Справа №463/9392/20
Провадження №1-кс/463/5178/20
У Х В А Л А

07 жовтня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу першого заступника голови громадської організації "Вибір"- ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернулась із скаргою до слідчого судді на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій.

Скаргу обґрунтовує тим, що він 02.10.2020 року, через скриньку для листів, яка розміщена у приміщенні ТУ ДБР у м. Львові, у зв`язку з карантинними заходами, звернувся до Директора ТУ Державного бюро розслідувань у м. Львові в порядку ст.ст. 55, 56, 60, 214, 215,220-221 КПК України із заявою від 02.10.2020р. про вчинення кримінального правопорушення. Однак в подальшому з`ясував, що на підставі його заяви інформація в ЄРДР не внесена. Вважає, що уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові допущено бездіяльність, так як, слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування, а тому звернувся із скаргою до суду.

В судове засідання скаржник не з`явився, просить проводити розгляд такої без його участі.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, жодних пояснень на адресу суду не скерував.

У відповідності до вимог ст. 306 КПК відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Із змісту п.1 ч.1 ст.303 КПК України випливає, що в ході розгляду даної скарги слідчий суддя перевіряє наявність чи відсутність бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

З наведених положень вбачається, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення.

До матеріалів скарги скаржником долучено копію заяви від 02.10.2020 про вчинення кримінального правопорушення. Зі змісту такої, вбачається, що на думку скаржника, злочини полягають в тому, що: «в кінці серпня 2020 року заступник начальника кримінальної поліції Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_4 , намагався вчинити підкуп мене шляхом надсилання коштів на мій мобільний телефон у розмірі 90 гривень, з метою уникнення дисциплінарної відповідальності за моїм зверненням. За словами ОСОБА_5 я мав надати уповноваженим працівникам ГУ НП у Львівській області у ході службового розслідування вигідні для нього пояснення та вказати, що конфлікт вичерпаний і претензій до нього в мене немає. Звичайно, що я не погодився з такою вимогою останнього та мною було написано відповідне звернення до ГУ НП у Львівській області для проведення відповідної перевірки та надання правової оцінки діям працівника поліції начальницького складу. Під час проведення службового розслідування ОСОБА_6 неодноразово безпідставно звинувачував мене у тому, що за його словами, його звільнили з посади і змусили написати відповідний рапорт та наголошував, що через мене у нього виникли серйозні проблеми.

22 вересня 2020 року ОСОБА_6 під час розмови зі мною почав погрожувати мені, заявляв, що «публічно буде давати мені клички» та «знищувати мене як журналіста та громадського діяча», а в кінці заявив: «Якщо Ви не успокоєтесь, то я Вас у спокою». Ці погрози я сприйняв серйозно та сприйняв їх як погрозу вбивством, оскільки останнім часом проводив ряд журналістських розслідувань пов`язаних із діяльністю кримінального блоку Дрогобицького ВГІ ГУ НП у Львівській області.

11 та 13 вересня 2020 року у соціальній мережі «ГасеЬоок» з`явилися публікації, які містить неправдиву сфальсифіковану інформацію, а саме: публікація на сторінці ОСОБА_7 та на сторінці ОСОБА_8 …»

А тому скаржник ОСОБА_9 вважає, що дані обставини можуть свідчити про вчинення злочинів передбачених ст. 170, ч.2 ст.171, ст.345-1, ст.364 КК України та ст.28 КК України.

З об`єктивної сторони злочин ст. 170 КК України характеризують дії або бездіяльність, які перешкоджають законній діяльності профспілок, політичних партій та громадських організацій. Законною визнається така діяльність об`єднання громадян, яка не суперечить Конституції та законам України і здійснюється відповідно до їх програмної мети та/або статутних засад.

В той же час, об`єктивна сторона злочину передбаченого, ч.2 ст.171 КК України полягає у діях, які перешкоджають законній професійній діяльності як окремого журналіста (журналістів), так і засобу масової інформації, і можуть мати дві форми: 1) перешкоджання законній діяльності журналістів (ч. 1 ст. 171); 2) переслідування журналіста за виконання професійних обов`язків або за критику (ч. 2 ст. 171).

Ст.345-1 КК України, передбачає відповідальність за погрозу вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо журналіста, його близьких родичів чи членів сім`ї у зв`язку із здійсненням цим журналістом законної професійної діяльності.

Злочин ч. 1 ст. 364 КК України може мати такі форми: 1) зловживання владою, що завдало істотної шкоди; 2) зловживання службовим становищем, що завдало істотної шкоди. Зловживання владою або службовим становищем визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності:1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України.

Жодних даних, які б свідчили про наявність описаних вище елементів вказаних складів злочину та завдання шкоди у визначеному розмірі скаржником не наведено.

Мотиви заяви ОСОБА_10 зводяться до власних припущень, що не може слугувати підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Враховуючи наведене, та зміст заяви скаржника до ТУ ДБР розташованого у м. Львові вважаю, що звернення ОСОБА_10 від 02.10.2020 скероване до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, не містить жодної інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення заступником начальника кримінальної поліції Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 , кримінальних правопорушень передбачених ст. 170, ч.2 ст.171, ст.345-1, ст.364 КК України та ст.28 КК України. Отже, дане звернення не являється повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, в зв`язку з чим не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого, щодо внести відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Беручи до уваги вказані вимоги КПК України та встановлені в судовому засіданні обставини в задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 214, 303-307, 309, 372 КПК України, суд-

п о с т а н о в и в:

відмовити в задоволенні скарги першого заступника голови громадської організації "Вибір"- ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1