Дата документу 01.07.2020 Справа № 328/829/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/705/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 328/829/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

представника ТОВ СФГ «Клиновий» ? адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення EASYCON),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Токмацьким районним судом Запорізької області, та поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів адвоката ОСОБА_7 , матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Токмацького районного суду Запорізької області від 27 травня 2020 року про відмову в арешті майна,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні, внесеному 12 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000222, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про арешт земельної ділянки державної форми власності лісогосподарського призначення площею 3,4823 га, розташованої на території Виноградненської сільської ради Токмацького району Запорізької області, кадастровий номер :07:003:0001.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Токмацького районного суду Запорізької області від 27 травня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна земельної ділянки державної форми власності лісогосподарського призначення площею 3,4823 га, розташованої на території Виноградненської сільської ради Токмацького району Запорізької області, кадастровий номер :07:003:0001, шляхом заборони СФГ «Клиновий» та іншим особам розпоряджатися будь-яким чином вказаною земельною ділянкою до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та/або скасування арешту для забезпечення збереження речового доказу сільськогосподарської культури озимої пшениці.

Апелянт зазначає, що всупереч доводам слідчого судді, у клопотанні слідчого містяться посилання на підстави та мету арешту, перелік майна, на яке слідчий просить накласти арешт, додані документи на право власності земельної ділянки, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на наступне:

-у даному кримінальному провадженні сільськогосподарську культуру озиму пшеницю, яка вирощується на земельній ділянці, площею 3,4823 га, визнано речовим доказом, який нерозривно пов`язаний із самовільно зайнятою земельною ділянкою площею 3,4823 га, яка є предметом злочину;

-в клопотанні зазначено майно, на яке слідчий просить накласти арешт та його кількість, при цьому, для розкриття злочину самовільного зайняття земельної ділянки не має значення сорт озимої пшениці, вартість посівів, стан розвитку та стадія зрілості посівів;

-згідно з даними Держкомстату, середня ціна зернових по Запорізькій області у січні-травні 2020 року становить 4 556,4 грн. за тону, урожайність зернових з 1 га по Токмацькому району становить 35,5 центнерів або 3,55 тон, отже, з самовільно зайнятої земельної ділянки площею 3,4823 можливо зібрати 12,4 тон озимої пшениці, тобто, середня вартість майбутнього врожаю приблизно становить 56 326,96 грн., а згідно з розрахунком ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області завданої державі шкоди, її сума становить 118 788,30 грн.;

-слідчий просить накласти арешт на площу самовільно зайнятої земельної ділянки, на яку СФГ «Клиновий» не має законного права користування, що є розумним та співрозмірним та не обмежує права власності;

-необхідність арешту земельної ділянки зумовлюється забезпеченням збереження речового доказу та наявністю ризиків щодо пошкодження, знищення і відчуження речових доказів, про що у клопотанні зазначено слідчим, втрата основного речового доказу перешкодить кримінальному провадженню та призведе до уникнення від відповідальності винної особи;

-законним користувачем земельної ділянки є ДП «Приморське лісове господарство», яке позбавлено можливості користуватися земельною ділянкою, внаслідок незаконних дій посадових осіб СФГ «Клиновий»;

-накладення арешту не стане перешкодою для здійснення господарської діяльності ані СФГ «Клиновий», ані законного користувача, оскільки такий вид заборони стосується лише самовільно зайнятої земельної ділянки та застосовується з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, при цьому, заборона розпорядження чи користування земельною ділянкою, сприятиме збереженню речового доказу, а ненакладення арешту на майно призведе до втрати доказів та унеможливіть розкриття злочину;

-сільськогосподарська культура озима пшениця, яка росте на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 3,4823 га та визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а саме, посіви озимини здійснені кримінально протиправним шляхом та є доказом обставин самовільного зайняття земельної ділянки, яке вчинено шляхом посіву озимої пшениці.

У запереченнях представник СФГ «Клиновий» ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, вважаючи, що при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею були дотримані вимоги ст. 173 КПК України, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відповідають критеріям розумності та співмірності застосування арешту майна.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, вислухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, представника СФГ «Клиновий» ? адвоката ОСОБА_7 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно з матеріалами провадження, Токмацьким відділенням поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 12 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000222, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням по накладення арешту на земельну ділянку державної форми власності лісогосподарського призначення площею 3,4823 га, розташовану на території Виноградненської сільської ради Токмацького району Запорізької області, кадастровий номер :07:003:0001, у задоволенні якого було відмовлено, з посиланням на те, що клопотання слідчого є необґрунтованим та невмотивованим, у ньому відсутнє будь-яке обґрунтування підстав для накладення арешту на зазначене майно.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини в контексті вказаних вище положень, володіння майном повинно бути законним.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Виходячи з положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є збереження речового доказу.

Однак, слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що вказана земельна ділянка відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слід також звернути увагу на те, що хоча озима пшениця, яка вирощується на земельній ділянці, про арешт якої порушується питання, і визнана органом досудового розслідування у встановленому порядку речовим доказом у кримінальному провадженні, який, як зазначає апелянт, нерозривно пов`язаний із самовільно зайнятою земельною ділянкою, сама земельна ділянка у даному кримінальному провадженні речовим доказом не визнавалась, у зв`язку з чим в даному випадку не може ставитися питання про накладення на неї арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже, як вважає колегія суддів, у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на майно, в тому числі і з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки слідчим у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки надані слідчим матеріали не доводять наявності правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням зазначених вище обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Токмацького районного суду Запорізької області від 27 травня 2020 року, якою у кримінальному провадженні, внесеному 12 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000222, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, відмовлено в задоволенні клопотання слідчого проарешт майна, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: