ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 663/1467/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/839/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвокатів: ОСОБА_8
потерпілих: ОСОБА_9
ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001938 за апеляційною першого заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_11 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 20 травня 2020 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовськ, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 20 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289 та ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання:
- за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він:
05 грудня 2018 року близько 22.00 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, через вхідні ворота проник до приміщення гаражу № НОМЕР_1 , що розташований на території гаражного кооперативу «Лада» за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Гайдара, 30, звідки таємно викрав 24 нові глибокі упаковані тарілки вартістю 1120,08 гривень, магазинні механічні ваги радянського виробництва марки «РН-10Ц13У» вартістю 283,33 грн., компресор марки «КШ-240» для холодильника радянського виробництва «Донбас» вартістю 496,67 грн., реле РТК-Х(М) виробництва Російської Федерації вартістю 70 грн., 10 автоматичних вимикачів електричної напруги АВ 2000 3п 40 А «С» ЕКО вартістю 194,74 грн. кожен на загальну суму 1947,4 грн., автоматичний вимикач електричної напруги C63 вартістю 120,85 грн., автоматичний вимикач електричної напруги АСКО УкрЕМ ВА-2001-2/16 вартістю 59,67 грн., автоматичний вимикач електричної напруги АСКО УкрЕМ ВА-2004/60 вартістю 400 грн., 2 автоматичні вимикача електричної напруги АЕ 2043-32 УЗ,ХЛ4-А вартістю 283,33 грн. кожен на загальну суму 566,66 грн., автоматичний вимикач електричної напруги радянського виробництва А371 6 вартістю 283,33 грн., 2 сталеві корзини морозильної камери холодильника розміром 42х24х20 см вартістю по 50 грн. кожна на загальну суму 100 грн., 5 сталевих корзин морозильної камери холодильника розміром 49х26х25 см вартістю по 75 грн. кожна на загальну суму 375 грн., порошковий вогнегасник радянського виробництва вартістю 250 грн., упаковку з 16 новими чашками виробництва ТОВ «Тернопільфарфор» вартістю 400 грн., що належать потерпілій ОСОБА_10 , після чого зник з місця вчинення злочину та звернув викрадене майно на свою користь, спричинивши своїми умисними діями ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 6472,99 грн.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення.
24 грудня 2018 року близько 22.00 год., діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зрізання навісного замка вхідних воріт, ОСОБА_7 проник до приміщення гаражу № НОМЕР_2 , що розташований на території гаражного кооперативу «Лада» за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Гайдара, 30, звідки таємно викрав саморобний мангал зі сталі без ніжок зварений зі сталевих листів з отворами довжиною 40 см, шириною 24 см, висотою 18 см, товщина стінки 1 мм вартістю 85 грн., пару роликових ковзанів китайського виробництва розміром та корпусом з пластику вартістю 500 грн., пару роликових ковзанів китайського виробництва розміром та корпусом з пластику вартістю 256,67 грн., пару настінних світильників виробництва Китаю вартістю 718,4 грн., електрофон марки «Юність301» вартістю 416,67 грн., новий світильник марки «LUMEN» вартістю 121,97 грн., керамічний тепловентилятор марки «ELEKTA» вартістю 1012 грн., тепловентилятор марки «MAGITEC» вартістю 254,4 грн., тепловентилятор марки «Saturn» вартістю 171,33 грн., 8 скляних бокалів для пива об`ємом 0,5 літрів витягнутої форми вартістю по 52 грн. кожен на загальну суму 416 гривень, 2 скляних бокали для пива об`ємом 0,5 літрів вартістю по 37,33 грн. кожен на загальну суму 74,66 грн., скляний бокал для пива об`ємом 0,5 літрів циліндричної форми з емблемою «Львівське 1715» вартістю 27,20 грн., 5 скляних бокалів для пива об`ємом 0,5 літрів з емблемою «Любимое пиво» вартістю по 37,07 грн. кожен на загальну суму 185,35 гривень, 6 скляних бокалів для пива об`ємом 0,5 літрів витягнутої форми вартістю по 46,67 гривень кожен на загальну суму 280,02 грн., двигун моделі «A16DMS» автомобіля Daewoo Lanos з об`ємом 1,6 л, 2008 року випуску вартістю 5751,33 грн., що належать потерпілому ОСОБА_12 , після чого зник з місця вчинення злочину та звернув викрадене майно на свою користь, спричинивши своїми умисними діями ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 10271 грн.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.
23 лютого 2019 року близько 22.00 год., шляхом демонтажу стіни, ОСОБА_7 проник до приміщення гаражу, що розташований на території гаражного кооперативу «Лада» за адресою: АДРЕСА_2 , звідки умисно, повторно, таємно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на заволодіння транспортним засобом, всупереч волі власника, незаконно заволодів транспортними засобами, а саме: мопедом «HONDA TACT AF09» червоного кольору вартістю 5301,34 грн. та мотоциклом марки «Днепр-11» р.н. НОМЕР_3 вартістю 8905,46 грн., що належить потерпілому ОСОБА_13 , після чого з викраденим майном місце вчинення злочину залишив та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд завдавши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 14206,8 грн.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у приміщення.
