Справа № 357/39/21
У Х В А Л А

28 січня 2021 року Слідчий cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0003915, -

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2021 року на розгляд слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 27 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження №0003915 від 26.07.2017 року.

Обґрунтування вимог скарги:

27.12.2019 року старшим слідчим СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київської області ОСОБА_5 було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0003915, що 26.07.2017р. внесено в ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України (умисно невиконання вироку, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню).

Скаржник вважає, що постанова від 27.12.2019р. про закриття кримінального провадження № 0003915 щодо гр. ОСОБА_6 (скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України) прийнята передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин (висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення), та підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Невиконання судового рішення, передбаченого статтею 382 КК України, є злочином із преюдицією, під яким розуміють такі посягання, кримінальна відповідальність за які настає за умови попереднього притягнення цієї ж особи до юридичної відповідальності іншого виду (наприклад, цивільно-господарської, адміністративної, дисциплінарної).

Громадянин ОСОБА_6 самочинно прибудував до будинку санвузол розміром 3,15х2,50м за межею червоної лінії більш чим на метр.

За допущенні правопорушення ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч.1 ст. 96 КУпАП. Одночасно видано припис від 17.04.2012р. № 27 на добровільне знесення або легалізацію самочинного будівництва.

За невиконання вимог припису від 17.04.2012р. гр. ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності до чинного законодавства.

ОСОБА_6 наданий повторний припис № 1806/13 від 18.06.2013 р. на усунення допущенних правопорушень з терміном виконання до 31.12.2013р. з попередженням, що в разі невиконання припису матеріали будуть передані до суду для примусового виконання.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2015 року по справі №357/13040/14-ц гр. ОСОБА_6 зобов`язано за власний рахунок привести житловий будинок до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту.

Державним виконавцем Білоцерківського міського ВДВС у Київської області ОСОБА_7 (надалі Виконавець) проводились виконавчі дії за для виконання рішення суду по справі №357/13040/14-ц. Виконавцем також двічі притягнуто ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за невиконання зазначеного вище рішення суду , шляхом винесення постанов про накладання штрафних санкцій.

ОСОБА_6 неодноразово попереджався про обов`язковість виконання даного Рішення у межах виконавчого провадження, та незважаючи на вказані попередження умисно не виконував та, як наслідок , досі не виконав вказаного Рішення.

Відповідно до ч.2 Ст. 90 ЗУ «Про виконавче провадження» Виконавець склав акт про порушення і звернувся до правоохоронних органів із (повідомленням) про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, що підпадає під кваліфікацію статті 382 КК України.

Суб`єктом злочину виступає фізична особа ОСОБА_6 , не на користь якої ухвалено рішення суду та яку зобов`язано вчинити певні дії.

Предмет злочину рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 15.09.2015 року, яким зобов`язано гр. ОСОБА_6 привести за власний рахунок належну йому частину житлового будинку по АДРЕСА_1 у попередній стан шляхом знесення самочинно прибудованого до будинку санвузла розміром 3,15х2,50 метрів.

З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується наявністю прямого умислу з необережною або ж умисною формою мети.

На даний час ОСОБА_6 , фактично відмовився виконувати судове рішення Білоцерківського міжрайонного суду від 15.09.2015р. по справі №357/13040/14-ц, що безумовно підтверджує факт скоєння злочину, що підпадає під кваліфікацію cт. 382 КК України.

Одним із основних принципів судочинства обов`язковість судових рішень (ч.5 Ст.124, п.9ч.3 Ст. 129 Конституції України) судові рішення які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання кожною особою на всій території України. Згідно з ч.2ст. 21 КПК вироки та ухвали суду підлягають обов`язковому та безумовному виконанню.

Умисне невиконання або перешкоджання виконанню судового рішення є злочином проти правосуддя для будь-якої особи, що карається за ст. 382 КК України.

За частиною 1 ст. 382 КК, якщо злочин вчиняється шляхом невиконання судового акта, суб`єкт злочину спеціальний, оскільки ним може бути лише така особа, на яку законом цим судовим актом покладений обов`язок з його виконання і вона має реальну можливість його виконати. Якщо ж передбачений ч.1 ст. 382 КК злочин здійснюється шляхом перешкоджання виконанню судового акту, то з урахуванням характеру дій, які можуть становити зміст такого перешкоджання, вчинити цей злочин може як спеціальний суб`єкт зобов`язана до виконання судового акту особа, так і загальний будь-яка особа, що досягла 16-річного віку.

Суб`єктивна сторона злочину полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконання.

Об`єктивна сторона злочину полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення, ухвали, постанови суду б) перешкоджання їх виконанню.

Форми (способи) невиконання судового акту можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від виконання, тобто висловлене в усній чи письмовий формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акту, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує почту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок.

На підставі наведеного, Скаржником доведено, що вказані слідчим в постанові присутні всі обов`язкові ознаки злочину (1. злочином є лише діяння (дія або бездіяльність), 2. діяння має бути вчинено суб`єктом злочину, 3. воно має бути винним, 4. вказане діяння має бути суспільне небезпечним, 5. відповідне діяння повинно бути передбачено чинним КК, 6. кримінальна караність, що безумовно підтверджує наявність підстав для скасування даної Постанови.

Відповідно до тексту постанови, слідчим не вказано жодної причини не можливості встановлення останнім, суб`єктивної та об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, при наявності в матеріалах кримінального провадження документальних доказів, щодо події злочину та особи ОСОБА_6 , яка не виконала рішення суду.

Також викликає великий сумнів дії слідчого ОСОБА_8 , який під час досудового розслідування кримінального провадження встановив відсутність в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Разом з цим, слідчим не виконані вказівки процесуального керівника ОСОБА_9 , не проведено жодних слідчих дій згідно вказівок прокурора, зокрема не проведено огляд місця скоєння злочину, не отримано у Білоцерківському міськрайонному суду рішення по справі №357/13040/14-ц, не надано будь-яких відповідей та не зроблено жодних слідчий дій у відповідь на клопотання скаржника.

ОСОБА_3 вважає, що слідчим ОСОБА_5 не вжито належних заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, не надано належної правової оцінки діянням ОСОБА_6 , що навмисного не виконання рішення суду, а рішення про закриття кримінального провадження № 0003915 від 26.07.2017р , внесеного до ЄРДР 27.12.2019 року , є передчасним та необґрунтованим.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчих всіх зібраних та правових доказів та у відповідності до ч.5 Ст.110 КПК України постанова слідчого має бути вмотивована. Однак вказані вимоги КПК не були враховані Слідчим при закритті кримінального провадження, оскільки в Постанові не відображено факту вчинення всіх необхідних дій, які б свідчили про вмотивовані заходів про встановлення істини у справі, як наслідок оскаржувана Постанова не вмотивована, оскільки не перевірені обставини вчинення злочину, не надано оцінки обставинам, які викладені в повідомленні Скаржника про скоєння злочину від 06.03.2018р..

Частиною 2 Ст. 9 КПК України передбачено, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно Ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Згідно Ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Згідно Ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відомості про участь сторін при розгляді скарги:

Скаржник ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що отримав копію постанови про закриття кримінального провадження засобами поштового зв`язку лише 02.01.2021, у вказаному кримінальному провадженні визнаний потерпілим, протягом 2-х років з ним не проводились жодні слідчі дії, в тому числі його навіть не допитували, слідчими не проводились жодні процесуальні дії, зокрема щодо огляду місця події та витребування відповідного судового рішення, яке є безпосереднім предметом злочину у вказаному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим просить суд скасувати постанову слідчого.

Представник скаржника адвокат ОСОБА_4 зазначив, що в провадженні СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області перебувало кримінальне провадження за №0003915 від 26.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Вказане кримінальне провадження внесено до ЄРДР за повідомленням державного виконавця Білоцерківського міського ВДВС у Київській області ОСОБА_7 складеного на підставі акту в порядку ч.2 ст. 90 ЗУ «Про виконавче провадження» про не виконання судового рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 15.09.2015 в справі №357/13040/14-ц, за час досудового розслідування не проведено жодних слідчих дій, не виконанні вказівки процесуального керівництва, у зв`язку з чим просить суд визнати дії слідчого протиправними та скасувати постанову слідчого.

Слідчий в судове засідання, який викликався двічі не з`явився, матеріали кримінального провадження, а також будь яких заяв чи клопотань про розгляд скарги у його відсутність не надав.

На підставі ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Правове обґрунтування рішення:

Вислухавши скаржника та його представника, перевіривши надані матеріали скарги та дослідивши докази, приходжу до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч. 1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до ст. 2 КПК України - завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Білоцерківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Київській області ОСОБА_5 від 27.12.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003915 від 26.07.2017 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Досліджуючи оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження, приходжу до висновку, що при закритті кримінального провадження не були дотримані вимоги ст. 284 КПК України.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим було здійснено неповноту досудового розслідування кримінального правопорушення, а відтак прийняття рішення про закриття кримінального провадження є передчасним, оскільки не було проведено необхідних слідчих дій на встановлення всіх обставин справи, не допитаний ОСОБА_3 як потерпілий, не проведено огляду місця події, не витребувано судове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2015 року в справі 357/13040/14-ц, тому не наведено та не досліджено усіх доказів, не надано їм оцінки з точки зору взаємозв`язку, висновки до яких дійшов слідчий суперечить один одному, а наслідок якого було невірно застосовано норму закону, яка слугує підставою для закриття даного кримінального провадження.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Проте, як перевірено слідчим суддею, при винесенні оскаржуваної постанови слідчим в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам, повідомленим заявником, та прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, яке не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.

Згідно принципу публічності, закріпленого в ст. 25 КПК України, слідчий зобов`язаний в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тому враховується, що у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у дослідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відтак, враховуючи вищенаведене, слідчим СВ Білоцерківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Київській області ОСОБА_5 винесено постанову від 27.12.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003915 від 26.07.2017 року передчасно та необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, приходжу до висновку, що оскаржувана постанова є незаконною, винесеною без врахування вимог ст. 284 КПК України, без всебічного урахування усіх доказів та обставин справи, а відтак скаргу в частині скасування постанови слід задовольнити.

Щодо вимоги скаржника про визнання дії слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 протиправними, слідчий суддя зазначає, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування у відповідності до ч.2 ст.307 КПК України законодавець наводить вичерпний перелік щодо постановлення ухвал слідчого судді, у зв`язку з чим вимога скарги про визнання дій слідчого протиправними є такою, що не передбачена чиним КПК України, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Під час досудового розслідування слід в повній мірі перевірити доводи потерпілого ОСОБА_3 та винести законне та обґрунтоване рішення в порядку КПК України.

Керуючись ст. ст. 303-307, 318, 376 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 27 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження №0003915 від 26.07.2017 року.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1