Дата документу 19.08.2020
Справа № 334/2691/17
Провадження № 1-в/334/145/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання заступника начальника Комунарського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про звільнення від відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 за ч.1 ст.190 КК України,-
встановив:
Заступник начальника Комунарського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням, в якому просить звільнити засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Подання обґрунтовує тим, щоОСОБА_4 було засуджено вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 за ч.1 ст.190 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у сумі 850 гривень. Вирок набрав законної сили 17.06.2017, у зв`язку з чим його було звернуто до виконання до Комунарського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Запорізькій області. Станом на 13.04.2018 року уповноважений орган з питань пробації не отримував від засудженого ОСОБА_4 документа про сплату штрафу. Інформації про причини невиконання вироку суду впродовж одного місяця з дня набрання вироком чинності уповноважений орган з питань пробації від ОСОБА_4 не отримав. Орган пробації неодноразово звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з поданнями про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону, проте ухвалами суду кожного разу було відмовлено у задоволенні відповідного подання.
В судове засідання представник Комунарського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Запорізькій області не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволені подання наполягає.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення подання.
Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду кримінального провадження, причини неявки не повідомив.
Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження та оцінивши надані докази у сукупності, приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Інститут звільнення від покарання та його відбування є одним з проявів принципу гуманізму у кримінальному праві. Його застосування спрямоване на звуження меж кримінально-правової репресії, для стимулювання виправлення засудженого, адаптації його до норм соціальної поведінки та вимог дотримання правопорядку.
Матеріальною підставою звільнення від покарання та його відбування є недоцільність або ж неможливість призначення чи виконання покарання в силу втрати чи значного зменшення суспільної небезпечності особи, яка вчинила злочин, погіршення стану здоров`я або ж в силу зміни закону. Ці загальні підстави конкретизуються стосовно окремих видів звільнення від покарання та його відбування.
Кримінальний кодекс України передбачає, зокрема, такі види звільнення від покарання та його відбування як за хворобою (ст.84) і у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (ст.80).
Положеннями ст.80 КК України передбачене нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлено імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Правова природа звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності його виконання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати сама до себе правообмеження, які виходять з його змісту - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.
Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Згідно з п.1 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Згідно з ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
Для звільнення особи від відбування покарання зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку обов`язковими умовами крім спливу вказаного строку є: (1) закінчення зазначених у ч.1, 3 ст.80 КК України строків; (2) не вчинення протягом цих строків нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; (3) не ухилення засудженого від відбування покарання.
В судовому засіданні встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.190 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Вирок набрав законної сили 17.06.2017, у зв`язку з чим його було звернуто до виконання до Комунарського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Запорізькій області. Але, до теперішнього часу покарання засудженим ОСОБА_4 не виконане.
Згідно з ч.4 ст.80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч.1 та ч.3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Отже, ст.80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Редакція ч.3 ст.80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч.3 ст.80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч.3 ст.80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч.1 ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про ухилення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.
Відповідно до приписів ст.152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.
Враховуючи вищенаведене та той факт, що на час розгляду подання, закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Ленінського районного с м. Запоріжжя від 17 липня 2017 року, а факт ухилення від відбування покарання не встановлений вироком суду та не надано належних доказів, що засуджений ухилявся від відбування покарання суд вважає, що подання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.372, 537, 539 КПК України, суд,-
постановив:
Подання заступника начальника Комунарського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, задовольнити.
На підставі ст.80 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2017 року у кримінальному провадженні №1-кп/334/390/17 (справа №334/2691/17), у виді штрафуу розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Суддя: