КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0006706 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Караван Нововодолазького району Харківської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 07.07.2017 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, звільнений 02.04.2018 року за відбуттям призначеного покарання, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 16.09.2019 року, близько 08 год. 15 хв., ОСОБА_6 та особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, перебуваючи неподалік будинку за АДРЕСА_3 , реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи умисно з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, підійшли до припаркованого у дворі вказаного будинку автомобіля «Chevrolet» моделі «Lacеtti» д.н.з НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_8 та невстановленим способом проникли до його салону, тобто вчинили проникнення в сховище, звідки таємно, а ОСОБА_6 ще й повторно, викрали чуже майно, а саме: сумку, паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, посвідчення журналіста, акредитація до Верховної Ради України ІХ скликання на ім`я ОСОБА_9 , які не становлять майнової цінності; мобільний телефон «Samsung» моделі «J-510» ІМЕІ: НОМЕР_2 у чохлі, вартістю 3 899 грн. з двома сім-картками мобільних операторів «Київстар» та «Лайфселл», а також диктофон «Olimpus», які належать потерпілому ОСОБА_9 ; ноутбук марки «Lenovo» моделі «V310(15)», серійний номер SLR08SP69, вартістю 9 142 грн. 96 коп., який є власністю «Іноземного підприємства «1+1 ПРОДАКШН», а також належний ТОВ «УНІАН» планшет марки «Asus» моделі «ZenPad 10», серійний номер J2NPFP0039055TP, вартістю 4 661 грн. 25 коп., тобто незаконно заволоділи чужим майном на загальну суму 17 703 грн. 21 коп., після чого з місця злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2020 року зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити нове рішення, яким виправдати ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України з підстав недоведеності вчинення ним даного кримінального правопорушення, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати. Також під час апеляційного розгляду просить дослідити: заяву потерпілого про вчинення злочину від 16.09.2019 року; протокол огляду місця події від 16.09.2019 року; протокол огляду від 01.06.2020 року та матеріали тимчасового доступу до речей і документів на підставі ухвали слідчого судді від 30.04.2020 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину в повному обсязі підтверджується дослідженими судом доказами, оскільки жоден з досліджених в судовому засіданні доказів обвинувачення не свідчить, що саме він вчинив крадіжку майна.
При цьому апелянт вказує, що під час дослідження на досудовому провадженні локації мобільного телефону ОСОБА_6 не встановлено, що на момент крадіжки він перебував на місці вчинення злочину і проведена у справі дактилоскопічна експертиза не виявила слідів його пальців рук в автомобілі потерпілого, а інші докази, зокрема: видаткові накладні та довідки ТОВ «УНІАН» та «Іноземного підприємства «1+1 ПРОДАКШН», лист ПТ « Ломбард «Кредит Юніон», протоколи огляду відеозапису від 23.09.2019 та від 04.06.2020 року, протокол огляду від 01.06.2020 року та матеріали тимчасового доступу до речей і документів помилково визнані судом належними та достовірними, а показання потерпілого ОСОБА_9 , представника ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 не містять жодних доказів вчинення крадіжки саме ОСОБА_6 .
Крім того звертає увагу, що дії ОСОБА_6 були невірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як крадіжка, пов`язана з проникненням у сховище, оскільки легковий автомобіль не є спеціальним пристосованим сховищем для зберігання матеріальних цінностей.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування оскаржуваного вироку Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2020 року та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись на неповноту судового розгляду та помилкове тлумачення положень КПК України. Просить звернути увагу на невірну кваліфікацію за ст. 185 КК України, повторно і об`єктивно розглянути обставини справи, перевірити докази, допитати обвинуваченого ОСОБА_13 1984 року народження, який утримується в СІЗО №27.
Також вказує на відсутність прямих доказів щодо його причетності до вказаного злочину, оскільки відсутні відбитки його пальців рук, а за даними проведеної локації його мобільного телефону під час коли був вчинений злочин, його на місці події не було.

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого на підтримку доводів викладених у поданих ним і його захисником апеляційних скаргах; пояснення прокурора, який посилаючись на законність та обгрунтованість вироку суду, заперечував проти їх задоволення; повторно частково дослідивши письмові докази, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням мотивів та підстав його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст. 368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скаргах, з точки зору його законності та обґрунтованості, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 та при ухваленні вироку, судом були дотримані.

Так, суд першої інстанції згідно положень ч. 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження та за встановлених фактичних обставин дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, а саме в автомобіль «Chevrolet» моделі «Lacеtti» д.н.з НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , з наведенням у вироку доказів встановлених під час досудового розслідування та досліджених в судовому засіданні, який ґрунтується на даних викладених у заяві потерпілого ОСОБА_9 про злочин (а.с.38-39; показаннях потерпілого; показаннях представника потерпілих юридичних осіб «Іноземного підприємства «1+1 ПРОДАКШН» і ТОВ «УНІАН»; у протоколі огляду місця події від 16.09.2019 року та додатку до нього у виді фото таблиць (а.с.41-51); листі ПТ Ломбард «Кредит Юніон» від 17.09.2019 року № 589/9 (а.с.59-60); протоколах огляду відеозапису від 23.092019 року і 04.06.2020 року та додатках у виді фото таблиць (а.с.61-69), у довідках «Іноземного підприємства «1+1 ПРОДАКШН» і ТОВ «УНІАН» щодо вартості ноутбука марки «Lenovo» моделі «V310(15)», серійний номер SLR08SP69 та планшета марки «Asus» моделі «ZenPad 10», серійний номер J2NPFP0039055TP, а також інших наведених у вироку доказах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Судом першої інстанції були повно та всебічно перевірені доводи сторони захисту, які є аналогічними з доводами викладеними в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника про те, що слідством не здобуто доказів причетності ОСОБА_6 до крадіжки майна потерпілого ОСОБА_9 і, що кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 185 КК України є невірною через відсутність ознаки проникнення у сховище, оскільки легковий автомобіль не може розглядатись як спеціально пристосоване для зберігання матеріальних цінностей сховище, так як він не призначений для їх зберігання на постійній основі, і ці доводи судом першої інстанції були обгрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, які спростовуються сукупністю об`єктивних доказів у справі, які змістовно наведені у вироку.

На спростування цих доводів, суд першої інстанції, враховуючи позицію викладену в постанові Верховного Суду від 17.03.2020 року № 653/3/18, визнав правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за такою кваліфікуючою ознакою крадіжки, як «проникнення у сховище» та обґрунтовано зазначив, що автомобіль«Chevrolet» моделі «Lacеtti» д.н.з НОМЕР_1 , незважаючи на не стаціонарність цього об`єкта, використовувався потерпілим ОСОБА_9 для постійного та тимчасового зберігання матеріальних цінностей та має для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб- цілісний контур, який не дозволяє вільне проникнення до салону автомобіля, наявність замків на дверях та сигналізації, які індивідуалізовані захисними особливостями, тобто технічними засобами охорони транспортного засобу, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, яке знаходиться в салоні автомобіля, а відтак має ознаки сховища, яке є володінням особи, з чим в повній мірі погоджується і суд апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту, повторно дослідивши письмові докази у даному кримінальному провадженні, а саме: заяву потерпілого про злочин від 16.09.2019 року (а.с.38-39), протокол огляду місця події від 16.09.2019 року (а.с. 41-51), матеріали тимчасового доступу до речей і документів на підставі ухвали слідчого судді від 30.04.2020 року (а.с.75-104); протокол огляду від 01.06.2020 року з додатками (а.с.106-115), перевіривши, в тому числі, інші наведені у вироку докази, вважає апеляційні доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 інкримінований йому злочин не вчиняв, майно потерпілого не викрадав і його вина у вчиненні крадіжки з автомобіля ОСОБА_9 не доведена, безпідставними.

Як встановлено судом, з автомобіля потерпілого ОСОБА_9 крім інших речей та документів був викрадений паспорт на ім`я ОСОБА_9 і в подальшому, як вбачається з дослідженого судом листа ПТ «Ломбард`Кредит Юніон» від 17.09.2019 року № 589/9, особа за документами на ім`я ОСОБА_9 16.09.2019 року об 11 год. 04 хв.35 сек. заклала до ломбардного відділення планшет марки «Asus» моделі «ZenPad 10», серійний номер НОМЕР_3 .

