Справа №463/9960/20
Провадження №1-кс/463/5473/20
У Х В А Л А

19 листопада 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим -

ВСТАНОВИВ:
Скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 25 вересня 2020 року, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні № 0000196 від 31.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Просить вказану постанову скасувати.

Скаргу мотивує тим, що по факту невиконання судового рішення ТУ ДБР проводиться досудове розслідування. Оскаржуваною постановою від 25.09.2020 йому відмовлено у визнанні його потерпілим. Просить скасувати постанову як незаконну, необґрунтовану та невмотивовану, а також винесену без проведення слідчих та інших процесуальних дій.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з викладених в ній мотивів.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

З матеріалів скарги вбачається, що в провадженні слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження № 0000196 від 31.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України невиконання судового рішення. Кримінальне провадження розпочате на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.07.2020 за відомостями, викладеними в заяві ОСОБА_3 від 15.07.2020.

Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_3 просив вручити йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 25 вересня 2020 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні № 0000196 від 31.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Слідчим зроблено висновок, що в ході досудового розслідування не встановлено достатніх та очевидних підстав вважати, що ОСОБА_3 завдана шкода передбачена ч. 1 ст. 55 КПК України, жодних підтверджуючих документів про завдання шкоди, окрім власних заяв він не подавав.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Статтею 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. 5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

З наявних матеріалів скарги вбачається, що прийняттю оскаржуваного рішення передувало проведення повної та всебічної перевірки обставин, які мають значення для кримінального провадження, викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова слідчого відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України.

Оцінюючи законність постанови слідчого від 25.09.2020 про відмову у визнанні потерпілим, слід врахувати, що КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст. 55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому:

-очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення;

-відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву;

-очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням та заподіяною шкодою;

-наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншому виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України;

-неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 382 КК України полягає у невиконанні службовою особою вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили; перешкоджання службовою особою виконанню вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 382 КК України (ч. 3 примітки ст. 364 КК України), істотною шкодою є шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується виключно прямим умислом.

Разом з тим, заявник не обґрунтував завдання йому матеріальної, фізичної або моральної шкоди.

Виходячи з визначення поняття потерпілого, яке міститься у статті 55 КПК України (фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди), логічним є висновок, що на момент прийняття слідчим рішення про визнання потерпілим, шкода вже повинна бути завдана останньому від кримінального правопорушення, що розслідується.

Із матеріалів справи та пояснень заявника не вбачається жодних обставин, з якими ОСОБА_3 пов`язує завдання йому шкоди. Тому відсутні підстави для висновку про наявність шкоди, а тим більше причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням та заподіяною шкодою.

З огляду на вказане не можливо стверджувати на цій стадії досудового розслідування про наявність у нього будь-якої шкоди та відповідно про наявність підстав для визнання його потерпілим.

З цих підстав слідчий суддя вважає обґрунтованою оскаржувану постанову слідчого, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 25 вересня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні № 0000196 від 31.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1