КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно.

Як вказав в ухвалі слідчий суддя, за результатами розгляду клопотання не встановлено достатніх та допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів, які б підтверджували причетність ТОВ «Позитив-В», ТОВ «ЗАНД-ТРЕЙД», ТОВ «Дніпровські Піски», ТОВ «ТРАНСФЛОТ» до обставин, які є предметом досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, жодних висновків компетентних органів щодо незаконної діяльності цих підприємств до клопотання не долучено.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме судно типу «земснаряд самохідний», бортовий номер « НОМЕР_1 », номер РУ «SRU000276», за адресою: с. Гребені, Кагарлицького району, Київської області в межах Канівського водосховища з координатами 50.0123052, 31.0198743, яке передано на відповідальне зберігання капітану судна ТОВ «Позитив-В» ОСОБА_9 без права користування, розпорядження та відчуження.

Як зазначає прокурор, ТОВ «ТОВ «Позитив-В», ТОВ «ЗАНД-ТРЕЙД», ТОВ «Дніпровські Піски», ТОВ «ТРАНСФЛОТ» вчиняють протиправні дії, внаслідок чого державним інтересам спричиняються тяжкі наслідки.
Посилається на те, що на території Київської області підприємство ТОВ «Позитив-В», з використанням підконтрольного підприємства ТОВ «ЗАНД-ТРЕЙД», з порушенням закону надають послуги по видобутку корисних копалин (річкового піску) підприємству ТОВ «Дніпровські Піски», якому Державною службою геології та надр України виданий спеціальний дозвіл на користування надрами № 6145 від 17.10.2016 року на родовищі «Стайківське», що розташоване в руслі р. Дніпро, в північній частині акваторії Канівського водосховища, навпроти с. Стайки та підприємству ТОВ «ТРАНСФЛОТ», якому Державною службою геології та надр України виданий спеціальний дозвіл на користування надрами № 5500 від 26.03.2012 року на родовищі «Гребенянське», що розташоване в акваторії Канівського водосховища, 2,0 км на південний схід від с. Гребені.

Вказує, що виявлене та вилучене судно типу «земснаряд самохідний» фактично задокументовано як знаряддя злочину, яке використовується у незаконній діяльності ТОВ «ТОВ «Позитив-В», ТОВ «ЗАНД-ТРЕЙД», ТОВ «Дніпровські Піски», ТОВ «ТРАНСФЛОТ».

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора про необхідність скасування ухвали слідчого судді та накладення арешту на майно, представника власника майна щодо необхідності залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000853 від 08 вересня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.
На думку органу досудового розслідування, службові особи Державної служби геології та надр України, Головного управління Державної служби з питань праці у Київській області, Державної екологічної інспекції столичного округу зловживаючи своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, всупереч інтересам служби, не вживають заходів контролю та припинення порушень правил використання надр рядом суб`єктів господарської діяльності серед яких: ТОВ «Позитив-В», ТОВ «Занд Трейд», ТОВ «Дніпровські піски», ТОВ «Трансфлот», внаслідок чого державним інтересам спричиняються тяжкі наслідки.

30 жовтня 2020 рокупрокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме судно типу «земснаряд самохідний», бортовий номер « НОМЕР_1 », номер РУ «SRU000276» за адресою: с. Гребені, Кагарлицького району, Київської області в межах Канівського водосховища з координатами 50.0123052, 31.0198743, яке передано на відповідальне зберігання капітану судна ТОВ «Позитив-В» ОСОБА_9 без права користування, розпорядження та відчуження.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання, внесеного в рамках кримінального провадження № 0000853, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання і прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для накладення арешту на вищевказане майно, з огляду на те, що матеріали додані до клопотання не містять достатніх та допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів, які б підтверджували причетність ТОВ «Позитив-В», ТОВ «ЗАНД-ТРЕЙД», ТОВ «Дніпровські Піски», ТОВ «ТРАНСФЛОТ» до обставин, які є предметом досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, жодних висновків компетентних органів щодо незаконної діяльності цих підприємств до клопотання не долучено.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Прокурор , обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив, що вказане майно має доказове значення для проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, та визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Однак, колегія суддів приходить до висновку, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які прокурор послався у клопотанні.
Як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, відомості про вчинення злочину посадовими особами підприємств, які здійснюють видобуток піску, до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені, а саме по собі винесення слідчим постанови про визнання майна речовим доказом у провадженні не є достатньою підставою для накладення арешту, оскільки фактично вилучене майно не набуло будь-яких ознак речового доказу.

Таким чином, існування правової підстави для арешту вказаного майна не підтверджується відповідними доказами, а також свідчить про формальність постанови старшого слідчого В ОВС ГСУ НП України ОСОБА_11 від 30 жовтня 2020 року про визнання майна речовим доказом.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Таким чином, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя діяв у спосіб та у межах діючого законодавства.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без здоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6122/2020
Єдиний унікальний номер 757/47707/20
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_12
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1