Провадження №1-в/127/615/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 клопотання засудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно з листом за підписом начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» ОСОБА_6 засуджена ОСОБА_5 02.12.2020 направлена для подальшого відбування покарання до ДУ «Приазовська виправна колонія (№107)».
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні звернув увагу суду на те, що клопотання засудженої не підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області, а тому вважав за доцільне відмовити у задоволенні клопотання або вирішити питання щодо направлення зазначеного клопотання до відповідного суду.
Захисник засудженої адвокат ОСОБА_4 просила направити клопотання її підзахисної до відповідного суду, уповноваженого на розгляд справи.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов до такого висновку.
Відповідно до приписів пункту 12 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для розгляду зазначеного клопотання, суд вважає за доцільне зауважити таке.
Перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, визначені частиною першою статті 537 КПК. Зокрема, відповідно до пунктів 2-4 частини першої статті 537 КПК під час виконання вироків, суд має право вирішувати питання про: умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років. Слід зауважити, що частиною першою статті 537 КПК чітко визначено територіальну підсудність під час вирішення зазначених питань, а саме суд, визначений частиною другою статті 539 КПК.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Процедура розгляду таких клопотань чітко не регламентована, однак частиною четвертою статті 358 КПК визначено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Статтями 318-380 КПК, на які здійснене посилання у частині четвертій статті 358 КПК, визначені загальні положення судового розгляду (§ 1), межі судового розгляду (§ 2) та процедура судового розгляду (§ 3).
Слід також зауважити, що загальними засадами кримінального судочинства передбачено територіальну підсудність. При цьому частиною шостою статті 539 КПК визначено, що за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове рішення ухвалено незаконним складом суду.
Отже, ухвалення будь-якого рішення по суті клопотання Вінницьким міським судом Вінницької області не допускається, оскільки засуджена ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Приазовська виправна колонія (№107)»
Згідно з відомостями з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зазначена установа розташована за адресою: 87519, Донецька область, місто Маріуполь, провулок Уральський, 61. А тому, клопотання засудженої відповідно до територіальної структури судів підсудне Іллічівському районному суду м. Маріуполя.
З урахуванням наведеного клопотання ОСОБА_5 не може бути розглянутим Вінницьким міським судом Вінницької області, натомість має бути розглянуте Іллічівським районним судом м. Маріуполя. Хоча Розділом VIII КПК (Виконання судових рішень) не регламентовано порядок вирішення питань у разі надходження відповідного клопотання, пов`язаного з виконанням судового рішення, з порушенням правил територіальної підсудності, суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до частини шостої статті 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. Зі змісту частини першої статті 7 КПК випливає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 4) повага до людської гідності; 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 7) таємниця спілкування; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; 12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність; 20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; 21) розумність строків; 22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.
Суд вважає за доцільне при цьому звернути увагу на прецеденту практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо права доступу до суду. Зокрема, у справі «Golder проти Сполученого Королівства» (№ 4451/70, рішення від 21 лютого 1975 року) ЄСПЛ зауважив, що сама конструкція статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) була б безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні за наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ закріпив правило про те, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі невід`ємне право особи на доступ до суду.
Водночас, право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У зазначеній вище справі «Golder проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зазначив, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.
У справі «Ashingdane проти Сполученого Королівства» (№ 8225/78, рішення від 28 травня 1985 року) ЄСПЛ зазначив, що якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, суд повинен з`ясувати, чи не порушує встановлене обмеження саму суть цього права, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою.
Зміст права доступу до суду, окрім забезпечення можливості безпосереднього звернення до суду та розгляду і вирішення справи у суді, розуміється ще й в аспекті дотримання додаткових гарантій, пов`язаних з реалізацією цього права.
Незважаючи на наявність законодавчо встановлених «фільтрів» для прийняття звернень до суду (позов, апеляція, касація), занадто формалізований підхід до їх застосування може створювати підстави для встановлення Судом порушення статті 6 Конвенції. На це ЄСПЛ звернув увагу зокрема у справі «Воловік проти України» (заява № 15123/03, рішення від 06 грудня 2007 року, п. 55, 57).
Саме тому з метою реалізації права засудженої на забезпечення права на доступ до суду, а також зважаючи на відсутність повноважень суду з ухвалення рішення про повернення клопотання в зв`язку з недотриманням правил територіальної підсудності, вирішуючи питання щодо клопотання ОСОБА_5 , суд також вважає за доцільне звернути увагу на таке.
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 3 КПК кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Зі змісту пункту 24 частини першої статті 3 КПК випливає, що судове провадження кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.
Отже, вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, відповідно до наведених вище легальних (законодавчо закріплених визначень) не є кримінальним провадженням. Однак, як вже судом зазначено вище, процедура судового розгляду клопотань щодо питань, пов`язаних з виконанням вироку, чітко не регламентована, а тому необхідно керуватися загальними засадами кримінального судочинства.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 34 КПК кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.
Відповідно до частини третьої статті 34 КПК питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
Отже, враховуючи ту обставину, що клопотання ОСОБА_5 не може бути розглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області, відповідне процесуальне рішення про необхідність розгляду зазначеного клопотання саме Вінницьким міським судом Вінницької області, постановленого відповідно до вимог статті 34 КПК, суду надано не було, з метою забезпечення реалізації права засудженої на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне звернутись до Вінницького апеляційного суду з поданням про звернення до Верховного Суду з відповідним поданням про вирішення питання щодо доцільності направлення кримінального провадження до відповідного суду з дотриманням правил територіальної підсудності.
Керуючись статтями 371, 537, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Звернутись до Вінницького апеляційного суду з поданням про доцільність направлення клопотання засудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до Верховного Суду для вирішення питання щодо направлення клопотання до відповідного суду з дотриманням правил територіальної підсудності.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: