ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2413/20 Справа № 176/382/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000054 від 25 січня 2019 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в уродженця м. Жовті Води, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке має ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_6 ,
законного представника головного спеціаліста юридичного відділу виконавчого комітету Жовтоводської міської ради - ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року до ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Згідно з оскаржуваною ухвалою, ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за таких обставин.
Так, 25 січня 2019 року приблизно о 02 год.20 хв., ОСОБА_6 , не усвідомлюючи свої дії та не маючи змоги керувати ними, знаходячись у громадському місці на сходинковій клітині першого поверху другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де із застосуванням фарби емалі синього кольору почав наносити різноманітні написи незрозумілого змісту на стіни під`їзду та на вхідні двері квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає подружжя ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Продовжуючи грубо порушувати громадський порядок та нормальний відпочинок громадян, не усвідомлюючи свої дії та не маючи змоги керувати ними, протягом вищевказаного часу ОСОБА_6 перебуваючи у громадському місці на сходинковій клітині першого поверху другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , голосно виражався нецензурною лайкою та висловлював образи на адресу подружжя ОСОБА_13 , після чого невстановленим в ході досудового слідства предметом почав бити по вхідних дверях квартири АДРЕСА_3 , продовжуючи таким чином проявляти явну неповагу до суспільних норм поведінки і моралі. На прохання і вимоги припинити хуліганські дії ОСОБА_6 не реагував.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , грубо порушено громадський порядок у громадському місці на сходинковій клітині першого поверху другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , тривале порушення спокою громадян похилого віку у нічний час, в тому числі спричинено погіршення самопочуття ОСОБА_12 , внаслідок чого останній було викликано бригаду швидкої медичної допомоги для надання невідкладної медичної допомоги.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах ОСОБА_14 просить ухвалу скасувати та закрити кримінальне провадження.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на невідповідність зазначених судом обставин фактично встановленим під час судового розгляду та суворість рішення. На переконання адвоката, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що після вчинення суспільно небезпечного діяння самопочуття ОСОБА_6 нормалізувалось, оскільки влітку 2019 року він пройшов лікування в КП Гейківська психоневрологічна лікарня ДОР ", тому на цей час суспільної небезпеки для здоров`я інших осіб він не несе та лікування, тим паче примусове, йому більше не потрібне. Разом з цим, захисник вказує, що судом не враховано те, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 вів себе стримано, потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що претензій до нього не має, та матеріальні збитки, завданні суспільно - небезпечним діянням були відшкодовані його рідним братом, тому захисник вважає, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
В силу вимог ч. 1 ст. 505 КПК України, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру підлягають встановленню, зокрема, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
За змістом ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно-небезпечні діяння.
Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
При цьому, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обгрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК України), - висновку судово-медичної експертизи.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції правильно встановив обставини вчинення ОСОБА_15 , в стані неосудності, суспільно-небезпечного діяння передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 1 ст. 296 КК України, навівши при цьому достатні мотиви свого рішення.
Як видно з матеріалів провадження, суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_14 вчинив в умовах очевидності, на очах у потерпілих, а тому сумніви щодо його причетності до цієї події у суду відсутні. Також вищенаведені обставини були встановлені судом першої інстанції і в апеляційному порядку не оскаржуються.
Висновки суду першої інстанції про необхідність застосування до ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру, за обставин зазначених у клопотанні слідчого та ухвалі суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами.
Так, з протоколу огляду місця події від 25.01.2019 з фототаблицею до нього, слідує, що на сходинковій клітині першого поверху другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 виявлено факт пошкодження дверей до квартири АДРЕСА_3 , де проживає подружжя ОСОБА_13 , обписані стіни під`їзду синьою фарбою, різними словами незрозумілого змісту (а.п. 82-88)
Як видно з повідомлення КЗ «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради за картою виїзду, 25.01.2019 о 02 год. 46 хв. за адресою АДРЕСА_4 виїжджала бригада швидкої медичної допомоги №79 для надання медичної допомоги ОСОБА_12 .
Висновком судово-психіатричної експертизи №123 від 23.07.2019, встановлено, що ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії, параноїдної форми, з безперервним типом перебігу, галюцинаторно-параноїдним синдромом (F20.00 згідно МКХ-10) та за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню із звичайним режимом спостереження. ОСОБА_6 в період часу вчинення інкримінованого йому правопорушення у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не знаходився, страждав на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії, параноїдної форми, з безперервним типом перебігу, галюцинаторно-параноїдним синдромом (F20.00 згідно МКХ-10).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстнації, дійшов до обгрунтованого висновку, про необхідність застосування щодо ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, врахувавши при цьому вищенаведений висновок експерта, психічний стан ОСОБА_14 , характер вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не потребуває примусового лікування, оскільки після вчиненого суспільно-небезпечного діяння пройшов лікування та на сьогоднішній день ніякої небезпеки для здоров`я інших осіб не несе, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та висновку судово-психіатричної експертизи, відповідно до якого ОСОБА_6 потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню із звичайним режимом спостереження, не спростовують.
Щодо посилань захисника про відшкодування завданої ОСОБА_14 шкоди потерпілим в повній мірі, не заслуговують на увагу, оскільки на висновки суду про застосування примусових заходів медичного характеру ніяким чином ці обставини вплинути не можуть.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість судового рішення, яке зміні або скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03червня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4