ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1606/20 Справа № 180/1837/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000122 за ч. 1 ст. 185 КК України, -
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
За ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року накладено арешт та тимчасово позбавлено права на відчуження, користування та розпорядження тимчасово вилученими під час огляду автомобіль «Москвич» моделі «М412», реєстраційний № НОМЕР_1 , VEN НОМЕР_2 , рік випуску 1977, колір ярко-червоний, тип ТЗ седан, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності ОСОБА_9 та перебуває у користуванні у ОСОБА_5 , 8 (вісім) металевих затяжок СВП - 27, які в подальшому було упаковано до 2 (двох) поліпропіленових мішків, вилучених під час огляду місця події від 17.11.2020 року, належних АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат».
Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення
В апеляції:
- ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що слідчий суддя не з`ясував підстави затримання автомобіля працівниками поліції та законність його огляду, не було визначено наявність будь-яких доказів, які б свідчили про те, що на вказаному автомобілі було скоєно злочин та що на ньому маються сліди злочину чи речові докази. Вказує на відсутність доказів належності металобрухту саме АТ Марганецький ГЗК. Також вказує, що в ухвалі слідчого судді не вказано підстав для застосування найбільш обтяжливого способу арешту автомобіля.
Зазначає, що автомобіль вказаний автомобіль перебуває в його користуванні та використовується ним для утримання родини, проте слідчий суддя цього не врахував, фактично позбавивши його можливості забезпечувати свою родину.
Також вказує, що з клопотання про арешт майна до слідчого судді звернувся дізнавач, що не передбачено нормами КПК України.
Заслухавши адвоката ОСОБА_8 , який підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги ОСОБА_5 , думку прокурора, який просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши і проаналізувавши доводи та заявлені вимоги, співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином.
За наявними матеріалами долученими до клопотання про арешт майна встановлено, що 17 листопада 2020 року до ЄРДР за № 0000122 внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що 16 листопада 2020 року о 23.22 годині було виявлено автомобіль марки "Москвич" моделі М 412, д.н.з. НОМЕР_1 , помаранчевого кольору, в якому візуально видно в салоні викрадений метал, який належить AT "МАРГАНЕЦЬКИЙ ГЗК.
В подальшому 17 листопада 2020 у період часу з 00.15 години по 01.15 годину було проведено огляд місця події, під час якого через відкриті пасажирські двері вищевказаного транспортного засобу було виявлено в салоні металеві вироби з території AT "Марганецький ГЗК", а саме 8 (вісім) металевих затяжок СВП - 27, які в подальшому було упаковано до 2 (двох) поліпропіленових мішків. Вищевказаний автомобіль та 2 (два) поліпропіленових мішки в яких упаковано 8 (вісім) металевих затяжок СВП - 27, було тимчасово вилучено до Марганецького ВП.
Постановою дізнавача-інспектора СД Марганецького ВП НВП ГУНП в Дніпропетровській області від 17 листопада 2020 року, автомобіль марки «М 412», реєстраційний № НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , рік випуску 1977, колір ярко-червоний та також вісім металевих затяжок СВП-27, які упаковано до 2 (двох) поліпропіленових мішків, визнано речовими доказами у кримінальному провадженню.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, враховано правову підставу для накладення арешту, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна для підозрюваного або інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.
Що стосується посилання ОСОБА_5 на відсутність доказів належності металобрухту саме АТ Марганецький ГЗК, на переконання колегії суддів, є передчасним, оскільки на даному етапі кримінального провадження органом досудового розслідування вказана обставина не перевірялися, а тому не є предметом розгляду в даному апеляційному провадженні.
Розглядаючи зауваження ОСОБА_5 на те, клопотання про арешт майна було подано дізнавачем, чого не передбачено нормами КПК України, колегія суддів виходить з наступного.
Так, за ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися в тому числі слідчий за погодженням з прокурором.
Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КПК України, дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого.
Згідно вимог п. 4 ч. 2 ст. 40-1 КПК України дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Як слідує з матеріалів справи, дізнавач-інспектор СД Марганецького ВП НВП ГУНП в Дніпропетровській області, звернувся до слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області з клопотанням про арешт майна, погодивши це клопотання з прокурором Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури, що свідчить про дотримання дізнавачем вказаних вище вимог кримінального-процесуального законодавства, та свідчить, що останній діяв в межах своїх повноважень, а тому зауваження ОСОБА_5 в цій частині є безпідставними.
Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального закону з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_5 .
Апеляційний суд також вважає, що істотних порушень прав чи інтересів ОСОБА_5 при накладенні арешту на майно оскаржуваною ухвалою слідчого судді, на які посилається останній в апеляційній скарзі, при перегляді судового рішення, не встановлено.
З урахуванням наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000122 за ч. 1 ст. 185 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4