З протоколу огляду відеозапису від 23.09.2019 року та 04.06.2020 року наданого ПТ «Ломбард`Кредит Юніон» з додатками у виді фото таблиць, даними безпосередньо переглянутих судом першої інстанції на диску відеозаписів (папка «клиент» з 16-ти файлами та папка «улица» з 2-ма файлами), на яких зафіксовані події, які відбувалися 16.09.2019 року в приміщенні ломбардного відділення у проміжок часу з 10 год.48 хв.55 сек. до 11 год. 06.хв.09 сек. вбачається, що до приміщення ломбарду входять два чоловіка, один з яких (Особа-1 у коричневому реглані, чорних джинсах, чорних кросівках з білою смужкою, в кепці з написом білими літерами) тримає в руці чорний пакет, а інший (Особа-2 у темно-синьому реглані з білою смужкою на лівому рукаві, темні штани та туфлі, з коричневою сумкою на ремені через плече) тримає в руці паспорт, після чого Особа-1 дістає з пакету та через віконце передає працівнику ломбарду предмет схожий на планшет. При цьому вказані особи під час закладу майна діють узгоджено між собою, жваво спілкуються з працівником, перебувають поруч біля віконця під час процедури документального оформлення закладеного майна, заповнюють необхідні папери, отримують кошти та виходять з приміщення ломбарду. При цьому Особа-1 перераховує кошти, а Особа-2 тримає в руках використаний паспорт.

За відображенням вказаних електронних документів (цифрового відео) суд обгрунтовано, з урахуванням положень ч.3 ст. 99 КПК України, визнав статус оригіналу, якому надав таке ж значення, як і документу, який за своїм змістом здатний встановлювати факти і обставини, що мають значення, а саме: час та характер події, кількість учасників, ідентифікаційну здатність, тощо. Оскільки у даному випадку фіксація відкритими відеокамерами спостереження не мала цілеспрямованого характеру на застосування оперативно-розшукових заходів, а була випадкова, тому результати такої фіксації у повному обсязі суд обгрунтовано визнав допустимим доказом з огляду на рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 року у справі № 1-31/2011 щодо офіційного тлумачення положень ч. 3 ст. 62 Конституції України.

Під час дослідження вказаних відео-матеріалів через компільовані з них фото, потерпілий ОСОБА_9 категорично заявив, що серед двох осіб (Особа-1 та Особа-2) він відсутній, а ці особи йому не відомі.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції під час перегляду цих відео заперечував на них свою ідентифікацію, однак в подальшому визнав, що зафіксовані на відео Особа-1 та Особа-2 є він та його брат.

Таким чином, ретельно перевіривши ідентифікаційну здатність вказаного відео за часом, місцем подій та складом їх учасників, суд вірно визнав результати такої фіксації допустимими, належними та достовірними доказами, з чим також погоджується і колегія суддів.

Крім того, суд вірно зазначив, що зафіксовані у листі ПТ «Ломбард`Кредит Юніон» від 17.09.2019 року № 589/9 та на вказаних відеозаписах відомості у своїй сукупності та взаємозв`язку з показаннями потерпілого та представника потерпілих вказують на документально підтверджену та безсумнівну достовірність показань вказаних осіб щодо факту крадіжки майна з автомобіля потерпілого ОСОБА_9 .

З досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом матеріалів тимчасового доступу до речей і документів на підставі ухвали слідчого судді від 30.04.2020 року (а.с.75-104) в межах іншого кримінального провадження, внесеного в ЄРДР 0007844 від 16.09.2019 року відкритого за фактом крадіжки о 17 год.16.09.2019 року з іншого автомобіля, який перебував в м. Києві по вул. Васильківській, 1 вбачається, що під час проведення санкціонованого судом обшуку автомобіля марки «ВАЗ», моделі «217030 Priora» д.н.з. НОМЕР_4 та особистого обшуку громадян, що перебували поруч за адресою: АДРЕСА_4 і були затримані ОСОБА_6 (особа встановлена за паспортом, який на голові мав кепку чорного кольору з написом білими літерами «Air Jordan» (а.с.94-96) та ОСОБА_6 (особа встановлена за паспортом, на ногах якого були чорні туфлі), стосовно якого матеріали виділені в окреме провадження (а.с. 97-99), були вилучені та визнані речовими доказами чужі речі громадян, зокрема сховані під переднім пасажирським килимком в салоні цього автомобіля: паспорт та картка фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_9 , посвідчення кореспондента «Уніан» та дві акредитаційні картки на його ім`я, а також свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та довіреність на право керування ним на ім`я обвинуваченого ОСОБА_6 .

