ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/254/20 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1926/20 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження № 0001544 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року про повернення обвинувального акту,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001544 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст.296 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 186 КК України з підготовчого судового засідання повернуто прокурору для усунення недоліків та виконання вимог КПК України.
Суд мотивував своє рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не конкретизовано формулювання фактичних обставин з врахуванням всіх виявлених під час досудового розслідування обставин в повному обсязі з дотриманням вимогКПК України, відсутня інформація про потерпілого, не детально з`ясована та описана подія кримінального правопорушення, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення та порушує право обвинувачених на захист. Не погодившись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що ОСОБА_12 з заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або про залучення останнього до кримінального провадження у якості потерпілого до слідчого чи прокурора не звертався. Автомобіль був придбаний потерпілим ОСОБА_13 у ОСОБА_12 за довіреністю № НАА764049 від 08.06.2014 року. Під час досудового розслідування слідчим надавалося доручення оперативному підрозділу з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_12 та проведення його допиту, однак його місцезнаходження не було встановлено. Матеріальна шкода спричинена ОСОБА_13 , який фактично придбав цей атвомобіль у ОСОБА_12 . В даному контексті прокурор звертає увагу на позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 597/1070/15-ц. Вказує, що обвинувачення стосовно ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 186 КК України викладено належним чином. Обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України не інкримінується, а наявність в обвинувальному акті вказаної кваліфікації є технічною помилкою, що не впливає на формулювання обвинувачення. Вказує, що без судового розгляду судом на стадії підготовчого судового засідання було надано оцінку обставинам спричинення матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_13 , суд встановив, що у обвинувачених не було спільного умислу на вчинення хуліганських дій, в результаті яких потерпілому спричинено шкоду на суму 24 976 грн 58 коп. Не зрозуміло які саме фрази в обвинувальному акті є «загальними» як зазначено судом. Суд вказав на недоліки, які не відповідають ні законодавству, ні фактичним обставинам справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потрепілого, які підтримали апеляційну скаргу прокурора, думку захисника, який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.
Захисник обвинувачених подав заперечення, в яких вказує на те, що ОСОБА_12 має статус потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки слідчим було задоволено клопотання сторони захисту про допит ОСОБА_12 та визначення його статусу як потерпілого, а тому відомості про нього обов`язково мають бути зазначені в обвинувальному акті. Вважає, що механічні пошкодження автомобілю спричинені не в результаті ДТП, а тому ОСОБА_13 не уповноважений на отримання відшкодування шкоди. Зазначає про безпідставне посилання в обвинувальному акті на те, що обвинувачені «вчинили кримінальне правопорушення», таким чином сторона обвинувачення до ухвалення вироку робить висновок про вчинення обвинуваченими злочину. Вказує на неприпустимість формулювання щодо спричиненої матеріальної шкоди. Оскільки складається враження, що шкода заподіяна всіма трьома особами.
Стаття 291 КПК України визначає вимоги, яким має відповідати обвинувальний акт.
Однією з підстав для провернення обвинувального акту судом визначено відсутність в обвинувальному акті відомостей про потерпілого ОСОБА_12 . Проте в даному випадку на переконання колегії суддів така вказівка є безпідставною, оскільки як зазначає прокурор та сам потерпілий ОСОБА_13 , він придбав транспортний засіб у ОСОБА_12 за довіреністю № НАА764049 від 08.06.2014 року. Відповідно до змісту цивільного позову заявленого ОСОБА_13 пошкодження спричинені автомобілю, який належав ОСОБА_13 на підставі довіреності серії НАА № 764049 від 28.06.2014 року. Та обставина, що транспортний засіб був придбаний ОСОБА_13 у ОСОБА_12 на підставі довіреності ніким не спростована. Як зазначає прокурор в апеляційній скарзі під час досудового розслідування вживалися заходи для встановлення місцязнаходження ОСОБА_12 та проведення його допиту, але його місцезнаходження не встановлено, а з заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення чи залучення його до кримінального провадження в якості потерпілого ОСОБА_12 не звертався. Подання такого клопотання стороною захисту про визнання ОСОБА_12 потерпілим у кримінальному провадженні не свідчить про приналежність йому пошкодженого транспортного засобу, крім того, слід зауважити, що з таким клопотанням звернувся адвокат ОСОБА_14 , який представляв інтереси на той час підозрюваних ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а не ОСОБА_12 .
