ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 623/1697/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/3585/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 126-1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 09 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вірнопілля Ізюмського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України з призначенням покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у виді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду з послідуючим триманням в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Строк тримання під вартою ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання та зараховано його в строк відбування покарання.
Вказаним вироком встановлено, що 26 лютого 2019 року, 28 серпня 2019 року та 21 квітня 2020 року ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1, частиною 2 статті 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства відносно своєї бабусі ОСОБА_9
13 квітня 2020 року, приблизно о 13 - 00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство відносно своєї бабусі ОСОБА_9 , яке полягало у висловлюванні на її адресу словесних образ з використанням ненормативної лексики, що завдало їй психологічних страждань
Крім того, ОСОБА_7 , 04 травня 2020 року, приблизно об 11 - 30 годині, за аналогічних вищевказаним обставин, перебуваючи за місцем свого мешкання, вчинив психологічне насильство, відносно своєї бабусі ОСОБА_9 , яке полягало у висловлюванні на її адресу словесних образ з використанням ненормативної лексики, що завдало їй психологічних страждань та фізичне насильство, а саме: ОСОБА_7 наніс декілька ударів в праву бічну частину грудної клітини потерпілої ОСОБА_9 , тим самим завдав останній фізичних страждань.
Також, 13 червня 2020 року, приблизно о 17-00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем мешкання, вказаним вище, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство відносно своєї бабусі ОСОБА_9 у вигляді словесних образ, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурної лайки та погроз, що спричинили приниження гідності потерпілої та завдало їй психологічних страждань.
Крім того, ОСОБА_7 , 01 липня 2020 року, в вечірній час, більш точного часу судовим розглядом не встановлено, перебуваючи за місцем мешкання за вищевказаною адресою, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство відносно своєї бабусі ОСОБА_9 , у вигляді словесних образ, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурної лайки та спричинили приниження гідності потерпілої, що завдало їй психологічних страждань.
Крім того, ОСОБА_7 , 07 липня 2020 року, о 18-00 годині, перебуваючи за місцем мешкання за вищевказаною адресою, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство відносно своєї бабусі ОСОБА_9 у вигляді словесних образ, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурної лайки та спричинили приниження гідності потерпілої, що завдало їй психологічних страждань.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом першої інстанції за ст. 126-1 КК України, тобто домашнє насильство.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить про зміну вироку в частині пом`якшення покарання, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого, попри наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, як визнання обвинуваченим вини у вчиненому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, вказує про відсутність перебування ОСОБА_9 на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду справи до апеляційного суду не надавала.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних вимог захисника обвинуваченого щодо пом`якшення ОСОБА_9 покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_7 , який неодружений, непрацюючий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 2018 року перебуває на обліку в Ізюмському наркологічному кабінеті з діагнозом хронічний алкоголізм, раніше не судимий, характеризується за місцем проживання вкрай негативно, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

При цьому, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Не залишено поза увагою суду першої інстанції досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінено як дуже високі.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий реальний строк покарання в межах санкції статті.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не є максимальними, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Аналізуючи посилання захисника, як на підставу для зімни вироку та пом`якшення покарання ОСОБА_7 , на визнання ним своєї вини та його щире каяття у скоєному, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, що міститься у постанові від 09 10 2018 року у справі №756/4830/17-к та з якого слідує, що щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений хоча і зазначив про своє каяття у вчиненому, проте під час судового розгляду справи у суді першої інстанції, сидячи поряд з потерпілою, яка є його бабусею, обвинувачений ОСОБА_7 у доволі зухвалій формі наголосив, що у вчиненому не розкаюється і надалі буде продовжувати ображати свою бабусю.

Зміну ж позиції обвинуваченого в суді апеляційної інстанції, колегія суддів розцінює, як намагання пом`якшити призначене йому покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає що як у суду першої інстанції так і у суду апеляційної інстанції відсутні законні підстави для визнання такої пом`якшуючої покарання обставин, як щиросерде каяття, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не усвідомив своєї протиправної поведінки та суспільної небезпечності вчиненого ним діяння. Твердження обвинуваченого про те, що він буде продовжувати ображати бабусю, свідчить про відсутність критичної оцінки ОСОБА_7 своєї протиправної поведінки.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що інші альтернативні види покарань, окрім позбавлення волі, у даному випадку не будуть дієвими для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 09 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4