Справа № 206/5273/20
Провадження № 1-кс/206/469/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2020 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , користувача майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання начальника СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000212, внесеному до ЄРДР 21.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ
23.11.2020 на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання начальника СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна, в якому ОСОБА_4 просить накласти арешт у вигляді заборони на розпорядження, відчуження та користування майном, вилученим в ході проведення огляду місця події 20.11.2020, а саме: автомобіля Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, 1997 року випуску з VIN: НОМЕР_2 .

Клопотання мотивовано тим, що 20.11.2020 до ЧЧ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, надійшло повідомлення від працівників УПП, про те, що під час патрулювання території Самарського району м. Дніпра, по вул. Бехтерєва біля буд. 1 було зупинено транспортний засіб Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_3 , який надав працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 з явними ознаками підробки. 20.11.2020 слідчим СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , проведено огляд місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Бехтерєва, біля буд. № 1, в ході якого виявлено та вилучено автомобіль Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору, 1997 року випуску з VIN: НОМЕР_2 , ключ металевий та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . Вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та поміщений на спеціальний майданчик для паркування транспортних засобів ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 427. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником транспортного засобу Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору 1997 року випуску з VIN: НОМЕР_2 є ОСОБА_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення досудового розслідування виникає необхідність у проведенні експертизи з метою перевірки чи вносилися зміни в ідентифікаційний номер транспортного засобу, для дослідження експерту необхідно надати вказаний транспортний засіб. Автомобіль є доказом проступку та існує ризик його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження або використання. Накладення на майно арешту є необхідним тому, що є реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження транспортного засобу, крім того, в разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та його можливе подальше використання, позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування по кримінальному провадженню.

Дізнавач ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися.

Користувач майна ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити в його задоволенні та додатково зазначив, що транспортний засіб купив за технічним паспортом, побачив, що він-код співпадає, віддав гроші, сів та поїхав. В нього не було підозри, що з цим автомобілем хтось робив незаконні дії.

Дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вислухавши пояснення та доводи користувача майна ОСОБА_3 , слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КПК України, дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 40-1 КПК України, дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокуроромдо слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.

Частиною 3 ст. 132 КПК України передбачено, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 5 ст. 132 КПК України, передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Так, проаналізувавши зміст поданого клопотання, а також, матеріалів, які були подані в його обґрунтування, слідчим суддею встановлено, що інформація зазначена у клопотанні містить суперечливі дані з доданими до нього додатками: у вступній частині клопотання зазначено, що досудове розслідування здійснюється по кримінальному провадженню № 000212, а в описовій та мотивувальній частинах зазначено кримінальне провадження № 0000212, при цьому згідно витягу з ЄРДР досудове розслідування проводиться по кримінальному провадженню №0000212; начальник СД ОСОБА_4 просить накласти арешт на автомобіль Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, 1997 року випуску з VIN: НОМЕР_2 та визнає його речовим доказом, при цьому згідно протоколу огляду від 20.11.2020 вилучено автомобіль Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, 1997 року випуску з VIN: НОМЕР_4 .

З приводу огляду місця події, який був проведений 20.11.2020, слід зазначити, що під час огляду було оглянуто лише автомобіль, при цьому вилучено ще свідоцтво та ключі, які не були оглянуті та описані.

Огляд свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 взагалі не проводився, і яким чином це було попередньо виявлено, слідчому судді на підтвердження цих обставин не надано жодних доказів.

Слід також зазначити, що об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України є посвідчення або інший документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією незалежно від форми власності, громадянином-підприємцем, приватним: нотаріусом, аудитором чи .іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків; 2) печатки, штампи, бланки підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, інші офіційні печатки, штампи, бланки.

Посвідчення - це документ, який містить відомості про володільця і офіційно посвідчує його особу та (або) правовий статус. Необхідними реквізитами посвідчення, як правило, є фотографія, підпис керівника відповідної установи, підприємства чи організації, який скріплюється їхньою печаткою, а також особистий підпис володільця документа (посвідчення: особи моряка, інваліда, водія, учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, пенсійне, судді або працівника правоохоронного органу, біженця, ветерана війни).

Іншими документами можуть визнаватися, зокрема, атестат про повну загальну середню освіту, диплом про закінчення вищого навчального закладу, трудова книжка, рішення суду, виконавчий лист, листок тимчасової непрацездатності, свідоцтво про шлюб або розірвання шлюбу, ліцензія, свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, свідоцтво про право на спадщину, свідоцтво про придбання майна на аукціоні, атестат доцента або професора тощо.

Так, об`єктом даного кримінального правопорушення є свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , з метою дослідження якого і було призначено судово-технічну експертизу документу, однак автомобіль Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, 1997 року випуску не є об`єктом даного кримінального правопорушення.

