Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1850/20
Провадження №: 1-кс/332/311/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2020 р.

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , слідчого СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Заводського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_5 , погодженого із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №1 Запорізької області ОСОБА_3 , про арешт майна за матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001114 від 27 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив, що в провадженні СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження №0001114 від 27 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

Так, 27 липня 2020 року приблизно о 17 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю та із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, знаходячись в громадському місці, а саме біля будинку №3 по вул. Заводській у м. Запоріжжі, нехтуючи нормами суспільної моралі та поведінки в суспільстві, за допомогою предмету, ззовні схожого на вогнепальну зброю, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, який останній носив при собі, проявляючи явну неповагу до суспільства, здійснив п`ять неприцільних пострілів в напрямку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , влучивши у праву ногу останнього, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення правої гомілки та переламу гомілки.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснив, що особа, яка здійснювала постріли з вогнепальної зброї, приїхала на автомобілі «MercedesBenzE320», д.н. НОМЕР_1 .

27.07.2020, у період часу з 20 години 35 хвилин до 21 години 05 хвилин слідчим проведено огляд місця події на ділянці місцевості, що знаходиться біля буд. №3 по вул. Заводській в м. Запоріжжі, в ході якого було виявлено та вилучено автомобіль «MercedesBenzE320», д.р.н. НОМЕР_1 , який опечатано та поміщено до Заводського ВП. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 встановлено, що власником вказаного автомобілю є ОСОБА_6 .

Вищевказаний автомобіль «MercedesBenzE320», д.р.н. НОМЕР_1 , всередині не оглядався, у зв`язку з неможливістю доступу до салону автомобілю, проте в ньому можуть міститися предмети, речі чи документи, які могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та мати значення для кримінального провадження.

Відповідними постановами слідчого від 28.07.2020 вилучені предмети, в тому числі вказаний автомобіль, визнані речовими доказами, які на теперішній час знаходяться в Заводському ВП.

У клопотанні слідчим зазначено про необхідність накладення арешту на вказане майно з метою проведення відповідних слідчих дій.

У судовому засіданні слідчий надав пояснення аналогічні тим, що викладені у клопотанні, просив задовольнити його в повному обсязі та накласти арешт на вищевказане тимчасово вилучене майно.

Прокурор підтримав клопотання та обґрунтовував свої вимоги тим, що на даний час вилучений транспортний засіб. Оскільки існує необхідність проведення слідчих дій з використанням вилученого майна та з метою збереження речових доказів, що унеможливлювало б їх приховування, зникнення, псування, пошкодження або відчуження, враховуючи співвідношення ризиків, просив задовольнити клопотання у повному обсязі.

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін, перевіривши надані до клопотання матеріали і дослідивши подані докази у його обґрунтування, приходить до висновку, що клопотання слідчого задоволенню не підлягає з нижченаведених підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено в клопотанні, в провадженні слідчого відділення Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №0001114 від 27 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Стаття 41 Конституції Українигарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Одними із основних засад кримінального провадження, визначених статтею 7 КПК України, є верховенство права, законність та недоторканість права власності, зміст яких полягає у тому, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого у порядку, передбаченому КПК України (ст.8, 9, 16 КПК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з п.7 ч.2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Виходячи зі змісту ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може бути здійснено під час законного затримання особи, а також під час обшуку або огляду.

Відповідно до ч.1ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Другий абзац частини першоїстатті 170 КПК України зазначає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Тобто, арешт майна передбачає певний ступень втручання у права і свободи власника чи володільця майна через встановлення певних обмежень у користуванні, володінні чи розпорядженні майном всупереч волі власника.

Згідно з п. 1 ч. 2ст. 170 КПК України арешт майна допускається, в тому числі, з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку, на підставі ч.3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч.1ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні обєкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий належним чином не обґрунтував необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно - транспортний засіб автомобіль «MercedesBenzE320», д.р.н. НОМЕР_1 , та не довів, що вказаний транспортний засіб пристосований чи використаний як засіб чи знаряддя злочину, і є предметом кримінального правопорушення, тому слідчий суддя приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 7, 98, 131, 167, 168, 171-173, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого про арешт майна - відмовити.
Роз`яснити, що відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1