справа № 462/10/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000216 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кіровське Донецької області, українки, громадянки України, із вищою освітою, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої на АДРЕСА_1 , не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

встановив:

ОСОБА_6 10.08.2020 близько 15.20 год., перебуваючи в парку, що неподалік ресторану «Но озері» на вул.Повітряна, 2Б у м.Львові, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з візуально знайомою їй неповнолітньою ОСОБА_4 , умисно нанесла тій один удар лівою рукою складеною в кулак в область лобової ділянки зліва та один удар долонею по правій щоці, внаслідок чого заподіяла потерпілій згідно висновку судово-медичного експерта №1135 від 11.08.2020 поверхневе садно на слизовій оболонці нижньої губи, яке відноситься до легкого ступеня тяжкості, та закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, визнала повністю, підтвердила, що не оспорює фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. Дала суду показання, зазначивши, зокрема, що 10.08.2020 року після 15.00 год. в парку неподалік ресторану «На озері» на вул.Повітряній у м.Львові, де вона відпочивала, через конфлікт із неповнолітньою ОСОБА_4 умисно нанесла тій два удари руками в лоб та щоку, в чому щиро розкаюється, розуміючи, що вчинила неправильно, зробила із цього належні висновки, просить суд її суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, доведена повністю і її дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України.

При призначенні обвинуваченій виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок, та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, вчиненим умисно; особу винної, яка не судима (матеріали кримінального провадження, арк.79), не одружена, утриманців не має, не працює, на обліку в лікаря психіатра і нарколога не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк. 81, 83),згідно наданої характеристики за місцем проживання негативних характеризуючих даних не встановлено (матеріали кримінального провадження, арк.85).

Виходячи з наведеного, враховуючи позицію потерпілої та її законного представника, які не бажали висловились щодо обрання певного виду та міри покарання обвинуваченій, однак не відмовились та підтримали обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, у виді громадських робіт в мінімальних межах санкції ч.2 ст.125 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Підстав, передбачених ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченої запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1