ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2472/20 Справа № 204/5471/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2020 року про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Дніпропетровськ, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, зареєстрованого та мешкаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 05 вересня 2020 року включно.

Рішення суду обґрунтовано тим, що при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому, суд врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення. Ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на теперішній час залишаються дійсними, адже обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчините інше кримінальне правопорушення. Оцінивши в сукупності відносно обвинуваченого всі обставини, зазначені в ч.1 ст. 178 КПК України, суд вважав за необхідне задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі:
- обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вважає зазначену ухвалу необґрунтованою, остільки суд не взяв до уваги, що прокурор при заявлені клопотання про продовження строку запобіжного заходу підійшов формально та не врахував всі обставини справи, а також те, що ОСОБА_7 знаходиться під вартою з 2018 року.
Вважає, що заявлені ризики є надуманими та недоведеними.
Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції встановлено, що ризики, які були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою та продовження такого заходу, на даний час продовжують існувати. Залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів вважає, що вказані ризики доведені і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що в свою чергу дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, що ускладнить та негативно вплине на повноту, об`єктивність, всебічність та неупередженість дослідження обставин кримінального провадження, та впливати на свідків, потерпілого, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру скоєного, що інкримінується обвинуваченому, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів також вважає, що даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене відповідно до норм процесуального закону, таким, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження обвинуваченого, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду, - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2020 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4