23 лютого 2019 року близько 23.30 год., діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, через утворений ним до цього отвір у стіні, ОСОБА_7 проник до приміщення гаражу, що розташований на території гаражного кооперативу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав бензинову паяльну лампу вартістю 240 грн., якір вартістю 172,8 грн., пару чоловічих розсувних роликових ковзанів вартістю 566,67 грн., пару жіночих роликових ковзанів вартістю 486,67 грн., спінінг китайського виробництва з пластику, вартістю 176,17 грн., котушку для спінінгу вартістю 45,29 грн., спінінг китайського виробництва з пластику вартістю 96,23 грн., спінінг китайського виробництва марки «Kalipso» вартістю 49,09 грн., котушку для спінінгу вартістю 69,7 грн., ножний насос виробництва Китаю вартістю 100 грн., двомісний намет ONTARIO виробництва Китаю вартістю 466,67 грн., вітрило для віндсерфінгу вартістю 1300 грн., яхтове вітрило вартістю 5000 грн., яхтове грот вітрило виробництва OMEGA вартістю 5000 грн., 2 страхувальні жилети двосторонні, утримувана на воді, виробництва Китаю вартістю по 400 грн. кожен на загальну суму 800 грн., дошку для віндсерфінгу довжиною 2,3 м, виготовлену не заводським способом вартістю 5000 грн., саперну розкладну лопату вартістю 76,93 грн., піхотну розкладну лопату довжиною в розскладеному стані вартістю 76,93 грн., акамуляторну зйомну батарею вартістю 1178,8 грн., акумуляторну батарею вартістю 234,67 грн., акумуляторну батарею «Электроисток» вартістю 352,95 грн., розкладний знак аварійної зупинки з пластику вартістю 70 грн., пилесмок автомобільний вартістю 210 грн., фару радянського виробництва вартістю 176,67 грн., паливний бак мотоциклу вартістю 466,67 грн., переднє колесо мотоциклу «Днепр-11» з шиною И-40 вартістю 466,67 грн., мотоциклетну шину вартістю 550 грн., 3 автомобільні паска безпеки «NORMA» вартістю по 225 грн. кожен на загальну суму 675 грн., що належать потерпілому ОСОБА_13 , після чого зник з місця вчинення злочину та звернув викрадене майно на свою користь, спричинивши своїми умисними діями ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 24104,58 грн.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.
03 березня 2019 року близько 22.00 год., діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зрізання навісного замка вхідних воріт, ОСОБА_7 проник до приміщення гаражу № НОМЕР_4 , що розташований на території гаражного кооперативу «Лада» за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Гайдара, 30, звідки таємно викрав піхотну розкладну лопату радянського виробництва вартістю 200 грн., бак пральної машинки радянського виробництва зі сталі вартістю 233,33 грн., кабель електричного живлення довжиною 43 метри вартістю 2109,15 грн., сталеву каністру радянського виробництва об`ємом 20 літрів вартістю 106,67 грн., слюсарні лещата радянського заводського виробництва вартістю 1033,33 грн., станкові поворотні лещата радянського виробництва зі сталі вартістю 3700 грн., станину для свердлильного настільного станка радянського виробництва вартістю 1800 грн., каністру із пластику об`ємом 20 літрів китайського виробництва вартістю 50 грн., електричний двигун марки «вартістю 800 грн., що належать потерпілому ОСОБА_9 , після чого зник з місця вчинення злочину та звернув викрадене майно на свою користь, спричинивши своїми умисними діями ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 10032,48 грн.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Херсонської області ОСОБА_11 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Свої вимоги мотивує тим, що суд при призначенні покарання обвинуваченому, не врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного та обставини скоєння злочинів.
Вважає, що суд необґрунтовано застосував положення ст. 75 КК України, своє рішення належним чином не мотивував, безпідставно послався на пом`якшуючі обставини, в той час як вказані обставини ніяким чином не знижують ступінь тяжкості скоєних злочинів.
Посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_7 вчинив 5 епізодів злочинної діяльності, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких.
Вказує, що обставини скоєння кримінальних правопорушень свідчать про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, який шляхом проникнення до приміщення гаражів, вчинив викрадення чужого майна, у тому числі незаконно заволодів двома транспортними засобами.
Звертає увагу, що злочинну діяльності обвинуваченого було припинено лише за втручанням працівників поліції.
Вартість викраденого майна становить матеріальні збитки на загальну суму 65087,85 грн., при цьому, станом на теперішній час, на протязі півтора року, ОСОБА_7 завдані потерпілим матеріальні збитки не відшкодував, а викрадене майно повернуто потерпілим, завдяки діям правоохоронців.
Зазначає, що ОСОБА_7 характеризується задовільно, офіційно непрацевлаштований, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом розладу поведінки та психіки, внаслідок вживання канабіноїдів, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.
На думку прокурора, зазначені відомості свідчать про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, систематичність його злочинної діяльності та небажання стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим призначене судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України є занадто м`яким.
Вказує, що наявність на утриманні у обвинуваченого двох малолітніх дітей та його щире каяття, жодним чином не впливає на ступінь тяжкості скоєним злочинів та рівень його суспільної небезпеки.
Вважає, що судом безпідставно враховано, як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, оскільки обвинувачений матеріальні збитки потерпілим не відшкодував, а вину у інкримінованих злочинах визнав лише під тиском зібраних у провадженні доказів, відтак, на думку прокурора є неможливим вважати те, що ОСОБА_7 розкаявся у скоєному.
Посилається також і на те, що суд у мотивувальній частині вироку, всупереч приписам ст.374 КПК України не зазначив, яким чином встановлені судом обставини, дають можливість звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а не призначити йому покарання з реальним його відбуттям.
Вважає, що з урахуванням систематичної злочинної діяльності обвинуваченого, обставин скоєних кримінальних правопорушень, даних, що характеризують особу обвинуваченого, ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, і таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення, попередження скоєння нових злочинів.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора.

Адвокат ОСОБА_14 , який був залучений за призначенням регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги вказав на те, що він припинив свої повноваження у зв`язку із залученням обвинуваченим захисника за договором.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений та адвокат ОСОБА_14 просили відмовити у задоволенні апеляційних вимог прокурора, посилаючись на те, що суд у повній мірі врахував, як тяжкість вчинених злочинів, так і дані про особу обвинуваченого. Також вказуючи на наявність у обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, перебування на його утримання хворої матері, що потребує догляду, та відшкодування у повному обсязі заподіяних ним збитків.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Потерпілі ОСОБА_12 і ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату та час апеляційного розгляду кримінального провадження, заяв про відкладення судового засідання на адресу суду не подавали.
Їх неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до приписів ч.4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви Суду.
В апеляційній скарзі прокурором не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України, вид та міра призначеного судом за кожен злочин окремо покарання, а тому вирок в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України.
Колегія суддів переглядає вирок в межах доводів апеляційної скарги в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування з іспитовим строком.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Особі, яка вчинила злочин, повинно бути визначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення виходячи з принципу співмірності, покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу винного, крім того, повинні братися до уваги обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання.

Як видно із вироку, визначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, має двох неповнолітніх дітей те, що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, перебуває на обліку у лікаря-нарколога.

Щире каяття суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання та встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Суд врахував часткове відшкодування обвинуваченим заподіяної потерпілим матеріальної шкоди.
Суд погодився із позицією прокурора, який підтримує державне обвинувачення і дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна із застосуванням ст.75 КК України та покладенням визначених ст.76 КК обов`язків, що на думку суду буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним злочинів.

Колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про можливість призначення покарання із випробуванням, оскільки він є немотивованим.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду має ґрунтуватися на тих відомостях, які суд оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про обставини кримінального правопорушення в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, а також на відомостях, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані.

Як видно із вироку, характеристика обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, наявність у нього двох неповнолітніх дітей дали суду першої інстанції підстави для призначення покарання у виді позбавлення волі на строк, який є мінімальним у межах санкції ч.2 ст. 289 КК України та на строк, який є максимально наближеним до мінімальної межі санкції ч.3 ст. 185 КК України.

Однак, ті ж самі обставини, які були враховані судом при визначенні виду та міри покарання, не можуть одночасно слугувати підставою для висновку про можливість звільнення обвинуваченого від реального відбування призначеного покарання.

Рішення про звільнення особи від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням суд може прийняти лише за умови, що таким чином буде досягнута мета покарання, встановлена у ч.2 ст.50 КК України, а саме виправлення обвинуваченого без застосування реального покарання та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

На переконання судової колегії, суд лише формально послався на те, що враховує тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, однак фактично характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного не прийняв до уваги. Поза увагою суду залишилося і те, що ОСОБА_7 протягом нетривалого часу скоїв декілька епізодів крадіжок із проникненням до приміщення, а також незаконно заволодів транспортними засобами, проникнувши до приміщення, не врахував суми викраденого майна, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку скоєного.

Відомості, що характеризують особу обвинуваченого доводять, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, в силу ст. 89 КК України визнаний таким, що не має судимості, не працевлаштований, законного джерела доходів не має, суспільно-корисною діяльністю не займається, і ці відомості в сукупності не переконують у тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання.

Доказів того, що діти, які проживають окремо від обвинуваченого знаходяться на його утриманні, матеріали провадження не містять.

Твердження обвинуваченого про те, що діти знаходяться на його утримання є неспроможними також з огляду на те, що у обвинуваченого відсутнє законне джерело доходів.

Стан здоров`я матері обвинуваченого, на що посилається обвинувачений під час апеляційного розгляду, та наявність у нього двох неповнолітніх дітей, не може бути визнано тими чинниками, які б знижували суспільну небезпеку скоєних злочинів, та такими, що тісно пов`язані із вчиненими обвинуваченими діяннями, а тому також не доводять правильність висновків суду про наявність підстав для застосування ст. 75 КК України.
Додана під час апеляційного розгляду довідка за підписом лікаря-нарколога про те, що ОСОБА_7 не перебуває на обліку і лікаря-нарколога та психіатра, суперечить довідці від 28.03.2019 року, за підписом головного лікаря Скадовської ЦРЛ, і сама по собі не переконує колегію суддів у тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування призначеного покарання.
Не може бути достатньою підставою для звільнення особи від відбування покарання і позиція прокурора та потерпілих, висловлена в суді першої інстанції, оскільки думка учасників судового провадження щодо міри покарання має бути врахована, наряду з іншими відомостями, що характеризують особу обвинуваченого, а також характером та тяжкістю скоєних ним кримінальних правопорушень.
Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змінили свою позицію та підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Матеріали провадження містять відомості, про те, що викрадені у потерпілих речі були повернуті їм поліцейськими після їх вилучення в ході огляду орендованого обвинуваченим приміщення, а часткове відшкодування в ході судового розгляду потерпілим заподіяної матеріальної шкоди судом було враховано при визначені виду та міри покарання, що у сукупності з визнанням вини та щирим каяттям стало підставою для призначення покарання у мінімальних межах санкції статей КК України.
Наведені в своїй сукупності дані про особу обвинуваченого, з урахуванням ступеню тяжкості, характеру суспільної небезпеки скоєних ним кримінальних правопорушень, їх наслідків вказують на помилковість і необґрунтованість висновку суду про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню, оскільки застосування положень ст. 75 КК України з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого не сприяє меті покарання виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 409, ст. 414, п.2 ч.1 ст. 413 КПК України з ухваленням в цій частині нового вироку, оскільки при призначенні покарання суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та у зв`язку із м`якістю призначеного покарання.
Як було зазначено, прокурор не оспорював в апеляційній скарзі вирок суду в частині визначеного за ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185 КК України вид та міру покарання, а також остаточного покарання, визначеного судом за сукупністю злочинів, а також висновок суду можливість не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна. Доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного застосування судом ст. 75, 76 КК України і такі доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.
Посилання апелянта на те, що поведінка обвинуваченого не свідчить про його каяття, слід визнати безпідставними. Як вбачається обвинувачений послідовно під час досудового розслідування, що підтверджується обвинувальним актом, а також під час судового розгляду послідовно визнавав свою вину, вчиняв дії по відшкодуванню заподіяних потерпілим збитків, а тому ці обставини можуть бути взяті до уваги як прояв жалю з приводу скоєного і можуть бути визнані обставинами, що пом`якшують покарання.
Визначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, судова колегія враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні декількох епізодів тяжких кримінальних правопорушень, поєднаних із проникненням до приміщення, враховує кількість епізодів злочинної діяльності, що підвищує суспільну небезпеку дій обвинуваченого, бере до уваги щире каяття та часткове відшкодування потерпілим завданих збитків, як обставин, що пом`якшують покарання, враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, законного джерела доходу не має, суспільно-корисною діяльністю не займається, характеризується за місцем проживання посередньо, має двох неповнолітніх дітей, проте не надано докази перебування дійте на його утриманні, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, враховуючи висловлену в суді першої та в суді апеляційної інстанції позицію потерпілих щодо покарання, і приходить до висновку, що покарання у виді 4 років позбавлення волі за ч.3 ст. 185 КК України та 5 років позбавлення волі за ч.2 ст. 289 КК України без конфіскації майна, із визначенням остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна з реальним його відбуванням, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також у повній мірі відповідатиме вимогам ст. 50,65 КК України.
Апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Керуючись ст. 404,407,413,414,409,420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 20 травня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування - скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 призначити покарання:

-за ч.2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

-за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання обраховувати із дня затримання ОСОБА_7 у порядку виконання цього вироку.

В іншій частині вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржений до Верховного суду.

Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4