В той же час, з клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається, що в обґрунтування необхідності арешту начальником СД ОСОБА_4 лише зазначено, що накладення на майно арешту є необхідним тому, що є реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження транспортного засобу, а він потрібен для проведення експертизи з метою перевірки чи вносилися зміни в ідентифікаційний номер транспортного засобу, крім того, в разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та його можливе подальше використання, позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування по кримінальному провадженню.

Однак, начальником СД ОСОБА_4 не було долучено до клопотання жодного доказу, який би доводив необхідність накладення арешту та наявність ризиків, не додано навіть постанови про призначення експертизи, задля проведення якої необхідно накласти арешт на автомобіль.
Проте, такі доводи начальника СД ОСОБА_4 на думку слідчого судді є лише цитуванням норм КПК України, та ґрунтуються лише на припущеннях начальником СД ОСОБА_4 , що в свою чергу жодним чином не підтверджує необхідності накладення арешту та наявності ризиків, оскільки не доводить існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не доводить, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні начальника СД ОСОБА_4 та те, що може бути виконане завдання, для виконання якого начальник СД ОСОБА_4 звертається із клопотанням.

Щодо законності зупинки транспортного засобу то слідчий суддя вважає зазначити наступне.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліції» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Пунктом 2.1 "б" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.
Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1: дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Однак, матеріали провадження не містять доказів наявності такої інформації, а відтак зупинення транспортного засобу було незаконним та відповідно підстав для перевірки реєстраційного документу на транспортний засіб не було.
Окрім цього, відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання.

Частиною 1 ст. 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 39-1 КПК України керівник органу дізнання уповноважений визначати дізнавача, який здійснюватиме дізнання.

Частиною 1 ст. 110 КПК України передбачено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Таким чином, рішення керівника відповідного органу прокуратури про визначення прокурора чи групи прокурорів тарішення керівника органу дізнання про визначення дізнавача, який здійснюватиме дізнання у конкретному кримінальному провадженні є процесуальним і має бути винесено у формі постанови.
Дослідивши документи, які були додані до клопотання на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, слідчий суддя виявив відсутність постанови про призначення групи прокурорів та дізнавача, а відтак всі дії вчинені у межах кримінального провадження є такими, що здійснені у порушення зазначених у даній ухвалі норм, оскільки повноваження дізнавача та прокурора наразі не підтверджено.
Не наділяє прокурора повноваженнями здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням та дізнавача здійснювати дізнання, передбаченими ст. ст. 36, 40-1 КПК України витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури та керівника органу досудового розслідування.
Такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 17.12.2019 по справі № 235/6337/18.
До того ж, у витягу з ЄРДР відсутні ОСОБА_4 , як дізнавач, який здійснює дізнання та ОСОБА_5 , як прокурор, який здійснює процесуальне керівництво.
З приводу документів, долучених до клопотання, а саме: пояснень ОСОБА_8 , то вказані пояснення слідчий суддя не бере до уваги, оскільки останні не містять навіть дати їх відбирання, а електронний рапорт взагалі не може підтверджувати чи спростовувати ті чи інші обставини у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до п. 2.2.9 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 23.08.2012 № 747, відноситься до внутрішніх документів МВС України. Більш того, в розумінні ст. 84 КПК України, рапорт не являється доказом у справі, оскільки фактичні дані, які отримані з джерел, що не передбачені даною нормою, не можуть бути використані у доказуванні як докази, а тим паче не може бути достовірною інформацією.

До того ж, слід зазначити, що органом досудового розслідування навіть не встановлено хто дійсно є власником автомобіля «Opel Vectra», червоного кольору 1997 року випуску з д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_4 , який було вилучено під час огляду 20.11.2020.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на це слід зазначити, що арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра, що в даному випадку зроблено стороною обвинувачення.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб та умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Начальник СД ОСОБА_4 не довела слідчому судді, що даний автомобіль є доказом вчинення кримінального правопорушення, оскільки відсутні будь-які дані щодо факту наявності події кримінального правопорушення саме з цим автомобілем. Крім того, начальником СД ОСОБА_4 не доведено слідчому судді, що позбавлення власника чи володільця майна права користуватись, розпоряджатись та відчужувати майно забезпечить проведення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що дізнавачем не доведено необхідність накладення арешту, та за таких обставин підстав для задоволення клопотання начальника СД ОСОБА_4 не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 131-132, 170-174, 369, 371, 372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ
В задоволені клопотання начальника СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000212, внесеному до ЄРДР 21.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України відмовити повністю.

Негайно повернути власнику тимчасово вилучене майно, а саме: легковий автомобіль «Opel Vectra», червоного кольору 1997 року випуску з д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_4 , вилучений під час огляду 20.11.2020.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1