Справа №463/9986/20
Провадження №1-кс/463/5493/20
УХВАЛА

30 жовтня 2020 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_10 від 23.06.2020 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілими у кримінальному провадженні № 0000004 від 03.01.2019, -

встановив:
Заявники звернулися до слідчого судді із зазначеною вище скаргою.
Скаргу мотивують тим, що вони в даному кримінальному провадженні є потерпілими особами, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення їм спричинено матеріальну та моральну шкоду. Вважають постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
У судове засідання від зазначених осіб надійшла заява про розгляд скарги без їх участі.
Слідчий в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду був скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 03.01.2019, відомості про яке було внесено Національним антикорупційним бюро України 03.01.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань на виконання ухвал слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2018 № 760/31562/18, за заявами № 8 ОСОБА_4 та інших від 21.11.2018
Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_10 від 23.06.2020 відмовлено у задоволенні клопотання про визнання потерпілими у кримінальному провадженні № 0000004 від 03.01.2019 з тих підстав, що з урахуванням зібраних у ході досудового розслідування матеріалів кримінального провадження не встановлено очевидних підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особами, яким завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
Таким чином, слідчий, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявникам шкоди та врахувати те, що саме за заявою скаржників були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.
Тому слідчий суддя погоджується з доводами заявників, що відмова у визнанні їх потерпілим слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що на даний момент не встановлено достатніх даних про спричинення будь-якої шкоди заявнику, не зазначивши які слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою перевірки факту спричинення такої шкоди.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати.
Крім того, в силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілим кримінально-процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права заявників, як потерпілих у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.
У ч. 1 ст. 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, які можуть бути оскаржені на стадії досудового розслідування, а в ч. 2 ст. 307 КПК України визначено вичерпний перелік рішень слідчого судді, які можуть бути прийняті за результатами розгляду скарги, а саме: скасувати рішення слідчого чи прокурора; скасувати повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язати вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати, що стосується решти вимог скарги, то в цій частині слідчий суддя відмовляє, оскільки такі дії не належить до компетенції слідчого судді на даній стадії кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 55, 60, 303-309, 395 КПК України,

постановив :
скаргу задовольнити частково.
скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_10 від 23.06.2020 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілими у кримінальному провадженні № 0000004 від 03.01.2019.
В решті вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1