Окрім цього суд першої інстанції вказав, що в обвинувальному акті не в повному обсязі відображено об`єктивну сторону злочину, за яким обвинувачується ОСОБА_11 , а саме не вказано з якого місця було здійснено викрадення майна потерпілого. Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду, оскільки у змісті обвинувального акту при викладенні обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, вказано, що ОСОБА_11 шляхом вільного доступу заволодів особистим майном ОСОБА_13 , що знаходилося в салоні вказаного авто. Зазначених даних достатньо для розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема місце його вчинення визначено як салон автомобіля. Не зазначення конкретного місця, з якого було викрадено майно в даному випадку не порушує права обвинуваченого, не перешкоджає суду здійснити роз`яснення суті обвинувачення.
Зі змісту обвинувального акта вбачається, що в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч.2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, а висновки суду щодо невідповідності обвинувального акта в частині викладення фактичних обставин та формулювання обвинувачення є безпідставними, передчасними.
Висновки суду про неконкретність формулювання обвинувачення не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки доведення обґрунтованості обвинувачення покладається на прокурора, а суд, відповідно до норм ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що чітко узгоджується з нормами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, прокурор, відповідно до ст.ст.338, 340 КПК України, не позбавлений процесуальної можливості, якщо під час судового розгляду будуть вставлені нові фактичні обставини, змінити обвинувачення або відмовитися від його підтримання, що також свідчить про передчасність судового рішення, що постановлено судом першої інстанції. Фактичні обставини та формулювання обвинувачення щодо кожного з обвинувачених викладено чітко та зрозуміло. Зазначений загальний розмір шкоди, спричиненої кримінальними правопорушеннями, не суперечить встановленим прокурором обставинам, враховуючи, що при викладенні обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, слідчим та прокурором зазначено, що «протиправними діями ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_13 спричинено матеріальний збиток на загальну суму 11593 гривні 72 копійки». При цьому, лише під час судового розгляду суд, перевіряючи та досліджуючи докази, буде встановлювати наявність чи відсутність підстав для задоволення цивільного позову, обгрунтованість заявлених в ньому вимог.
Доводи захисника про те, що в обвинувальному акті зазначені формулювання «Вчинив (ла) кримінальне правопорушення» не є підставою для його повернення, оскільки лише суд може встановити винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Посилання суду на те, що в обвинувальному акті (а.с. 1 абзац 5) вказано на наявність кваліфікації за ч. 1 ст. 185 КК України, що не відображено в самому обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування, не можна розцінити як порушення вимог ст. 291 КПК України, оскільки відповідно до фактичних обставин та формулювання обвинувачення обвинуваченим не інкримінується ч. 1 ст. 185 КК України, крім того, зі вступної частини обвинувального акту (а.с.1) зрозуміло, що посилання на ч. 1 ст. 185 КК України є помилковим, оскільки відомості до ЄРДР за № 0001544 були внесені спочатку за ч. 2 ст. 186 КК України. Потім змінено кваліфікацію на ч. 2 ст. 187 КК України, яку в подальшому змінено на ч. 2 ст. 296 КК України, та окремо були внесені відомості до ЄРДР за № 0001482 за ч. 1 ст. 186 КК України, після чого кримінальні провадження за ч. 1 ст. 186 КК України та ч. 2 ст. 296 КК України були об`єднані в одне.
За таких обставин, апеляційні доводи та вимоги прокурора не є безпідставними, тому колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412 та п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України.
Питання щодо призначення судового розгляду в іншому складі суду, про що просить прокурор, апеляційним судом не вирішується, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Керуючись ст. ст. 405, 407, 412, 418 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року про повернення обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді: