Номер провадження: 11-кп/813/1127/20
Номер справи місцевого суду: 503/1586/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 10.01.2020 р. у кримінальному провадженні №0000228 від 08.07.2018 р. відносно:
ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Усть Чорна Гаінського району Пермської області Російської Федерації, громадянки України, яка має середню освіту, не працюючої, не одруженої, яка має на утриманні трьох малолітніх дітей, мешкає: АДРЕСА_1 , раніше не судимої в силу ст. 89 КК України,
- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та їй призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 домашній арешт залишений без змін до набрання вироком чинності.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислений з моменту приведення вироку до виконання та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування нею покарання період попереднього ув`язнення з 08.07.2018 р. по 10.07.2018 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Арешт, накладений на майно ухвалами слідчого судді від 11.07.2018 р., скасований.
Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що 08.07.2018 р. приблизно о 06:20 год. вона, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , в ході сварки та обопільної бійки зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 , з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, небезпечних в момент заподіяння, умисно нанесла ОСОБА_9 один удар кухонним ножом у верхню третину правого передпліччя по траєкторії зверху вниз, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного ушкодження в ділянці правого плеча з ушкодженням підпахової артерії, м`яза з великою крововтратою, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння та згідно з п. 2.1.2; 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких через незначний проміжок часу настала смерть потерпілого ОСОБА_9 .
Окрім того, окремою ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 10.01.2020 р. було порушено питання перед службою у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області про необхідність влаштування малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , або встановлення над ними опіки.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі зазначив, що вважає вирок суду необґрунтованим, оскільки висновок про доведеність вини його підзахисної у вчиненні інкримінованого йому злочину не відповідає фактичним обставинам справи з таких підстав:

- судом встановлено, однак не прийнято до уваги те, що конфлікт між ОСОБА_7 та потерпілим розпочався приблизно о 3 год. ночі у помешканні знайомих, де ОСОБА_7 в той момент перебувала і куди потерпілий ОСОБА_9 прибув для з`ясування відносин із засудженою, при цьому, характер відносин між засудженою та потерпілим на момент вчинення кримінального правопорушення, а точніше їх окреме проживання, відсутність між ними притаманних подружжю чи близьким особам відносин, мета приїзду потерпілого, а це побачення з неповнолітньою дитиною, свідчить про те, що потерпілий прибув до помешкання, де відпочивала ОСОБА_7 саме з метою вчинення з нею сварки; після цього, ОСОБА_7 і потерпілий ОСОБА_9 прийшли додому до засудженої, де сварка не припинилась, а навпаки потерпілий, що встановлено судом, продовжив конфлікт, розпочав бійку, в ході якої почав наносити засудженій удари по різним частинам тіла, спричинив їй численні тілесні ушкодження (у вигляді синців шиї, саден грудної клітки, які утворилися 08.07.2018 р. від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо при ударах кулаком та іншими предметами), змусивши її захищатись;

- поза увагою суду залишилось те, що виявлена експертом кількість, локалізація, характер та тяжкість тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 вказують на те, що перевага у фізичній силі та кількості нанесених ударів під час конфлікту належала саме потерпілому ОСОБА_9 , окрім цього, у вироку суду зазначено, а отже є доведеним, що злочин ОСОБА_7 вчинено під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням та за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, що також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 ;

- судом 1-ої інстанції не враховано те, що про надмірну жорстокість дій потерпілого, їх зухвалість і реальну загрозу для життя та здоров`я засудженої свідчить тривалість її побиття потерпілим, зокрема конфлікт тривав і не припинявся більше трьох годин поспіль; спричинення в ході конфлікту потерпілий тілесних ушкоджень, її удушення та застосування іншого небезпечного для здоров`я насильства; небажання потерпілого припинити тривале побиття засудженої, незважаючи на присутність малолітніх дітей та активні спроби останніх разом із обвинуваченою ОСОБА_7 завадити цьому;

- судом 1-ої інстанції не надано оцінки тому, що оскільки після спроб свідка ОСОБА_13 припинити насильство ОСОБА_9 відносно ОСОБА_7 , він ці дії не припинив, наміру їх припинити не мав, його поведінка свідчить про те, що він не відмовився від насильства щодо обвинуваченої і мав реальний намір його продовжити; у зв`язку з цим, очевидним є вчинення потерпілим ОСОБА_9 суспільно небезпечного посягання щодо засудженої ОСОБА_7 (як обов`язкової умови необхідної оборони), яке у створеній потерпілим обстановці створювало реальну загрозу її життю та здоров`ю;

- судом не прийнято до уваги поведінку потерпілого до і під час вказаної події, його перебування у стані алкогольного сп`яніння, з огляду на характер його дій, спрямованих на спричинення ОСОБА_7 значної шкоди здоров`ю, поведінку обвинуваченого під час нападу (злісне побиття потерпілим засудженої, яке тривалий час не припинялось), нанесення засудженою удару ножем в безпечну на її переконання зону передпліччя потерпілого не мало на меті намір завдання тяжких тілесних ушкоджень, а було направлено на припинення її побиття потерпілим; при цьому, право особи, що зазнала нападу на захист шляхом спричинення шкоди нападнику підтверджено постановою Верховного суду у складі Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 19.04.2018 р., справа №722/1981/16-к.

Таким чином, захисник ОСОБА_8 , вважаючи, що обвинувачена ОСОБА_7 законно використала своє право та діяла у стані необхідної оборони, при цьому перевищила її межі, переконаний, що вчинені нею дії слід кваліфікувати, як умисне спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки застосований нею засіб захисту та заподіяння шкоди за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак вона вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони.

Враховуючи викладене, захисник ОСОБА_8 просить вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити та визнати її винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України та призначити їй покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією даної статті.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти доводів апеляційної скарги сторони захисту та просила відмовити у її задоволенні, натомість, захисник ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_7 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як видно зі змісту оскаржуваного вироку суду, він відповідає зазначеним приписам закону з огляду на наступне.

Так, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 частково визналасвою провину та пояснила, що протягом більше 8 років вона співмешкала із ОСОБА_9 , у них є спільна дитина, а також з ними поживали її двоє малолітніх дітей від попереднього шлюбу; співмешканець часто застосовував до неї насильство, вона боялася його; протягом останніх 3 місяців вони не проживали спільно, ОСОБА_9 проживав у м. Одесі, проте кожної суботи приїжджав до дитини; 07.07.2018 р. у вечірній час він зателефонував їй та повідомив, що приїде до дитини; вона пішла до своєї знайомої на ім`я ОСОБА_14 , діти залишалися вдома, разом з нею та ОСОБА_14 знаходилися двоє їхніх знайомих чоловіків, всі вживали спиртні напої; приблизно о 3 год. ночі туди ж прийшов ОСОБА_9 , який також вживав спиртне, вчинив сварку з нею, вони пішли додому, де сварка продовжилася та переросла в бійку; це відбувалося спочатку на кухні, а потім в коридорі, вона намагалася втекти, але він завадив їй у цьому, продовжував бити, кинув її та почав душити; захищаючись, вона подряпала йому обличчя; від шуму прокинулися діти, вийшли до них, старша донька ОСОБА_15 почала просити ОСОБА_9 , щоб він припинив бити її, почала відтягувати його та завдала йому удари совком, проте ОСОБА_9 не реагував на це; вона послала дітей по допомогу до сусідки ОСОБА_13 , сусідка одразу прийшла, намагалася утихомирити ОСОБА_9 , він в цей час вийшов з будинку та стояв на ганку біля вхідних дверей, а вона залишалася в коридорі; вона повернулася до кухні, взяла там ножа, щоб злякати ОСОБА_9 , тримала його в руці, ОСОБА_9 зробив крок до коридору у її напрямку, і вона в цей момент завдала удару ножем у його плече, після цього він одразу вийшов з будинку, на його тілі була кров; вбивати ОСОБА_9 вона не хотіла, завдала удару з метою захиститися від його протиправних дій.
Водночас, не дивлячись на часткове визнання обвинуваченою ОСОБА_7 своєї провини у вчиненні інкримінованого їй злочину, суд 1-ої інстанції, обґрунтовуючи доведеність вини обвинуваченої, послався на досліджені ним докази, а саме на:

- показання потерпілої ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_9 був її братом, він співмешкав із ОСОБА_7 , яка зловживала спиртним, постійно над ним знущалася, неодноразово разом зі своїми знайомими чоловіками била його; брат був доброю людиною, слабохарактерною, тому терпів усе; 08.07.2018 р. приблизно об 11 год. їй зателефонувала знайома та повідомила про смерть брата; їй відомо зі слів односельців про те, що брат приїхав о 3 год. ночі з м. Одеси, ОСОБА_7 у цей час перебувала в сусідки, разом з іншими чоловіками вживала спиртні напої та не хотіла йти додому, а приблизно о 6 год. ранку він вів її додому; вважає, що ОСОБА_7 навмисно вбила її брата;
- показання свідка ОСОБА_13 про те, що 08.07.2018 р. о 06:20 год. до неї прибігли діти ОСОБА_7 , які плакали та кричали, що папа маму б`є, вона одразу разом із дітьми побігла до домогосподарства ОСОБА_7 , де почула крик та сварку між ОСОБА_7 та її співмешканцем ОСОБА_17 ; вона зайшла у двір, забрала ОСОБА_18 з коридору будинку, вийшли на ганок, утримувала його за одежу на відстані приблизно 1-1,5 м від вхідних дверей, заспокоювала; в цей час ОСОБА_7 залишалася в коридорі, в руках у неї нічого не було; у ОСОБА_9 було подряпане обличчя, порвана футболка, він повідомив, що це зробила ОСОБА_19 ; за декілька хвилин він направився до коридорчика, де була ОСОБА_19 , в цей час ОСОБА_19 завдала йому удар ножем в плече, де остання взяла ножа, вона не бачила; вона одразу побігла додому, зателефонувала до лікаря та до Швидкої допомоги, коли повернулася до домогосподарства ОСОБА_7 , ОСОБА_9 лежав у дворі мертвий; після того, як ОСОБА_9 вирвався від неї, будь-яких дій відносно ОСОБА_7 він не вчиняв, ніяких предметів у його руках не було; раніше між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 часто виникали конфлікти після вживання обома спиртних напоїв;
- показання свідка ОСОБА_10 про те, що в ніч на 08.07.2018 року в їхньому будинку сталася бійка між її матір`ю ОСОБА_7 та вітчимом ОСОБА_9 ; від криків вона та її братик із сестричкою прокинулися, побачили бійку, за вказівкою матері побігли по допомогу до сусідки ОСОБА_13 , разом із нею повернулися додому; вона бачила, що мати на кухні взяла ножа та вийшла з ним до коридора, в цей час вітчим знаходився біля вхідних дверей до будинку, ОСОБА_13 була біля нього; коли вітчим зайшов до коридору, мати вдарила його ножем, він вийшов у двір, у нього рука була в крові, там упав на землю; раніше між матір`ю та ОСОБА_9 часто були конфлікти та бійки.
- протокол обшуку домоволодіння ОСОБА_7 від 08.07.2018 р., в ході якого у дворі домогосподарства виявлено труп особи чоловічої статі з ознаками насильницької смерті, а саме колотої наскрізної рани правого плеча з нашаруванням речовини бурого кольору; 6 кухонних ножів, на одному з яких наявні нашарування речовини бурого кольору; жіночі джинси з плямами бурого кольору; підставку під ножі з нашаруванням речовини бурого кольору; взуття з нашаруванням рідини бурого кольору; вилучено зразок речовини бурого кольору з цементованого майданчику перед входом до будинку; фрагмент штори з плямами бурого кольору (т. 1 а.с. 142-168);
- протоколом огляду трупа від 09.07.2018 р., згідно якого на трупі ОСОБА_9 виявлено такі ушкодження: на лівій стороні обличчя, на лобі зліва чотири садна овальної форми, смугастої форми; в тіменній області два смугастих садна, внизу садна; в області правої щоки, на переніссі та лівої щоки садна; на верхній третині правого плеча колото-різана рана розміром 3,5х5 см (т. 1 а.с. 193-197);
- висновок судово-медичної експертизи №19 від 11.07.2018-31.07.2018 р.р., згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран: першої по передній поверхні в верхній третині правого плеча; другої - по задній поверхні підпахвенної ділянки; ушкодження м`язів та підпахвенної артерії; вказані тілесні ушкодження утворилися від дії плоского колючо-ріжучого знаряддя на шталт ножа, який має обушок з вираженими ребрами, лезо і ширину зануреної частини клинка не більше 2,3 см; колото-різане ушкодження в ділянці правого плеча з ушкодженням підпахвенної артерії, м`яза з великою крововтратою є небезпечним для життя в момент заподіяння та згідно з п. 2.1.2., 2.1.3.ї/ Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (1995 р.) мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть; смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_5 і знаходиться в прямому причинному зв`язку з колото-різаним прохідним пораненням в ділянці правого плеча, м`язів, підпахвенної артерії; безпосередньою причиною смерті стала гостра крововтрата, після отриманих ушкоджень пройшов незначний проміжок часу, що вираховується декількома хвилинами, потерпілий міг пересуватися після отриманого тілесного ушкодження декілька метрів; взаємне розташування потерпілого та нападаючого один до одного в момент нанесення удару було в положенні стоячи та обличчям один до одного (т. 1, а.с. 199-210);
- висновок №362 судово-медичної криміналістичної експертизи від 17.07.2018-30.07.2019 р.р., згідно якого пошкодження на тілі ОСОБА_9 могли бути заподіяні ножем, який вилучено 08.07.2018 р. під час обшуку домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 213-217);
- висновок №635 судово-медичної імунологічної експертизи від 27.07.2018-06.08.2018 р.р., згідно якого на кухонному ножі, вилученому в АДРЕСА_1 , виявлена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_9 ; присутність крові ОСОБА_7 в досліджених об`єктах можлива тільки в якості домішки (т. 1 а.с. 221-224);
- висновок №352 судово-медичної цитологічної експертизи від 16.07.2018-25.07.2018 р.р., згідно якого в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук ОСОБА_7 знайдені епітеліальні клітини та встановлена їх належність особі чоловічої статі, які можуть походити від потерпілого ОСОБА_9 ; розташування епітеліальних клітин в препаратах у вигляді багатошарового пласта дає можливість припустити травматичний характер їх походження (т. 1 а.с. 227-230);
- протокол пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 09.07.2018 р., згідно якого ОСОБА_7 опізнала ніж, яким завдала удару ОСОБА_9 08.07.2018 р. (т. 1 а.с. 231-233);
- протокол слідчого експерименту від 09.07.2018 р., згідно якого ОСОБА_7 показала, яким чином вона завдала удару ножем в область правого плеча ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 234-239);
- протокол слідчого експерименту від 09.07.2018 р., відповідно до якого ОСОБА_13 показала, як ОСОБА_7 завдала удару ножем ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 240-243);
- висновок судово-медичної експертизи №65 від 17.08.2018 р., згідно якого у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження: синці шиї, садно грудної клітки; дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо при ударах кулаком та іншими предметами, могли бути спричинені 08.07.2018 р. (т. 2, а.с. 43);
- протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння №154, відповідно до якого 08.07.2018 р. о 15:45 год. при огляді ОСОБА_7 виявлено наявність алкоголю у видихувальному повітрі 0,78%о (т. 2, а.с. 44);
- речові докази (т. 2, а.с. 50-51, 53-54, 56-57).
За результатами дослідження та оцінки вищезазначених доказів на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність достатності та взаємопов`язаності, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що провина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину доведена в ході судового розгляду та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 121 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченої з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України як умисне спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони з огляду на наступні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стаття 124 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Частина 3 зазначеної ст. 36 КК України визначає, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Зазначена позиція законодавця також знайшла відображення в судовій практиці, зокрема, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», відповідальність за ст. 118 або ст. 124 КК України за вбивство чи заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в разі перевищення меж необхідної оборони або перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.

За викладених обставин, апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції, наголошує на тому, що, відповідно до безпосередньо досліджених судом доказів, наведених вище, саме в момент завдання обвинуваченою ОСОБА_7 удару ножем в плече потерпілому ОСОБА_9 було відсутнє суспільно-небезпечне посягання з боку потерпілого, його дійсність, потерпілий ОСОБА_9 сусідкою обвинуваченої ОСОБА_13 був виведений з будинку, тобто протиправні дії ОСОБА_9 відносно ОСОБА_7 були припинені, фізичного насильства до ОСОБА_7 останній не застосовував в той час, як прийшла свідок ОСОБА_13 . Натомість, обвинувачена ОСОБА_7 , не перебуваючи у стані необхідної оборони, із коридору пройшла до кухні, де взяла кухонного ножа, та коли ОСОБА_9 повернувся до коридору та будь-яких дій, які б свідчили про намір застосування фізичного насильства до ОСОБА_7 , не вчиняв, обвинувачена умисно завдала йому удар ножем, що свідчить про те, що обвинувачена в цей момент не перебувала у стані необхідної оборони, що виключає можливість кваліфікації її дій за ст. 124 КК України як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на той факт, що потерпілий ОСОБА_9 під час тривалого конфлікту із обвинуваченою ОСОБА_7 завдав їй значну кількість тілесних ушкоджень та не мав наміру припинити тривале побиття обвинуваченої, незважаючи на присутність малолітніх дітей та їх активні спроби завадити потерпілому, проте зазначає, що саме в момент завдання обвинуваченою ОСОБА_7 удару ножем потерпілому, обвинувачена не перебувала у стані необхідної оборони, оскільки був відсутній факт посягання на неї з боку потерпілого ОСОБА_9 .

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що вищезазначений захисником ОСОБА_8 факт жорстокого поводження потерпілого ОСОБА_9 із обвинуваченою ОСОБА_7 був врахований судом 1-ої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання, зокрема, в якості обставини, яка його пом`якшує (т. 2, а.с. 72). Так, суд зазначив, що однією із обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , є вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням та за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом 1-ої інстанції, на підставі повної та неупередженої оцінки всіх доказів в провадженні, було вірно кваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Отже, на підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 10.01.2020 року, яким ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4