233 № 233/4227/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000505 від 19 травня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000505 від 19 травня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор зазначила, що обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та просила призначити кримінальне провадження до судового розгляду, з думкою якої погодилися потерпіла, її представник та обвинувачений.

Незважаючи на думку учасників судового провадження щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Обвинувальний акт, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Статтею 291 КПК України встановлені вимоги до обвинувального акту та до реєстру матеріалів досудового розслідування. Так, обвинувальний акт має містити такі відомості (серед іншого): 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статі) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Суд вважає, що у даному випадку обвинувачення висунуте прокурором є неконкретним за своїм змістом, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення не містить конкретної інформації щодо суті обвинувачення, висунутого проти ОСОБА_6 .

Так, на думку суду, обвинувальний акт встановлює початок і основу судового розгляду, пред`являє обвинуваченому дані, якими обґрунтовано обвинувачення, що надає останньому можливість підготуватись до захисту. Він також вказує суду межі, в яких повинний відбуватись розгляд, та межі відповідальності обвинуваченого.

Суд вважає, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення не є відокремленими поняттями. Хоча кожна відомість (поняття) має своє термінологічне значення та відповідає кожне своєму призначенню, загальною рисою їх є відповідність суті обвинувачення. Вказані обставини повинні відповідати не тільки формі, але й змісту. Окрім того, вони повинні бути викладені хронологічно, юридично стисло та мотивовано і саме головне доступно для будь-якої особи, незалежно від освіти, роду занять, або мовних ознак.

До того ж виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, повинен включати в себе конкретний виклад всіх елементів складу кримінального правопорушення, тобто об`єктивну і суб`єктивну сторони, а також об`єкт і суб`єкт. Об`єктивна сторона кримінального правопорушення - це сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону кримінального правопорушення і характеризують суспільно-небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діянням та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення.

За обвинувальним актом ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України виражається у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей. Отже, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного кримінального правопорушення є його злісність. Відповідно до примітки до ст.164 КК України під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) або на утримання непрацездатних батьків слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Однак, в обвинувальному акті, при формулюванні обвинувачення висунутого ОСОБА_6 за ст.164 ч.1 КК України, прокурором не конкретизовано, в чому саме полягає злісність ухилення від сплати аліментів зі сторони обвинуваченого.

Крім того, варто зауважити, що за своїм характером кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України, є триваючим. Часом учинення даного кримінального правопорушення слід вважати період, який розпочинається з моменту початку виконання об`єктивної сторони, тобто першої несплати, яка входить до складу заборгованості в сумі платежів.

Водночас, згідно обвинувального акту ОСОБА_6 нібито почав злісно ухилятися від сплати аліментів на утримання дітей, починаючи з лютого 2020 року. Втім, надалі прокурором зазначено про злісне ухилення ОСОБА_6 від сплати аліментів, починаючи з 25 травня 2017 року, що є суперечливим за своїм змістом. Таким чином прокурором не зазначено початкового етапу злісного ухилення ОСОБА_6 від сплати аліментів, тобто коли саме було розпочате кримінальне правопорушення, чи то з лютого 2020 року, чи то з травня 2017 року.

Таким чином, фактично, обвинувачений ОСОБА_6 був позбавлений можливості знати суть обвинувачення, оскільки обвинувальний акт не містить відомостей, які є важливими для кваліфікації протиправних дій.

Викладені обставини, повністю співвідносяться з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до п. 65 Рішення у Справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року (Заява № 65518/01) Європейський суд з прав людини зазначає, що поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин».

Відповідно до п. 51 Рішення у Справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року (Заява № 26864/03), Суд також нагадує, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

Згідно п. 34 Рішення у Справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

У рішенні від 25.07.2000 року, ухваленому Європейським судом з прав людини у справі «Матточча проти Італії», детально прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого про нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту».

Окремо слід зауважити, що законодавець, надаючи повноваження прокурору, визначені ст.338 КПК України, щодо можливості зміни обвинувачення в суді, мав на меті не можливість прокурора виправити недоліки, допущені ним в обвинувальному акті, а привести обвинувачення у відповідність з новими фактичними обставинами, встановленими під час судового розгляду. В такому випадку, суд, надаючи можливість стороні обвинувачення виправити свої помилки, створює найбільш сприятливі умови одній із сторін, порушуючи при цьому принцип змагальності сторін і рівності перед законом і судом.

За таких обставин, керуючись принципом законності та верховенства права, закріплених у ст.ст.8, 9 КПК України та дотримуючись вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка наголошує, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який …. встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення», суд вважає, що прокурор при складені обвинувального акту допустив такі грубі порушення Закону, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування прокурору для усунення виявлених недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.314-316, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000505 від 19 травня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1