Справа № 947/4325/20
Провадження № 1-кп/947/859/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000092 від 10.01.2020 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Санкт - Петербурга, Російської Федерації, громадянки України, українки, із середньо - спеціальною освітою, не заміжня, не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: 26.02.2016 року Київським районним судом міста Одеси за ч.2 ст. 185 КК України, до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. ст.71,75 КК України, звільненої від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, с застосуванням штрафу у розмірі 850 гривень в дохід держави; штраф не сплачено,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 01.01.2020 року приблизно о 07 годині 00 хвилин, обвинувачена ОСОБА_4 перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого наміру, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись неуважністю потерпілого ОСОБА_5 , з метою подальшого зняття коштів, таємно викрала пластикову банківську розрахункову картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_5 , яка перебувала в постійному користуванні останнього, яка у вартісному вираженні ніякої матеріальної цінності для потерпілого не представляє, але є офіційним документом майнового характеру, що надає право особі на одержання, зберігання та використання інформації про розрахункові кошти та інші грошові надходження на рахунок та забезпечує користувачу доступ до банківського рахунку з метою отримання грошових коштів. Викрадену банківську картку обвинувачена ОСОБА_4 , помістила до свого одягу.
Таким чином своїми умисними діями, обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 357 КК України, за кваліфікуючими ознаками викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 01 січня 2020 року у період часу з 10 год. 35 хв. по 12 год. 00хв., відчуваючи безкарність за раніше вчинене нею кримінальне правопорушення, а саме таємне викрадення банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклого наміру, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення грошових коштів, використовуючи викрадену напередодні банківську картку, достовірно знаючи пін-код до цієї банківської картки в банкоматі АТ КБ «Приватбанк», що в м. Одеса по вул. Краснова, буд. №8, використовуючи пін-код до картки, керуючись єдиними злочинним умислом, шляхом проведення 2 (двох) банківських операцій з даною банківською карткою, викрала окремими платежами по 1000 (одну тисячу) гривень та 2600 (дві тисячі шістсот) гривень з вищевказаної банківської картки грошові кошти на загальну суму 3600 (три тисячі шістсот) гривень, чим спричинила останньому матеріальний збиток на вищезазначену суму, після чого викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.
Таким чином своїми умисними діями, обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинено повторно.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст. 185 КК України, визнала повністю, та пояснила, що вона дійсно 01.01.2020 року приблизно о 07 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , таємно викрала банківську карту яка належала ОСОБА_5 , з якої потім без дозволу власника картки в банкоматі зняла грошові кошти в загальному розмірі 3 600 гривень, та розпорядилась ними на власний розсуд. У скоєному кається та просила суворо її не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, та про те, що у нього відсутні вимоги до обвинуваченої ОСОБА_4 матеріального та морального характеру.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст. 185 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченої ОСОБА_4 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує її дії наступним чином:
- за ч.1 ст. 357 КК України за кваліфікуючими ознаками викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

-за ч.2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинено повторно.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному, відсутність у потерпілого вимог матеріального характеру до обвинуваченої.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка раніше судима, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченої, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, відсутність у потерпілого вимог матеріального характеру до обвинуваченої, та наявність обставин які обтяжують покарання, враховуючи вищезазначені обставини, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням її від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння неї кримінальних правопорушень у майбутньому.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 з застосуванням ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.
Відповідно до ст. 71 КК України та п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання:
-за ч.1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
-за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки;
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень за вироком Київського районного суду міста Одеси від 26.02.2016 року, остаточно призначити Григор`євій ОСОБА_6 покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі та штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 850 гривень в дохід держави.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ч.3 ст. 72 КК України, в частині призначеного покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень, виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1