печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_4 від 14.07.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000838,-

В С Т А Н О В И В :

23.07.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , як передана слідчому судді ОСОБА_1 27.07.2020, на постанову старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_4 від 14.07.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000838.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, як наслідок її незаконності та необґрунтованості, та просить зобов`язати слідчого вчинити дії вказані в клопотанні.

У судове засідання ОСОБА_3 та слідчий у судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду скарги повідомлені належним чином.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність слідчого, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із скарги та долучених до неї матеріалів, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000838, яке внесено до ЄРДР 28.11.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 376, ч. 3 ст. 368 КК України.

До ЄРДР внесено відомості про те, що службові особи Генеральної прокуратури України, перевищуючи свої службові повноваження, організували необґрунтоване кримінальне переслідування ОСОБА_5 , поєднане з порушенням недоторканності його приватного життя, що спричинило тяжкі наслідки для останнього.

Крім того, на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 13.06.2018 НАБУ України внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 , відповідно до якої останньому з інтернет-сайту «Судовий репортер» стало відомо про незаконний вплив Генерального прокурора України ОСОБА_7 та інших службових осіб Генеральної прокуратури України, який полягає у фальсифікації кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та надання незаконних вказівок суддям.

До ГСУ НПУ надійшла заява ОСОБА_3 від 02.07.2020 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000838, у зв`язку із завданням йому матеріальної шкоди, яку він оцінює в 3 975 000 грн. та моральної шкоди.

Постановою від 14.07.2020 старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_4 відмовив у задоволені клопотання у визнання ОСОБА_3 потерпілим.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення шодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України лише за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Отже, єдиною законною підставою для винесення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано такої шкоди.

Вимогами п. 2 ч.5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані, оскільки у мотивувальній частині слідчий не вказав очевидних та достатніх підставах вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілої подана особою, якій не завдано шкоди, а відтак вказане рішення підлягає скасуванню, а скарга задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 2,7, 9, 223, 220, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_4 від 14.07.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000838.

Зобов`язати слідчого, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000838 розглянути заяву ОСОБА_3 від 02.07.2020 про його залучення як потерпілого до кримінального провадження № 0000838 та вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1