Справа № 333/4630/20
Провадження № 1-кп/333/594/20
УХВАЛА

Іменем України

12 жовтня 2020 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, офіційно непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 05.02.2020 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням 3 роки,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

27.08.2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування і розписка про отримання обвинуваченим обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Згідно Ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.09.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 12.11.2020 року.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заявила клопотання щодо зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з забороною залишати житло в нічний час. В обґрунтування поданого клопотання захисник ОСОБА_4 зазначила, що ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання свого захисника щодо зміни запобіжного заходу.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 заперечував в частині можливої зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт за адресою проживання свідка ОСОБА_7 , не заперечував щодо призначення запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою проживання брата обвинуваченого ОСОБА_8 .

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зімну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Заслухавши думку учасників процесу, вирішуючи подане клопотання, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.
Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).
Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).
Незважаючи на важкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості підсудного.
Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою буде суперечити п.п. «c» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, хоча і є співмірним з тяжкістю обвинувачення, однак останнє на даний час не є доведеним.
Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.
У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Положеннями ст. 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 погодились на можливе проживання обвинуваченого за місцем їх проживання у випадку задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу. Також підтвердили, що до арешту ОСОБА_5 мешкав разом із ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про те, що він має намір переховуватися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином відсутні. Крім того, суд враховує думку потерпілої ОСОБА_6 , яка не заперечує проти зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає недоцільним збереження застосованого запобіжного заходу та вважає за необхідне змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з 20-00 години до 07-00 години, за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.5, 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.331 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу - задовольнити.
Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з перебуванням останнього за місцем свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, до 11.12.2020 року.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 залишати у період з 20-00 години до 07-00 години своє місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:
-прибувати до суду за першим викликом;
-не відлучатись з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Строк дії ухвали до 11 грудня 2020 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за вказаним запобіжним заходом та постановкою вказаної особи на облік покласти на начальника Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом семи діб.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1