пр. № 1-в/759/434/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про приведення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018

В С Т А Н О В И В:
Святошинський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області звернувся з поданням до суду про приведення вказаного вироку стосовно ОСОБА_4 у відповідність до вимог закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018.

Засуджений ОСОБА_4 та представник Святошинського РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області для розгляду подання не з`явились, незважаючи на те, що були повідомлені про час, дату та місце розгляду подання, у зв`язку із чим подання, на підставі ч. 5 ст. 539 КПК України, розглянуто за відсутності ОСОБА_4 та представника Святошинського РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04.09.2019 ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

01.07.2020 набрав законної сили ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 (далі - Закон).

Відповідно до вказаного Закону ч. 1 ст. 185 КК України викладено в новій редакції: «Таємне викрадення чужого майна (крадіжка) карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.»

Вищевказаним законом внесено зміни до Кримінального кодексу України, зокрема до ч. 1 ст. 185 вказаного Кодексу, яку вказаним Законом віднесено до категорії кримінального проступку - кримінального правопорушення за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 2 ст. 12 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018).

Тобто, із вищенаведеної частини статті Кримінального кодексу України Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 було виключено таку міру покарання як позбавлення волі, яку вироком від 04.09.2019 (в редакції ст. 185 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 1449-VI від 04.06.2009) призначено ОСОБА_4 .

Вирішуючи подання органу пробації в частині зниження покарання засудженому ОСОБА_4 до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону, суд керується наступним.

Згідно ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Із приписів ч. 3 ст. 74 КК України вбачається, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Положення ч. 3 ст. 5 КК України передбачають, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Суд зауважує, що положення ч. 3 ст. 74 КК України застосовуються у тому разі, коли за ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 1449-VI від 04.06.2009) призначено максимальне покарання - 3 роки позбавлення волі, відтак зниження до максимальної межі покарання, встановленої санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018) буде до 5 років обмеження волі.

Враховуючи, що засудженому ОСОБА_4 вироком від 04.09.2019 призначено покарання не у максимальній межі покарання за ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно ізЗаконами № 270-VI від 15.04.2008, № 1449-VI від 04.06.2009), суд вважає за необхідне відмовити в частині задоволення подання щодо зниження покарання ОСОБА_4 до максимальної межі покарання, встановленої санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), оскільки вказані обставини ніяким чином не поліпшують становище ОСОБА_4 , а навпаки погіршать становище останнього, що прямо суперечить положенням частин 1, 3 ст. 5 КК України.

Окрім того, вирішуючи подання органу пробації в частині пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання, суд керується наступним.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вироком від 04.09.2019 засуджений ОСОБА_4 , на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленим іспитового строком тривалістю в 1 рік та на останнього покладено обов`язки, визначені пунктами 1, 2 ч. 1; п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд зауважує, що іспитовий строк втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання, якщо засуджений не виконає умови випробування, і перспективу остаточного звільнення від відбування покарання і навіть пільгового погашення судимості, якщо умови випробування будуть виконані. Альтернатива таких можливостей визначає основний зміст і значення іспитового строку. Він полягає в наданні засудженому певного часу для того, щоб своєю законослухняністю і ставленням до виконання покладених на нього обов`язків довести своє виправлення без реального відбування покарання.

Крім того, важливе правове значення іспитового строку полягає і в тому, що несприятливі наслідки (реальне відбування призначеного покарання) можливі тільки за порушення умов випробування, вчинені в період проходження цього строку. Будь-які порушення, вчинені за його межами, до уваги не беруться. Значення іспитового строку полягає також у тому, що тільки протягом цього проміжку часу особа визнається судимою і за її поведінкою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Має значення й те, що іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його поважати закони, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - бути остаточно звільненим від відбування призначеного основного виду покарання або реально його відбувати.

Тобто, засуджений ОСОБА_4 не відбуває реального покарання у виді позбавлення волі, яке призначено вироком від 04.09.2019, а проходить випробування за результатами якого, останнього або буде звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, або ж він буде відбувати призначене судом покарання у разі порушення умов звільнення, передбачених частинами 2, 3 ст. 78 КК України.

Ураховуючи зміни внесені згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 до ч. 1 ст. 185 КК України, суд, на переконання органу пробації, має пом`якшити засудженому ОСОБА_4 призначене покарання у виді позбавлення волі на інше, яке передбачено в санкції вказаної статті із змінами внесеними вищевказаним Законом, зокрема на: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт або обмеженням волі.

Суд зауважує, що засудженому ОСОБА_4 лише можливо призначити покарання у виді виправних робіт, або обмеження волі, оскільки інші покарання, передбачені санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018) можливо відбувати лише реально, що у даному випадку погіршує становище останнього, так як ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Разом з цим, суд відзначає, що норми Загальної частини Кримінального кодексу України не передбачають можливості застосування положень ч. 1 ст. 72 КК України до особи, яка звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Одночасно, особі, яка відбуває покарання (реальне відбуття) можливо застосувати правила, встановлені ч. 1 ст. 72 КК України, про що законодавцем прямо вказано в ч. 3 ст. 74 КК України.

Тобто, допоки засуджений ОСОБА_4 перебуває на випробуванні, суд позбавлений можливості перевести призначене покарання у виді позбавлення волі в інший вид покарання (виправні роботи), передбачений санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), оскільки Закон України № 2617-VIII від 22.11.2018 не містить Перехідних положень, які б в певній мірі врегулювали співвідношення переведення покарання у виді позбавлення волі по відношенню до інших покарань, а також відсутність в Кримінальному кодексі України прямої норми щодо можливості застосування положень ч. 1 ст. 72 КК України до особи, яка звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Подвійне тлумачення положень ч. 3 ст. 74 КК України щодо застосування положень ч. 1 ст. 72 КК України до особи, яка звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України - суд вважає недопустимим, оскільки це прямо суперечить принципу правової визначеності та загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права та законності. Суд наголошує, що у разі перегляду рішення судом апеляційної інстанції, неправильне тлумачення закону, зокрема ч. 3 ст. 74 КК України, яке суперечить його точному змісту (п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України), відповідно до положень ст. 409 КПК України, є підставою для скасування або зміни судового рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подання органу пробації в частині пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі до покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018) є передчасним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Окрім того, суд наголошує, що у разі настання умов, передбачених ч. 2, 3 ст. 78 КК України, до засудженого ОСОБА_4 можливо застосувати положення частин 1, 3 ст. 74 КК України та замінити призначене покарання у виді позбавлення волі іншим покаранням, передбаченим санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018).

Так, у випадку настання обставин, передбачених ч. 2 ст. 78 КК України, тобто якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, - заміна призначеного покарання у виді позбавлення волі іншим покаранням з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 КК України буде вирішуватись судом, який своїм рішенням скасовуватиме звільнення від відбування покарання та направлятиме засудженого для відбування призначеного покарання.

Разом з цим, за настанням умов, визначених ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, - заміна призначеного покарання у виді позбавлення волі іншим покаранням буде вирішуватись судом, який розглядатиме справу щодо вчинення засудженим нового кримінального правопорушення під час іспитового строку, та під час призначення покарання, за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України суд замінить покарання у виді позбавлення волі іншим покаранням.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 372, 395, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні подання інспектора Святошинського районного відділу філії Державна установа "Центр пробації" у м. Києві та Київській області про приведення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, відносно: ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскарже на шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд міста Києва до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1