Справа № 304/1406/15-к Провадження № 1-в/304/42/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника персоналу органу пробації ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області відносно засудженої

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , без освіти, одруженої, непрацюючої, громадянки України, раніше судимої,

про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку суду,

В С Т А Н О В И В:

до Перечинського районного суду надійшло вказане подання начальника Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_3 , яке остання мотивує тим, що 04 березня 2020 року до Перечинського РС пробації надійшов на виконання вирок Перечинського районного суду від 14 грудня 2015 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1 360 грн. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 04 лютого 2016 року вказаний вирок змінено та пом`якшено ОСОБА_5 покарання до штрафу у розмірі 1 020 грн; вирок набрав законної сили 04 лютого 2016 року та 19 лютого 2020 року направлений на виконання до уповноваженого органу з питань пробації. 04 березня 2020 року Перечинським РС пробації засудженій ОСОБА_5 було направлено повідомлення про необхідність сплати штрафу за вказаним вироком суду, однак станом на 08 квітня 2020 року уповноважений орган з питань пробації не отримав від засудженої документ про сплату штрафу, а відтак на підставі ч. 1, 3, 4 ст. 80 КК України вона підлягає звільненню від відбування покарання, оскільки з дня набрання чинності обвинувальним вирок суду щодо неї такий не було виконано протягом строку давності виконання вказаного вироку, засуджена від відбування покарання не ухилялася та відповідно до вимоги УІЗ ГУ НП в Закарпатської області від 13 березня 2020 року нового злочину не вчиняла. На підставі наведеного просить подання задовольнити.

У судовому засіданні начальник Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_3 подання підтримала та просила таке задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення даного подання не заперечив.

У судове засідання засуджена ОСОБА_5 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду подання була повідомлена у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України і на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1 360 грн (а. ос. с. 2-4).

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 04 лютого 2016 року вказаний вирок суду змінено та пом`якшено ОСОБА_5 покарання, призначене за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн і призначене за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим до штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 020 грн (а. ос. с. 6, 7).

04 березня 2020 року вказаний вирок Перечинським РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області прийнято до виконання і того ж дня засудженій ОСОБА_5 направлено повідомлення про сплату штрафу у місячний строк, про що повідомити уповноважений орган з питань пробації шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу (а. ос. с. 8, 9, 10).

Згідно статті 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є, зокрема, закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років.

Згідно частини 3 вказаної статті перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності подвоюються.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, спливу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання вироком суду законної сили.

Судом встановлено, що вирок Перечинського районного суду Закарпатської області відносно ОСОБА_5 набрав законної сили 04 лютого 2016 року (а. с. 4).

За період з моменту ухвалення вироку по теперішній час ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення нового злочину не притягалася, що підтверджується вимогою Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУ НП в Закарпатській області від 06 березня 2020 року № 39/8/471-20 (а. ос. с. 11, зворот).

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченої ухилення від виконання вироку суду, суд виходить з такого.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі (сплати штрафу), відповідно до частини 1 статті 389 КК України, є злочином.

Отже особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку.

Відомостей щодо притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 389 КК України (ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі), матеріали провадження не містять та суду не надано.

Наявність лише факту невиконання засудженим штрафу саме по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ № 5-324кс15 від 24.12.2015.

У справі «Грабчук проти України» Європейський Суд зазначає, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону».

Момент, з якого особа вважається винуватою, є саме той час, коли вина особи доведена в законному порядку, тому альтернативна процедура встановлення винуватості особи є неприпустимою.

Отже, в матеріалах провадження відсутні дані про ухилення засудженою ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак, відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України; висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, враховуючи обставину, що засуджена за період з 04 лютого 2016 року до кримінальної відповідальності не притягувалася, факт ухилення від виконання вироку суду не доведено, суд вважає, що строки виконання вироку, визначені статтею 80 КК України, закінчились, а тому наявні обставини для звільнення засудженої ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. 152 КВК України, ст. 369-372, 538 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

подання задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного їй вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2015 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 04 лютого 2016 року, у виді штрафу в розмірі 1 020 (одна тисяча двадцять) грн звільнити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України через закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1