Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/621/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 червня 2020 року.

Цією ухвалою засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Миколаєва, українцю, громадянину України, неодруженому, останнє місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2017 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.08.2019 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) у строк відбування покарання зарахований період з 13.07.2017 по 05.12.2017, з 25.04.2019 по 13.09.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку 13.07.2017, кінець строку 03.01.2021,

відмовлено у задоволенні заяви про застосування умовно - дострокового звільнення від відбування покарання.

Кримінальне провадження розглянуто за участю

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою місцевого суду відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про застосування умовно - дострокового звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції вказав, що засуджений, відбув дві третіх частини строку покарання, призначеного судом, однак його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказує на те, що засуджений виправився.

Згідно довідки про наявність заохочень та стягнень ОСОБА_6 за період відбування покарання в ДУ «Кропивницька виправна колонія» засуджений мав догану за вилучення металевої пластини заточену з одного боку, яка незважаючи на те, що знята має суспільно небезпечний характер та свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Судом не встановлено необхідних та достатніх підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 81 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить задовольнити його заяву про застосування умовно - дострокового звільнення, відповідно до вимог ст. 81 КК України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що ним відбута необхідна частина строку покарання, за час відбування покарання характеризується позитивно, має заохочення від адміністрації установи, працює, отже довів своє виправлення.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Вимогами ст. 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не сам факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Згідно із ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Пунктами 2 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», визначено, що головною умовою для прийняття рішення суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до матеріалів клопотання, по теперішній справі ОСОБА_6 засуджений 01.08.2019 року Центральним районним судом м. Миколаїва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 03 місяці.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаїва від 19.08.2019 року відповідно до Закону України № 838-VIІІ «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо «удосконалення порядку зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року зараховано в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 час перебування під вартою в слідчому ізоляторі з 13.07.2017 року по 05.12.2017 року (4 місяці 22 дні) та з 25.04.2019 року по 13.09.2019 року (4 місяці 19 днів) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 09 місяців 10 днів. Початок строку: 13.07.2017 року. Кінець строку: 03.01.2021 року.
Засуджений ОСОБА_6 перебував у Миколаївському СІЗО з 17.07.2017 року. За час перебування в СІЗО порушень встановленого режиму утримання не допускав. Заохочень не мав.
З 22.12.2017 року відбував покарання в Ольшанській виправній колонії (№ 53) Миколаївської області. За час відбування покарання в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав. На заходи індивідуально-виховного характеру реагував позитивно, завжди робив для себе належні висновки.
З квітня 2018 року по квітень 2019 року ОСОБА_6 працював в їдальні установи для засуджених пекарем. Проявляв добросовісне ставлення до праці, вчасно виконував покладені на нього завдання, проявляв трудову ініціативу, мав сумлінну поведінку, за що був 4 рази заохочений правами начальника установи.
У Миколаївському СІЗО перебував з 05.04.2019 року. За час перебування в СІЗО порушень встановленого режиму утримання не допускав. Заохочень не мав.
З 09.10.2019 відбуває покарання в Кропивницькій виправній колонії (№ 6) де допустив одне порушення встановленого порядку відбування покарання у виді вилучення заборонених речей, за яке притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді догани, стягнення зняте у встановленому законом порядку.

З січня 2020 року ОСОБА_6 працює на виробництві установи, а саме на дільниці переробки вторинної сировини. Проявляє добросовісне ставлення до праці, вчасно та якісно виконує покладені на нього завдання, бережливо ставиться до інвентарю, має сумлінну поведінку, за що був один раз заохочений правами начальника установи. Стосовно вчиненого злочину розкаюється. Міру покарання призначену судом вважає справедливою. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний

Підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, виконує ремонтні роботи на відділенні, залучається до робіт без оплати праці.

Відповідно до п. 5 ст. 118 КВК України засуджений ОСОБА_6 відпрацював 20 год. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки праці.

Згідно із ст. 126 КВК України прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно технічних навичок. Бере особисту участь у виховних заходах, які проводяться в установі. Відповідно до ст.123 КВК України бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія». Згідно вироку суду позову не має.

07.11.2019 на комісії було розглянуто питання про можливість застосування ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_6 , де йому було відмовлено, як такому, що не довів свого виправлення (протокол № 23 від 07.11.2019).

За змістом ст. 81 КК України, доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання; виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_6 з 2010 року по 2019 рік систематично вчиняв умисні тяжкі злочини та злочини середньої тяжкості в тому числі проти власності, за що відбував покарання у виді позбавлення волі.

Окрім того, відповідно до довідки про наявність заохочень та стягнень ОСОБА_6 за період відбування покарання у ДУ «Кропивницька виправна колонія» засуджений мав догану за вилучення металевої пластини заточену з одного боку, яка незважаючи на те, що знята має суспільно небезпечний характер та свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

За таких обставин, сам по собі факт, що засуджений відбув 2/3 частини призначеного покарання, не є достатньою підставою для застосування до нього ст. 81 КК України.

Доводи наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 про те, що, за час відбування покарання він характеризується позитивно, має заохочення від адміністрації установи, працює, суд вважає такими, що самі по собі не впливають на ступінь виправлення засудженого, а враховуються у сукупності з іншими обставинами при вирішенні питання про можливість звільнення особи умовно-достроково від відбування призначеного покарання, тому не є підставою для застосування до нього положень ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, засуджений ОСОБА_6 під час всього часу відбування покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та потребує подальшого контролю з боку адміністрації установи виконання покарань.

Враховуючи поведінку ОСОБА_6 протягом всього строку відбування покарання, оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей у провадженні в сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним, з чим погоджується і колегія суддів.

Інших переконливих даних, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, оскільки доводи ОСОБА_6 не знайшли підтвердження, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 червня 2020 року, стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4