Провадження № 11-кп/4808/170/20
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5
з участю секретаря ОСОБА_6

розглядаючи у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.02.2020 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

з участю: прокурора ОСОБА_9

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_10

ВСТАНОВИНА:

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_8 просить постанову суду скасувати як необґрунтовану, безпідставну, прийняти нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 та застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі. В обґрунтування доводів посилається на порушення судом вимог ст.ст. 537, 539 КПК України та приписів ст. 81 КК України. Захисник вказує на те, що засуджений ОСОБА_7 відбув частини строку покарання, призначеного судом за вчинений особливо тяжкий злочин, оскільки згідно ухвали апеляційного суду від 05.07.2016 року засудженому зараховано термін його попереднього ув`язнення. Крім того, захисник посилається на те, що ОСОБА_7 є інвалідом 3-ї групи та не має можливості працювати в силу стану свого здоров`я, страждає епілепсією, а також перебуває на лікуванні в психоневрологічній лікарні;

- засуджений ОСОБА_7 просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення, оскільки суд першої інстанції належним чином не врахував всіх обставин, а зокрема те, що він є інвалідом, хворіє на епілепсію та його мати потребує допомоги, у зв`язку із поганим станом її здоров`я. Просить врахувати суд той факт, що він є непрацездатною особою, а тому не зможе заробити заохочення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те, що засуджений протягом всього часу відбування покарання, та на момент розгляду подання, не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення. На думку судді, наведені засудженим ОСОБА_7 в клопотання доводи, не дають можливість зробити висновок про те, що засуджений ОСОБА_7 з урахуванням тяжкості, обставин та суспільної небезпеки вчиненого, наслідків, які настали у зв`язку із вчиненням злочину, на даний час став на шлях виправлення.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_7 та його захисник підтримали доводи апеляційних скарг, вважали, що є всі підстави для звільнення умовно-достроково;

- прокурор не підтримав доводи апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення.

Під час апеляційного перегляду повторно досліджені дані, що характеризуються особу засудженого: характеристику, довідку про заохочення та клопотання засудженого ОСОБА_7 від 14.07.2020 року та 03.08.2020 року, а також відповідь завідувача міської медичної частини №2 Філія ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській областях №192 від 28.07.2020 року щодо стану здоров`я ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимогст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням матеріального права та дотриманням вимог процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Разом з цим, діючим законодавством передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Закон також наголошує, що слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Між тим, примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно норм закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

В своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 наголошує на тому, що він є інвалідом 3-ї групи та не має можливості працювати за станом свого здоров`я, оскільки страждає епілепсією, а також перебуває на лікуванні в психоневрологічній лікарні, що, в свою чергу, на його думку, унеможливлює доведення ставленням до праці своє виправлення.

Проте колегія суддів не погоджується з вказаним твердженням засудженого, оскільки вважає, що доказом сумлінного ставлення засудженого до праці є не лише його працевлаштування, а й його участь у суспільно-корисній роботі щодо благоустрою території місця позбавлення волі, добросовісне виконання обов`язків, підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки, навчанні тощо, що, на думку колегії суддів, не буде шкідливими для життя та здоров`я самого засудженого ОСОБА_7 , який має тяжке захворювання.

В той же час, дослідивши поведінку засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений не довів свого виправлення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки останній не відповідає умовам, передбаченимст. 81 81 КК України для його умовно-дострокового звільнення, а саме тим що своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та на даний час став на шлях виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду наданих суду матеріалах.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 з 20.06.2013 року по даний час перебуває в місцях позбавлення волі, де відбуває покарання у виді 11 років 11 днів позбавлення волі за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.10.2014 року за ч. 1 ст. 115 КК України, який ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.02.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.07.2016 року засудженому ОСОБА_7 зараховано в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 20.06.2013 року по 19.02.2015 року та з 25.11.2015 року по 05.07.2016 року.

Вбачається, що строк початку відбування покарання рахується з 20.06.2013 року, кінець строку 21.03.2022 року, що свідчить про відбуття ОСОБА_11 необхідної частини призначеного судом покарання встановлену ч. 3 ст. 81 частину для настання умовно-дострокового звільнення.

Разом з тим, окрім того, що засуджений ОСОБА_7 фактично відбув необхідну частини строку покарання, що передбачена ч. 3 ст. 81 КК України, діючим законодавством, а саме ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України передбачені й інші обов`язкові умови для можливого застосування до осіб умовно-дострокове звільнення, зокрема те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Оскільки питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, то важливим питанням є ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

З характеристики на засудженого ОСОБА_7 , яка була досліджена судом першої інстанції, вбачається, що за період перебування в Івано-Франківській УВП №12, останній характеризувався посередньо (стягнень та заохочень немає), у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, тяжко вживається із колективом, підтримує стосунки із обмеженим колом засуджених, за характером скритий, неврівноважений. З 02.12.2015 року перебуває на профілактичному обліку як схильний до самогубства, за час відбування покарання не був працевлаштований. 22.12.2017 року за нетактовну поведінку начальником ВК (№96) на ОСОБА_7 було накладено стягнення у виді попередження (а.п. 40-41).

Твердження апелянтів про те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував те, що ОСОБА_7 є інвалідом 3-ї групи та не має можливості працювати в силу стану свого здоров`я, страждає епілепсією, а також перебуває на лікуванні в психоневрологічній лікарні, має мати потребує допомоги, у зв`язку із поганим станом її здоров`я, не є слушними, оскільки вказані відомості були враховані судом першої інстанції та належним чином обґрунтовані висновки суду в цій частині, про що свідчить мотивувальна частина рішення(а.п. 46).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції ретельно дослідив всі відомості, що містились в матеріалах провадження, які дали суду підстави дійти обґрунтованого висновку про те, що за час перебування у місцях позбавлення волі з 20.06.2013 року засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.
Твердження апелянта ОСОБА_12 в тій частині, що він є непрацездатною особою, а тому не зможе заробити заохочення, є безпідставними, оскільки застосування заходів заохочення полягає в тому, що основною підставою для прийняття рішення про їх застосування повинна бути об`єктивна оцінка всієї правомірної поведінки засудженого під час відбування покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що тих обставин, на які посилається засуджений в своїй апеляційній скарзі, недостатньо для застосування до ньогост. 81 КК України, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 належним чином врахував умови, що передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення, а також особу засудженого.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, не є виправданим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладені обставини, а також зважаючи на приписи ст. 81 КК України, колегія суддів вважає що в задоволені апеляційних скарг належить відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.02.2020 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_5

ОСОБА_4