ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2020 Справа №607/18106/20

Номер провадження 1-кп/607/1708/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0001619 від 04 липня 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Загінці, Держнянського району, Хмельницької області, громадянина України, одруженого, із середньою спеціальною освітою, пенсіонера, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 04 липня 2020 року, о 09 год. 20 хв. керував технічно - справним автомобілем «ЗАЗ FORZA» р.н. НОМЕР_1 та рухався крайньою лівою смугою руху пр. Злуки м. Тернопіль в бік вул. Збаразька.
Рухаючись у вказаному напрямку, зі швидкістю приблизно 50 км/год., і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначеного дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі - ПДР України), а також дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України та який встановлений навпроти церкви «Святого апостола і євангеліста Івана Богослова», водій ОСОБА_6 не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5., 2.3. (б) ПРД України, які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Так, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що попереду, праворуч від нього у попутному напрямку, перед вказаним нерегульованим пішохідним переходом зупинився автомобіль «Mercedes - Benz Vito», під керуванням водія ОСОБА_7 , водій ОСОБА_6 , в порушення вимог п. 18.4. ПДР України, вчасно не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля «ЗАЗ FORZA» р.н. НОМЕР_1 , не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб переконатися, що на ньому немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжив рух у зазначеному напрямку.
Унаслідок порушення вищевказаних пунктів правил, ОСОБА_6 не забезпечив безпеку дорожнього руху та поставив себе в такі умови, що виїхавши на нерегульований пішохідний перехід, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину дороги в спокійному темпі ходьби справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «ЗАЗ FORZA» р.н. НОМЕР_1 .
У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми у виді: струсу головного мозку, «двох ран лоба зліва, з нерівними краями до 2 см., кровлять», «множинних поверхневих лінійних ран лівої половини обличчя», «гематоми лобної ділянки», відкритого перелому діафіза (тіла) правої стегнової кістки, закритого перелому правого надколінка та закритий перелом шийки правої стегнової кістки, закритого перелому 1-ої п`ясної кістки зліва, забою лівої кисті, закритої травми живота, забою правого ліктьового суглобу, «множинних осаднень м`яких тканин» верхніх та нижніх кінцівок, які належать до тяжких тілесних ушкоджень - п.п. 2.1.1 а/, 2.1.2, 2.13 м/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року.
Порушення водієм ОСОБА_9 вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, визнав повністю, та суду показав, що повністю погоджується з обвинуваченням, викладеним в обвинувальному акті. Крім цього, зазначив, що ранком 04 липня 2020 року, близько 09 год. 20 хв., він керував автомобілем «ЗАЗ FORZA» р.н. НОМЕР_1 та рухався по пр. Злуки в бік вул. Збаразькав м. Тернополі. Попереду повільно їхав білий бус «Mercedes - Benz Vito».Він, ОСОБА_3 , здійснити його випередження, оскільки думав, що той заглох.В цей момент, по пішохідному переході невідома йому особа переходила дорогу. Не відреагувавши вчасно на вказану обставину, в момент, коли пішохід ОСОБА_8 перетинала проїзну частину дороги справа на ліво відносно напрямку керованого ним автомобіля, здійснив на неї наїзд. Після цього, він зупинився, приїхала швидка. У вчиненому злочині обвинувачений щиро розкаюється. Завдана шкода потерпілій ОСОБА_8 відшкодована в повному обсязі.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Суд при вирішенні питання відповідальності обвинуваченого звертає увагу на роз`яснення, наведені у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якими передбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного, і вирішувати питання стосовно доцільності застосування до винного додаткового покарання.

А тому, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, задовільний стан здоров`я, за місцем проживання характеризується позитивно, думку потерпілої, яка просить суворо не карати обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання - визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди. Обставини, що обтяжують покарання - відсутні. Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Не призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд виходив з того, що він хворіє, у зв`язку з чим, з врахуванням встановлених обмежень під час карантину, транспортний засіб йому необхідний для відвідування лікаря, злочин вчинений ним з необережності, він відшкодував завдані ним збитки.

Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдану потерпілій шкоду, думку потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Водночас, суд, вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз.

Також, підлягає скасуванню арешт, накладений на автомобіль ЗАЗ «FORZA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2020 року та частково скасований, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2020 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Скасувати арешт, накладений на автомобіль ЗАЗ «FORZA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2020 року та частково скасований, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2020 року.
Речові докази:

- автомобіль марки «ЗАЗ FORZA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається у ОСОБА_3 - залишити в розпорядженні ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили;

- медичну карту № 3757 КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» стаціонарного хворого ОСОБА_8 , яка згідно постанови про визнання речових доказів від 17 вересня 2020 року, зберігаються в КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», що за адресою: м.Тернопіль, вул.Шпитальна, 2, Тернопільської області залишити у розпорядженні останніх, після набрання вироком законної сили;

- медичні карти № 07054, № 07206, № 07823 КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, стаціонарного хворого ОСОБА_8 , які згідно постанови про визнання речових доказів від 17 вересня 2020 року, зберігаються в КНП «Тернопільській університетська лікарня» ТОР, що за адресою: м.Тернопіль, вул.Клінічна, 1, Тернопільської області залишити у розпорядженні останніх, після набрання вироком законної сили;

- чотирнадцять рентгенограм та три оптичні диски на ім`я ОСОБА_8 , які згідно постанови про визнання речових доказів від 17 вересня 2020 року, зберігаються в ОСОБА_8 залишити у розпорядженні останньої, після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави, процесуальні витрати за проведення автотехнічної експертизи №4/6-385/20 в розмірі 817 грн. 25 коп. та транспортно-трасологічної експертизи №4/6-386/20 в розмірі 1144 грн. 15 коп., на загальну суму 1961 грн. 40 коп. (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна гривня 40 копійок).

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1