УХВАЛА
Іменем України

05.01.2021 Справа №607/22792/20 Провадження № 1-кс/607/9442/2020

м. Тернопіль
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000024 від 08.01.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 4 ст. 189 КК України,

УСТАНОВИВ:
29.12.2020 слідчий відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000024 від 08.01.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 4 ст. 189 України.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи в складі організованої групи, у період часу з 2018 року до 2020 року здійснювали систематичне вимагання грошових коштів із погрозою насильства над потерпілими, пошкодження чи знищення їхнього майна за здійснення рейсів, пов`язаних із вантажопасажирськими перевезеннями в Італійську Республіку.

За даним фактом 08.01.2020 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189 КК України, які в подальшому перекваліфіковано на ч. 4 ст. 189 КК України.

Слідчий зазначає, що санкція ч. 4 ст. 189 КК України передбачає додаткову міру покарання у виді конфіскації майна, а також застосування в силу вимог ст. 96-1, 96-2 КК України заходу кримінально-правового характеру у виді спеціальної конфіскації.

Відтак з метою забезпечення виконання вказаних вимог закону слідчий вважає, що у даному кримінальному провадженні є необхідність накласти арешт на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить підозрюваному ОСОБА_7 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених у ньому підстав та просив клопотання задовольнити. Додатково зазначив, що просить накласти арешт на належне підозрюваному майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна та відшкодування збитків, завданих потерпілим протиправними діями підозрюваного. Зазначив, що відсутні підстави вважати, що належне підозрюваному нерухоме майно підлягатиме спеціальній конфіскації. Також вказав, що арешт слід накласти без позбавлення права користування майном.

Власник майна ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 у судове засідання не з`явились. Адвокат ОСОБА_8 подав клопотання про здійснення судового розгляду у його та підозрюваного відсутність.

Вказане згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Заслухавши прокурора, дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч. 6 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

02.11.2020 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. 30.12.2020 ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри з ч. 2 ст. 189 КК України на ч. 4 ст. 189 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, до яких належить і накладення арешту на майно, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Щодо підстав накладення арешту, то прокурор у судовому засіданні зазначив дві правові підстави до застосування арешту на майно: необхідність забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Так, згідно з санкцією ч. 4 ст. 189 КК України вчинення кримінального правопорушення, передбаченого даною нормою, карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. При цьому ч. 1 ст. 49 КВК України визначає, що конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління. Так само і ч. 2 ст. 49 КВК України та Закон України «Про виконавче провадження» не містять заборони щодо конфіскації нерухомого майна, що належить особі на праві спільної часткової власності, у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 239046703 та № 239047287 від 28.12.2020 власником частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності б/н від 13.08.1999 є ОСОБА_7 .

Також, як вбачається зі змісту повідомленої ОСОБА_7 підозри, останній внаслідок вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 21427 грн 50 коп., потерпілому ОСОБА_10 у сумі 103647 грн 93 коп., потерпілому ОСОБА_11 у сумі 30941 грн 49 коп., потерпілому ОСОБА_12 у сумі 54025 грн. 77 коп., потерпілому ОСОБА_13 у сумі 39193 грн 99 коп., потерпілому ОСОБА_14 у сумі 73449 грн 70 коп.

Вказані обставини дають підстави слідчому судді вважати, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення існує необхідність забезпечити відшкодування шкоди, завданої таким правопорушенням. Разом з тим накладення арешту на майно підозрюваного у такому випадку можливе лише за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні. Однак слідчому судді докази того, що у даному кримінальному провадженні потерпілими пред`явлені цивільні позови і що розмір таких позовів співмірний вартості належного ОСОБА_7 майна, надані не були.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню з метою запобігання можливості відчуження цього майна та задля забезпечення дієвості цього кримінального провадження. При цьому підставою такого арешту на даному етапі досудового розслідування з урахуванням наданих слідчому судді доказів є лише необхідність забезпечення конфіскації майна як виду покарання. Підстава щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), наразі є передчасною та недоведеною ні слідчим при зверненні з клопотанням, ні прокурором у судовому засіданні.

Також згідно з п. 5 ч. 2, ч. 4 ст. 173 ЦПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Слідчий суддя враховує, що у даному випадку обмеження права власності лише в частині позбавлення права відчуження майна та розпорядження ним, без позбавлення права користування таким майном, є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000024 від 08.01.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 4 ст. 189 КК України, задовольнити повністю.

Накласти арешт на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до свідоцтва про право власності б/н від 13.08.1999 належить ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права відчуження даного майна та розпорядження ним, без позбавлення права користування даним майном.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити слідчому та ОСОБА_7 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим у даному кримінальному провадженні.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1