ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2322/20 Справа № 190/933/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Жовтоводського міського судуДніпропетровської області від 25 травня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000380 23 травня 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ульянівка Олександрійського району Кіровоградської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Жовтоводського міського судуДніпропетровської області від 25 травня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Пятихатського районного судуДніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців.
Строк відбування покарання вирішено рахувати з 01 серпня 2019 року.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у м. П`ятихатки Дніпропетровської області закінченого замаху на вчинення повторного таємного викрадення чужого майна, який не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі, при цьому він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, за наступних обставин.
ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення корисливого злочину, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно вчинив новий корисливий злочин при наступних обставинах.
Так, 22 травня 2019 року о 14 годині 30 хвилин обвинувачений, знаходячись в приміщені магазину «Єва», розташованому за адресою: вул. Олександрійська, 84 у м. П`ятихатки Дніпропетровської області, реалізуючи свій умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, знаходячись біля вітрини з товарами, скориставшись вільним доступом, взяв із полиці жіночі парфуми «Жанна Артес» 100 мл., вартістю 350,00 грн., та жіночі колготи «Конте Соло» 20 ден., вартістю 43,00 грн., які належать ТОВ «РУШ». Після чого ОСОБА_7 , пройшовши касу магазину та не розрахувавшись за товар, направився до виходу, однак в цей час був зупинений працівниками магазину, у зв`язку з чим не зміг розпорядитися викраденим, тобто не зміг довести свій умисел до кінця.
Вказаними діями ОСОБА_7 міг заподіяти ТОВ «РУШ» матеріальний збиток на загальну суму 393 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Пятихатського районного судуДніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців. В іншій частині залишити без змін.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що обвинувачений вчинив замах на злочин, а тому покарання йому мало бути призначено з урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК України, тобто не більше 2/3 максимального розміру покарання, проте всупереч зазначеній нормі суд призначив більше покарання, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфікованому за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, на яких ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений ОСОБА_7 не наполягали. Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, то вони є достатньо обґрунтованими, законними і підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, що суперечить його точному змісту.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Згідно з положеннями ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини скоєння правопорушень, наведені дані про його особу, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують.

З вироку суду слідує, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 , вчинені 22 травня 2019 року, кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками закінченого замаху, тобто вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

За таких обставин покарання ОСОБА_7 має бути призначено відповідно до положень ст. 68 КК України.

Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги вищезазначені положення ст. 68 КК України та при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 невірно призначив покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Враховуючи викладене апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення покарання.

Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку суду, апеляційним судом не встановлено, тому в решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Вирок Жовтоводського міського судуДніпропетровської області від 25 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Пятихатського районного судуДніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4