Достовірність результатів цього проведеного обшуку підтверджена дослідженими судом першої інстанції в ході судового розгляду даними відео фіксації цієї слідчої дії, які були одержані органом досудового розслідування у встановленому законом порядку в результаті слідчих (розшукових) дій. При цьому, суд обґрунтовано зазначив, що зібрання цього доказу та подання його слідчим до суду відбулось в межах санкціонованої судом процедури тимчасового доступу до речей і документів та отримання їх копій, а також з дотриманням порядку, передбаченого ч.11 ст. 290 КПК України, як додаткових даних.
Допитаний судом першої інстанції в якості свідка понятий ОСОБА_12 також підтвердив достовірність результатів вказаного проведеного обшуку 16.09.2020 року автомобіля марки «ВАЗ», моделі «217030 Priora» д.н.з. НОМЕР_4 за участі обвинуваченого ОСОБА_6 і його брата, який в деталях відтворив в суді події, до яких він був залучений.
Згідно протоколу огляду від 01 червня 2020 року з додатками у виді фототаблиць (а.с.106-115), вилучені під час обшуку вказаного автомобіля паспорт та картка фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_9 , посвідчення кореспондента «Уніан» та дві акредитаційні картки на це ж ім`я, потерпілий ОСОБА_9 безспірно ідентифікував всі ці документи як свої.

Під час дослідження судом цих документів, обвинувачений ОСОБА_6 визнав їх достовірність, а також визнав, що дві особи, які зафіксовані на відео під час обшуку автомобіля марки «ВАЗ» та особистого обшуку, є він та його брат, однак з приводу походження виявлених під час цього обшуку речей, крім речей потерпілого ОСОБА_9 , відповідати відмовився.

Оцінивши досліджені в ході судового розгляду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції відхилив як надуману захисну версію обвинуваченого щодо його непричетності до вчинення злочину та спростував її з підстав докладно наведених у вироку. При цьому, зважаючи на викладені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що зафіксований погоджений характер дій обвинуваченого ОСОБА_6 разом з іншою особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, протягом всього періоду їх злочинної діяльності 16 вересня 2019 року, об`єктивно вказує на наявність попередньої змови між ними на вчинення задокументованої крадіжки чужих речей з салону автомобіля потерпілого ОСОБА_9 , паспортом якого, як достовірно встановлено в ході судового розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_6 разом з іншою особою скористався під час оформлення закладу майна потерпілого до установи ломбарду, а в подальшому приховав в салоні автомобіля марки «ВАЗ». Також суд вірно зазначив, що наявність в розпорядженні обвинуваченого ОСОБА_6 та іншої особи, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, паспорту потерпілого ОСОБА_9 та планшету, враховуючи їх безспірні ідентифікаційні ознаки, безсумнівно вказує на причетність саме вказаних осіб до заволодіння не тільки цього майна, а також іншого, яке перебувало і зберігалося в салоні автомобіля потерпілого разом з вказаним паспортом та планшетом, зокрема: сумки, інших особистих документів на ім`я ОСОБА_9 , його мобільного телефону, диктофону, службового ноутбука. При цьому, відсутність при ньому та в автомобілі ОСОБА_6 марки «ВАЗ» інших викрадених речей потерпілого ОСОБА_9 пояснюється значним перебігом часу, що пройшов після вчинення крадіжки із салону автомобіля потерпілого та активними діями обвинуваченого, пов`язаними зі збутом викрадених речей.
Отже, на переконання колегії суддів, наведені в оскаржувану вироку докази не викликають сумнівів у їх достовірності, які у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, об`єктивно узгоджуються між собою та повністю відтворюють картину вчиненого, а відтак апеляційні твердження захисника та обвинуваченого щодо його непричетності до крадіжки чужих речей з автомобіля потерпілого ОСОБА_9 та відсутності достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати, так як в матеріалах кримінального провадження відсутні відбитки його пальців рук і за даними проведеної локації його мобільного телефону, під час коли був вчинений злочин, його на місці події не було, є безпідставними, оскільки такі твердження з достатньою повнотою спростовуються дослідженими судом першої інстанції та докладно наведеними у вироку доказами, а тому таку позицію обвинуваченого колегія суддів розцінює як обраний спосіб захисту.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності з вимогами КПК України, обґрунтовано визнані належними, допустимими та такими, що доводять винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище. За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України є правильною.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України та враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, характеризується негативно, притягується до кримінальної відповідальності в межах іншого кримінального провадження, перебував у розшуку, суспільно корисною працею не займався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, а також враховуючи відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, дані про стан його здоров`я, дійшов обгрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі, яке суд призначив в межах санкції закону, за яким його визнано винуватим, а саме в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України.

Процесуальних порушень, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які б давали підстави сумніватися в правильності прийнятого судом рішення стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційним судом не встановлено.

З огляду на вищевикладене, вирок суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів і підстав для його скасування та закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді і вичерпані можливі їх отримати, про що ставиться питання в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні №0006706 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3