Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5231/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відео конференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 січня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 січня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання. Рішення суду обґрунтовано тим, що з часу прийняття рішення судом про відмову в застосуванні ст. 81 КК України не пройшов один рік.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Посилається на те, що ухвала суду є незаконною і підлягає скасуванню, оскільки вважає що умовно дострокове звільнення до нього може бути застосовано не раніше чим 1 рік з дня винесення ухвали від 31.08.2015 року, тобто не раніше ніж 31.01.2016 року. Стверджує, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25.05.2016 року йому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні без оцінки його ступеня виправлення, хоча вказує, що він відбув необхідний для застосування умовно-дострокового звільнення строк. Вказує, що він характеризується з позитивної сторони, неодноразово заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, стягнення погашені в установленому законом порядку, тому до нього має бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу та додатково зазначив, що тому і залишив місце обмеження волі, оскільки щодо нього було постановлено незаконне судове рішення, а також заслухавши думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження за заявою засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Згідно ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і відбув не менше 2/3 строку покарання, призначеного йому судом.

Відповідно ч.6 до ст.539 КПК України, у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався та прийняв законне і обгрунтоване рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений 08 лютого 2006 року апеляційним судом Кіровоградської області за ст. 115 ч.1, 115 ч.2 п. 13, 70 КК України на 15 років позбавлення волі.
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 серпня 2015 року згідно ст. 82 Кримінального кодексу України не відбуту частину строку покарання замінено на 04 роки 11 місяців 07 днів обмеження волі.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 березня 2016 року враховано час попереднього ув`язнення з 08 серпня 2005 року по 16 березня 2006 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_8 на час розгляду його заяви від 19.10.2016 відбував покарання у виді обмеження волі у Бердичівському виправному центрі № 108. При цьому згідно ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 25.05.2016 року його попередня заява про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання залишена без задоволення. Вказана ухвала набрала чинності 27.07.2016 року.

Таким чином попереднє рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні відносно засудженого прийнято 25.05.2016 року та набрало законної сили 27.07.2016 року, і повторна заява про умовно дострокове звільнення ним могла бути подана в любому випадку не раніше 25.05.2017., що відповідає вимогам ч.6 ст. 539 КПК України

З огляду на викладене суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення, оскільки вона подана раніше ніж за 1 рік від прийняття рішення про відмову в задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення.

Доводи засудженого ОСОБА_8 , викладені в його апеляційній скарзі з приводу неправильності чи незаконності ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 25.05.2016 не можуть бути підставою як для задоволення його апеляційної скарги, так і для застосування до нього умовно-дострокового звільнення за його повторною заявою від 19.10.2016., та не грунтуються на вимогах закону. Твердження ж засудженого, що він характеризується з позитивної сторони, неодноразово заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, стягнення погашені в установленому законом порядку, могли би бути перевірені судом у разі дотримання ОСОБА_8 строку на подання заяви про умовно-дострокове звільнення, встановленого ч.6 ст.539 КПК України.

Крім того слід також зазначити, що для задоволення заяви ОСОБА_8 від 19.10.2016 року в любому випадку на момент розгляду апеляційним судом 12.01.2021 його апеляційної скарги на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 січня 2017 року відсутні законні підстави, оскільки після звернення до апеляційного суду із вказаною апеляційною скаргою засуджений залишив місце відбуття покарання, перебував у зв`язку з цим у розшуку, і в подальшому вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2020 із врахуванням невідбуттого покарання за попереднім вироком був засуджений до 1 року 6 місяців позбавлення волі, які він і відбуває на даний момент в ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35».

З огляду на викладене, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 січня 2017 рокупро відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - без зміни.

Ухвала апеляційного набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: