Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/1896/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000210 від 27.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні 2 малолітніх дітей, офіційно не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2020 року близько 10 години в с. Заріччя Овруцького району, по вул. Центральній, неподалік будинку №16, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ГA3-3302", р.н. НОМЕР_1 та починаючи рух від місця своєї зупинки, в порушення вимог пунктів Правил дорожнього руху України (ПДР): 10.1 (перед початком руху перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), перед початком здійснення маневру не переконався в безпечності своїх дій та в тому, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснюючи вказаний маневр (початок руху від місця зупинки) створив аварійну обстановку для ОСОБА_5 , який керуючи мопедом марки "Suzuki", без р.н. та рухаючись в попутному напрямку, здійснював маневр об`їзду вищезазначеного автомобіля, знаходячись при цьому на відстані недостатній для термінової зупинки мопеда з моменту виникнення небезпеки для руху, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла: забійної рани лоба, закритого внутрішньо суглобового багато уламкового перелому проксимальних метаепіфізів обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, вивиху акроміального кінця лівої ключиці, які (тілесні ушкодження) відносяться до категорії середніх по критерію тривалого розладу здоров`я та при відсутності ознак небезпеки для життя.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пункту 10.1 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наставшими наслідками, тобто отримання потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, цивільний позов потерпілого визнав частково, і показав, що 27 квітня 2020 року він керував автомобілем «Газель», який належить його знайомому. В с. Заріччя він зупинився біля зупинки, стояв на проїжджій частині. Коли вирішив почати рух, подивився в дзеркало нікого не було. Відразу після початку руху відбулося зіткнення. Він вийшов з машини, підійшов до потерпілого, щоб дізнатися, як він, викликав швидку допомогу. В лікарню до потерпілого не їздив, бо не мав змоги поїхати до м.Житомир. На даний час відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, визнає цивільний позов в частині моральної шкоди на 10 тисяч гривень. Просить суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 показав, що він їхав мопедом з м. Овруча. В с. Заріччя побачив, що перед ним на проїжджій частині близько 200 метрів від зупинки стояв автомобіль «Газель» з увімкненою аварійною сигналізацією. Він почав об`їжджати даний автомобіль, в цей час водій автомобіля почав рух, різко повернув вбік, і його відкинуло на тротуар зустрічної смуги. Від зіткнення він отримав перелом ноги і ключиці. На його прохання обвинувачений викликав швидку допомогу, він викликав поліцію. Йому зробили 2 операції в Житомирській обласній лікарні. Обвинувачений відшкодував йому матеріальні збитки, та частково моральну шкоду. Свій цивільний позов підтримує в частині моральної шкоди, просить стягнути з обвинуваченого на його користь 10 тисяч гривень моральної шкоди, решту позовних вимог не підтримує. На суворому покаранні не наполягає.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України.

Обираючи ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься відповідно до ст. 12 КК України до категорії кримінальних проступків, також дані про його особу. Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні 2 малолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте в силу ст. 89 КК України визнається таким, що не має судимості.

Судом, відповідно до ст. 66 КК України, визнаються обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з п. 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи особисті дані обвинуваченого, відсутність судимостей, позитивні характеристики, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілого, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 Кримінального Кодексу України у виді обмеження волі, але із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 5 Кримінального кодексу України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Законом № 2617-VIII від 22.11.2018, який набрав законної сили 01.07.2020, внесено зміни до санкції ч.1 ст. 286 КК України, виключено слова «або без такого», перетворивши додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами в обов`язкове покарання.

Враховуючи положення ст.ст. 4 та 5 КК України, те, що на час вчинення кримінального правопорушення діяв закон про кримінальну відповідальність, відповідно до якого додаткове покарання не було обов`язковим, беручи до уваги дані, що характеризують особу обвинуваченого, його поведінку після події, обставини вчинення правопорушення, суд приходить до висновку про можливість не призначати ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами, а тому призначене ОСОБА_4 покарання буде відповідати його особі і вчиненому ним кримінальному правопорушенню.

Потерпілим ОСОБА_5 був пред`явлений цивільний позов до обвинуваченого про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої діяннями обвинуваченого, який потерпілим підтриманий в частині стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 10 000 гривень.

Суд, розглянувши цивільний позов відповідно до вимог ст. ст. 128, 129 КПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Частиною 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ст. 129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Судом враховано, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, в зв`язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні, після ДТП через травму відбулися вимушені зміни в укладі його життя.

Беручи до уваги характер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, обмеження можливості реалізації своїх потреб, тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього фізичного стану здоров`я, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про відшкодування моральних страждань, яких зазнав потерпілий, у розмірі 10 000 гривень є справедливими.

Запобіжні заходи до ОСОБА_4 не обиралися.

Процесуальні витрати на проведення експертиз у даному кримінальному провадженні становлять: 2615,20 грн. на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу; 1307,6 грн. на проведення транспортно-трасологічної експертизи; 1307,6 грн. на проведення експертизи механізму та обставин ДТП, що підтверджується довідками Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, процесуальні витрати в загальній сумі 5230,4 гривень слід стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, та покласти на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 10 000 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 5230,4 гривень процесуальних витрат на проведення судових експертиз.

Речові докази: мопед марки "Suzuki", без р.н. - залишити власнику ОСОБА_5 , автомобіль марки «ГАЗ-3302», р.н. НОМЕР_2 - залишити власнику ОСОБА_6 .

На вирок суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку вручається обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1