Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

15 липня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР № 0000643 від 09 жовтня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч.4 ст. 190 КК України, ?
ВСТАНОВИЛА:
З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Луцькому міськрайонному суді Волинської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР № 0000643 від 09 жовтня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч.4 ст. 190 КК України.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2020 року, зокрема, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 24 липня 2020 року. Розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді від 20 лютого 2020 року у сумі 630600 грн. для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, залишено без змін.
Вказана ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_8 .
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 покликається на незаконність ухвали суду, вважає її безпідставною, передчасною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.
На думку захисника, у даному випадку відсутні підстави для застосування виключного і найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки зазначені прокурором ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, є невиправданими. Зокрема, небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Зазначає, що прокурор не надав жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Прокурором не було надано жодного доказу, що ОСОБА_6 може у будь-який спосіб впливати на потерпілих у даному кримінальному провадженні або такий тиск здійснювався обвинуваченим. Щодо доводів з приводу того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчинити інший злочин, оскільки ніде не працює, не має постійного джерела доходу, раніше судимий, то захисник вважає, що вони на даний час не є актуальними, оскільки обвинувачений має змогу влаштуватися на роботу та отримувати належну заробітну плату.
Вважає, що ризики, які існували на момент обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпали та об`єктивно не існують.
Звертає увагу на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 (має хронічні проблеми із здоров`ям панкреатит, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, що підтверджується відповідною медичною документацією та потребує регулярного медичного огляду та лікування), на наявність міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання, перебування на утриманні фактично двох малолітніх дітей.
Застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний період доби, на переконання сторони захисту, є необхідним і достатнім та відповідає практиці Європейського Суду.
Вказує, що залишений судом необґрунтовано великий розмір застави порушує права ОСОБА_6 , явно не відповідає його матеріальному становищу, і суперечить практиці ЄСПЛ.
Просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2020 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 із залишенням попередньо визначеного розміру застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби з 22 год. вечора до 06 год. ранку, або зменшити розмір застави до 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, звільнивши останнього з під варти в залі суду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував дані вимоги та прийшов до вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують зазначені в клопотанні прокурора ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились. Зокрема, те, що ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчинені особливо тяжких злочинів проти власності у складі організованої групи, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, з конфіскацією майна, може переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може впливати на потерпілих та свідків, які не допитані, вчиняти інші злочини, оскільки ніде не працює, не має постійного джерела доходів, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, а також вчинив злочин під час дії запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні, та може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам та обґрунтовано продовжив останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Колегія суддів не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту на користь ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та судовому засіданні апеляційної інстанції щодо наявності міцних соціальних зв`язків, місця проживання, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор звернув увагу, що обвинуваченому ОСОБА_6 вже було застосовано запобіжний захід у вигляді застави у іншому кримінальному провадженні, але останній продовжив злочинну діяльність.
З огляду на викладене, даних, які б перешкоджали утриманню ОСОБА_6 під вартою, та, які б вказували на неможливість продовження застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, не встановлено.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт на певний період доби або зменшення визначеного розміру застави, як завідомо непомірного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Суд апеляційної інстанції враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини і основоположних свобод людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно з ст. 3 Конституції України.

Доказів на спростування висновків суду захисником та обвинуваченим не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3