О К Р Е М А Д У М К А
судді Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_1
у провадженні № 11-кп/4820/405/20 по справі № 685/276/19
24 липня 2020 року м. Хмельницький
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 21 липня 2010 року вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2020 року в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_2 покарання змінено.
Ухвалено вважати ОСОБА_2 засудженим за ч.1 ст. 119 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки. Покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Із вказаними висновками колегії суддів, зокрема щодо застосування ст.75 КК України, погодитись не можу.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2020 року суду відповідає зазначеним критеріям, оскільки, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої у ч.1 ст. 119 КК України, у виді 2 років обмеження волі, суд першої інстанції врахував тяжкість даного злочину, який є нетяжким, особу ОСОБА_2 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, однак, згідно досудової доповіді ризик вчинення повторного злочину та ризик небезпеки для суспільства є високим, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування збитків та обставини, які б обтяжували його покарання, яких не встановлено.

Крім того, судом враховано, що діяння, яке вчинив обвинувачений, посягнуло на найвищу цінність в державі, гарантовану Конституцією України, - життя людини.

Натомість, ці ж самі обставини послужили підставою для призначення апеляційним судом обвинуваченому покараня із застосуванням ст. 75 КК України, що є неприпустимим.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Звертаю увагу, що обвинувачений свою вину в інкримінованому злочині спочатку визнав частково та не покаявся, показавши суду першої інстанції, що удару потерпілому не наносив, а лише його штовхнув. Натомість, після допиту усіх свідків та дослідження доказів під тиском таких змушений був фактично визнати свою винуватість у скоєному, що зробив під час відтворення у судовому засіданні відеозапису з місця події, після чого вже позов потерпілих визнав, які в подальшому від нього відмовились.

Разом з тим, така поведінка обвинуваченого після вчинення злочину жодним чином не може вплинути ні на ті наслідки, які настали після нанесення потерпілому удару в голову, в результаті чого він впав на бруківку та вдарився об гранітну плиту, отримавши тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_3 , який помер під час його транспортування до лікарні; ні на відвернення тієї моральної шкоди, яку понесли та продовжують нести близькі та рідні потерпілого.
Так, незалежно від того, що даний злочин віднесено до нетяжких злочинів, вбивство через необережність (його суб`єктивна сторона) характеризується виною у виді злочинної недбалості, що далеко відрізняється від випадкового заподіяння смерті (казусу), коли особа, що заподіяла смерть потерпілому, не передбачала настання смерті потерпілого від своїх дій (бездіяльності) і за обставинами справи не повинна була або не могла цього передбачати. Натомість у даному конкретному випадку обвинувачений, наносячи удар, хоча не передбачав можливості настання суспільних небезпечних наслідків свого діяння у виді смерті потерпілого, однак повиннен був і міг їх передбачати.
Вважаю, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, не є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Таке є явно несправедливим через м`якість.

Суддя

Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_1