Справа №635/7083/20
Провадження по справі № 1-в/635/999/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зея Амурської області Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2018 року за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2018 року залишений без змін. Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2018 року набрав законної сили 24 жовтня 2019 року.

Початок строку відбування покарання 12 вересня 2018 року.

Кінець строку відбування покарання 12 вересня 2021 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він відбув 2/3 строк призначеного покарання, режим тримання в установі не порушував, виконував всі вимоги адміністрації установи, за час перебування в установі закінчив професійно-технічне училище та перейшов у 12 клас школи, постійно працює в промисловій зоні установи, має заохочення, стягнень не має, відшкодував шкоду за цивільними позовами, має сім`ю та постійне місце проживання та реєстрації, у вчиненому злочині щиро розкаявся.

Засуджений ОСОБА_4 та представник установи виконання покарань ОСОБА_5 надали суду заяви про розгляд клопотання за їх відсутності.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на відсутність підстав для задоволення клопотання.

Суд, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він з 06 грудня 2019 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_6 та погодженої із в.о. заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи капітаном внутрішньої служби ОСОБА_7 від 06 листопада 2020 року, засуджений характеризується з посереднього боку, має одне заохочення та одне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку; до промислової зони не працевлаштований, залучається до робіт із благоустрою; у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, на критику реагує адекватно; не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин персоналом установи; спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд; до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість; до виконання робіт із благоустрою ставиться посередньо; не допускає порушень прави пожежної безпеки та безпеки праці; участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає; відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», до реалізації програми ставиться без зацікавленості; участі у роботі самоіяльних організацій не приймає; відповідно до вимог ст.ст. 110, 112, 113 КВК України соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом листування. Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_4 в Державній установі «Темнівська виправна колонія №100», виданої інженером з організації та нормування праці ОСОБА_8 , ОСОБА_4 останній був працевлаштований в установі до цехів №1,2,3, де виконував роботи з виготовлення складових до велосипеда, нестандартних виробів, розкладачки, стільця, крісла, шезлонга, швацьких виробів, переробки вторсировини, мехобробки деталей, у період часу з лютого 220 року по вересень 2020 року, достроково відшкодував процесуальні витрати за вироком суду у розмірі 300 гривень.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має ряд непогашених судимостей, а саме був засуджений:

1)04 лютого 2014 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік;

2)15 квітня 2014 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі;

3)07 жовтня 2014 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

4)26 грудня 2018 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі.

Отже, засуджений має чотири непогашені та не зняті судимості. На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2018 року за вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, судом визнано обставинами, що обтяжують покарання, рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При цьому, суд враховує ту обставину, що до засудженого було застосовано звільнення від відбування покарання з випробовуванням за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2014 року, однак засуджений належних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочин в період іспитового строку.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
ОСОБА_4 знаходиться в місцях позбавлення волі з 17 вересня 2018 року і за весь час знаходження в місцях позбавлення волі має лише одне заохочення, яке було застосовано до обвинуваченого 15 квітня 2020 року за виконання обов`язків, покладених КВК України та ПВР установи, виконання правил трудового розпорядку та дотримання вимог пожежної безпеки. 15 жовтня 2020 року, тобто незадовго до звернення засудженого з даним клопотанням, на засудженого було накладено стягнення у виді попередження за неввічливе ставлення до іншого засудженого, вживання жаргонних та нецензурних слів.
Згідно Витягу з протоколу №01 від 02 січня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №15 від 08 квітня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженого ОСОБА_9 на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №41 від 07 жовтня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.

Тобто, після відмови засудженому комісією державної установи «Темнівська виправна колонія №100» засудженому ОСОБА_9 в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення, пройшов лише 21 день, як засуджений звернувся до суду з аналогічним питанням (28 жовтня 2020 року).

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2018 року.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2018 року та вважає клопотання засудженого таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2018 року - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 17 листопада 2020 року.

Суддя ОСОБА_1