Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/141/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 191 (84, 86-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2020 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бакай, Решетилівського району Полтавської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 січня 2021 року включно.

Визначено ОСОБА_7 розмір застави в сумі 51 581 210 (п`ятдесят один мільйон п`ятсот вісімдесят одна тисяча двісті десять) гривень.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2020 року, щодо ОСОБА_7 обвинуваченого за ч. 5 ст. 191 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 січня 2021 року включно. Визначено ОСОБА_7 розмір застави в сумі 51 581 210 (п`ятдесят один мільйон п`ятсот вісімдесят одна тисяча двісті десять) гривень. Покладено на ОСОБА_7 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Своє рішення суддя мотивував тим, що відповідно дост. 12 КК України кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Метою застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 , за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість злочину, розмір спричинених злочином збитків на суму понад 50 млн. грн., хоча і приймаючи до уваги дані, які характеризують ОСОБА_7 , його вік та стан здоров`я, сімейний, майновий стан, соціальні зв`язки, дійшов висновку про наявність підстав вважати, що обвинувачений може намагатися ухилитися від суду, переховуватися від суду чи іншим чином перешкоджати судовому розгляду, а відтак з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , до розв`язання вказаного питання у судовому засіданні за участі обвинуваченого, його слід утримувати під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник-адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу у якій просять скасувати ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 22.12.2020. Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою відмовити та замінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в ухвалі суду не зазначено адресу місця тримання ОСОБА_7 під вартою, отже Київський слідчий ізолятор № 13 буде утримувати обвинуваченого під вартою незаконно.
Судовий розгляд здійснювався без участі обвинуваченого ОСОБА_7 чим було порушено право на захист обвинуваченого.
Обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину не є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_7 жодних спроб переховуватись від слідства не вчиняв.
У матеріалах справи є довідка Долинського районного сектору УДМС України в Кіровоградській області від 14.01.2020, відповідно до якої ОСОБА_7 усі паспорти, які надають право виїзду за межі України, здано на зберігання, що унеможливлює його виїзд за межі України.
Ризик спроби знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перестав існувати у зв`язку з тим, що всі докази в рамках досудового розслідування були зібрані, що підтверджується протоколом про надання доступу та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 26.11.2020.
Також, ризик впливу ОСОБА_7 на окремих учасників кримінального провадження, є безпідставним.
Суд не уповноважений керуватися припущеннями про те, що обвинувачений може бути схильним до перешкоджання розслідуванню чи судовому розгляду, лише через те, що він не визнає свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях.
Твердження про те, що ОСОБА_7 вчинить нове кримінальне правопорушення є порушенням презумції невинуватості, визначеної ст. 62 Конституції України, оскільки вина у вчиненні злочину жодним судовим рішенням, яке набрало законної сили не встановлена.
Встановлюючи альтернативний запобіжний захід у виді застави, судом не обґрунтована її сума - 51 581 210 грн., що значно перевищує встановлений граничний розмір, визначений ч. 5 ст. 182 КПК України та судом не перевірено майновий стан обвинуваченого для обрання співмірної суми застави. Сума застави є непомірною, що фактично позбавляє ОСОБА_7 права скористатись внесенням застави.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників-адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_6 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У провадженні Долинського районного суду Кіровоградської області перебуває обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 вересня 2020 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 листопада 2020 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 грудня 2020 року.

Згідно матеріалів кримінального провадження прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки будь-які дані про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою відсутні.

Судом першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 січня 2021 року.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 51 581 210 (п`ятдесят один мільйон п`ятсот вісімдесят одна тисяча двісті десять) гривень.

Покладено на ОСОБА_7 у разі внесення застави обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 20 січня 2021 року включно.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження щодо окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже, ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Оскільки на даний час, нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, не приведене законодавцем у відповідність із Конституцією України та Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 року, колегія суддів вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду справ даної категорії, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів провадження, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Метою застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На даний час існують ризики того, що знаходячись на волі обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - відсутні.
При цьому, судом першої інстанції правильно враховано суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання ОСОБА_7 , розмір спричинених злочином збитків на суму понад 50 млн. грн. та визнано за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказані обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Оскільки строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, врахувавши обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , майнового і сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визначення застави в розмірі двадцяти двох тисяч сімсот двадцять трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 51581210 гривень, оскільки саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності часткового задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи апеляційної скарги про те, що в ухвалі суду не зазначено адресу місця тримання ОСОБА_7 під вартою, отже Київський слідчий ізолятор № 13 буде утримувати обвинуваченого під вартою незаконно, є безпідставними, оскільки кримінальним процесуальним законом не передбачено зазначення адреси місця тримання обвинуваченого в ухвалі суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Щодо розгляду клопотання без участі обвинуваченого, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_7 було надано можливість участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор». Проте, обвинувачений відмовився від участі у розгляді справи в режимі відеоконференції. При цьому, ефективний спосіб юридичного захисту ОСОБА_7 було забезпечено шляхом участі у розгляді справи двох захисників-адвокатів обвинуваченого - ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .
Посилання апелянтів на те, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину не є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обвинувачений не має намір переховуватись від суду,не заслуговують на увагу, оскільки на переконання колегії суддів не є підставами для зміни запобіжного заходу, а також не зменшують ризиків неналежної процесуальної поведінки з боку обвинуваченого.

Твердження про те, що встановлюючи альтернативний запобіжний захід у виді застави, судом не обґрунтована її сума - 51 581 210 грн., що значно перевищує встановлений граничний розмір, визначений ч. 5 ст. 182 КПК України, є безпідставними, оскільки суд обравши такий розмір застави, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, враховував обставини вчинення кримінального правопорушення, його корисливий мотив, матеріальне становище обвинуваченого, тяжкість правопорушення, у якому він обвинувачується.

Отже, підстав для зменшення суми встановленого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегією суддів не встановлено.

Доводи сторони захисту про недоведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом,в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому підстави для його скасування, та застосування обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою відсутні.

За таких обставин апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2020 року, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 січня 2021 року включно, визначено ОСОБА_7 розмір застави в сумі 51 581 210 (п`ятдесят один мільйон п`ятсот вісімдесят одна тисяча двісті десять) гривень, покладено на ОСОБА_7 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4