Справа № 204/7944/17
Провадження № 1-о/204/5/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року по справі за клопотанням заступника директора Департаменту міжнародного права, представника за довіреністю, - ОСОБА_4 про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2020 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року дана заява була залишена без руху та надано час засудженому ОСОБА_3 для усунення недоліків.
18 вересня 2020 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла уточнена заява засудженого ОСОБА_3 про перегляд ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року за нововиявленими обставинами.
В обґрунтування заяви засуджений ОСОБА_3 зазначив, що відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Астрахань Російської Федерації від 19 січня 2017 року його було визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ до 9 років позбавлення волі з відбуттям покарання у колонії суворого режиму, ухвалою суду апеляційної інстанції Астраханського обласного суду від 09 березня 2017 року вирок залишено без змін. 15 травня 2018 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання заступника директора Департаменту начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права, представника за довіреністю ОСОБА_4 , про приведення вироку суду Російської Федерації відносно нього у відповідність із законодавством України. Приведено вирок Ленінського районного суду м. Астрахань Російської Федерації від 19 січня 2017 року відносно нього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України. ОСОБА_3 визнано засудженим за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 29 серпня 2016 року по 18 січня 2017 року. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року залишено без змін. Але суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги обставини, які доводять неправильність ухвалення рішення. На початку липня 2020 року спілкуючись з іншими засудженими, які також, як і він, були переведені із місць позбавлення волі Російської Федерації до установ виконання покарань України для подальшого відбування покарання, з їх дозволу, ознайомившись з їхніми ухвалами, на підставі яких вони були переведені, дійшов висновку, щодо наявності у них юридично однакових обставинах у справах однієї і тієї ж категорії та неоднозначності застосування положень Конституції та законів України різними судами. Маючи однакову кваліфікацію злочину судами Російської Федерації, а саме застосування ч. 3 ст. 30 КК Російської Федерації, що передбачає замах на незакінчений збут наркотичних засобів, судами України щодо цих осіб при ухваленні рішення було застосовано ч. 3 ст. 15 КК України, яка відповідає ч. 3 ст. 30 КК РФ. Тим самим Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська допустив помилку при визначення статті, частини статей КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення у вчиненні якого його ОСОБА_3 , визнано винним вироком Ленінського районного суду м. Астрахань Російської Федерації від 19 січня 2017 року за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ, кваліфіковане як замах на незакінчений збут наркотичних засобів, а саме суд при ухваленні свого рішення не взяв до уваги кваліфікацію ч. 3 ст. 30 КК РФ, що відповідає ч. 3 ст. 15 КК України, що суттєво вплинуло на строк призначеного йому покарання, а також порушує його Конституційні права і свободу. Санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна. Максимальний строк позбавлення волі згідно з відповідною санкцією становить 12 років, і дві третини від нього дорівнюють 8 рокам. А тому визначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 років, суд неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, оскільки, фактично, не застосував Закон, який підлягає застосуванню. Виходячи з вищевикладеного вбачається, що його дії слід було кваліфікувати за нормами ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України. Крім цього, при розгляді клопотання судом першої інстанції, а ні йому, як засудженому, а ні суду не була відома обставина, що ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0001084 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України (за фактом вербування його невстановленими особами та переміщеннями через державний кордон України до Російської Федерації з метою експлуатації у формі втягнення у злочинну діяльність, з використанням обману), яке об`єднано з кримінальним провадженням № 0000100 (досудове розслідування по якому здійснюється по теперішній час) про зазначену обставину йому стало відомо лише при розгляді апеляційної скарги 03 червня 2020 року (від його захисника). З урахуванням зазначених норм вважає за необхідним зазначити, що при ухваленні судового рішення про приведення у відповідність вироку, Красногвардійським районним судом не були враховані наступні обставини, які в свою чергу суттєво змінюють суспільну небезпеку кримінального правопорушення, а саме: його визнано потерпілим по кримінальному провадженню № 0001084, яке об`єднано з кримінальним провадженням № 0000100 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України (за фактом його вербування невстановленими особами та переміщення через державний кордон України до Російської Федерації з метою експлуатації у формі втягнення у злочинну діяльність, з використанням обману). На підставі викладеного просив відкрити кримінальне провадження за нововиявленими обставинами. Скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року та постановити нову ухвалу про приведення вироку Ленінського районного суду м. Астрахань Російської Федерації у відповідність із законодавством України, та вважати його засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, визначити максимальний строк 8 років позбавлення волі без конфіскації майна. Застосувати до ст. 69 КК України та призначити, на розсуд суду, остаточний, більш м`який строк покарання ніж максимально визначений (тобто менше 8 років).
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав свою заяву та просив її задовольнити. Пояснив, що Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська при приведення вироку Ленінського районного суду м. Астрахань Російської Федерації у відповідність із законодавством України не застосував ст. 15 КК України, таким чином йому було призначене більше покарання ніж необхідно було призначити з урахуванням вказаної статті. При оскарженні вказаної ухвали в Апеляційному суді Дніпропетровської області він за це не говорив. В Росії він не знав про кваліфікацію. Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ним було отримано в кінці січня 2020 року. Однак, судом не було застосовано ст. 15 КК України. Дійсно він оскаржував ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року. Він був забезпечений захисником, однак з ним укладали угоду його батьки, його про укладання даної угоди не повідомляли. В м. Києві є два кримінальних провадження де він є потерпілим, на даний час ці провадження не розглянуті і остаточне рішення по ним не прийняте. Заяву щодо перегляду ухвали суду він писав самостійне, без допомоги захисника, оскільки в нього не має з ним зв`язку. Суд має право застосувати до нього ст. 69 КК України, змінити покарання, яке було призначене вироком Ленінського районного суду м. Астрахані Російської Федерації. Щодо кваліфікації його дій по вироку Ленінського районного суду м. Астрахані Російської Федерації він дізнався лише в липні 2020 року. Коли його етапували він спілкувався з іншими засудженими то вони повідомили мені, що в Україні ст. 30 КК Російської Федерації кваліфікується як ст. 15 КК України, а саме замах. В Російській Федерації при судовому розгляді він говорив, що він став потерпілим у торгівлі людьми, однак судді на це не звернули увагу. Він говорив, що його завербували, однак в Росії на це не звернули увагу. Він став жертвою обману, ці всі обставини були відомі суду Російської Федерації. Він повідомляв, що його примушували робити те, що він не хотів робити.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 ОСОБА_6 підтримав заяву засудженого та просив її задовольнити. Стосовно того, що ОСОБА_3 є потерпілим від дій невстановлених осіб судді Ленінського районного суду м. Астрахань Російської Федерації знали, однак не прийняли цього до уваги. Просив долучити до матеріалів справи відповідь з якої вбачається, що ОСОБА_3 є потерпілою особою. Він їхав до Російської Федерації для працевлаштування. В подальшому в Російській Федерації він був завербованим та був вимушений займатись протизаконними справами. Вважав, що дана відповідь є пом`якшуючою обставиною під час розгляду даної заяви та прийняття судом рішення. Дана обставина не була врахована жодним судом.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 , оскільки посилання засудженого на підстави перегляду ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року, які зазначені в заяві засудженого не є нововиявленими та були відомі раніше.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно з ч. 2 ст.459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
В своїй заяві засуджений ОСОБА_3 фактично посилався на п. 3 ч.2 ст. 459 КПК України, а саме, на існування інших обставин, які на його думку не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як вбачається з матеріалів справи № 204/7944/17-к (провадження № 1-в/204/711/18) за клопотанням заступника директора Департаменту міжнародного права, представника за довіреністю, - ОСОБА_4 про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України, вироком Ленінського районного суду м. Астрахань Російської Федерації від 19 січня 2017 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк покарання відраховувати з 19 січня 2017 року. Міру покарання ОСОБА_3 на апеляційний період залишити без змін, у вигляді поміщення під варту.
Ухвалою апеляційної інстанції Астраханського обласного суду від 09 березня 2017 року вирок Ленінського районного суду м. Астрахань від 19 січня 2017 року у відношенні ОСОБА_3 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Відповідно до розпорядження про виконання набравшого законної сили вироку, вирок Ленінського районного суду м. Астрахані від 19 січня 2017 року набрав законної сили 09 березня 2017 року.
Відповідно до заяви засудженого ОСОБА_3 , на ім`я директора ФСІН Росії ОСОБА_8 від 14 червня 2017 року, останній просив перевести його для подальшого відбування покарання в Україну, в зв`язку з тим, що всі його родичі проживають в Україні. Його матір є інвалідом другої не робочої групи інвалідності опорно-рухової системи, вона не працює і їй постійно необхідний догляд та лікування. Також у нього є малолітня дитина - син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім цього, він страждає тяжким хронічним захворюванням подагрою, при якому він кожного року повинен проходити курс лікування.
Відповідно до довідки, засуджений ОСОБА_3 , відбуває покарання в ФКУ ІК-6 УФСІН Росії по Астраханській області, по вироку Ленінського районного суду м. Астрахані від 19 січня 2017 року. По стану на 14 липня 2017 року відбутий строк покарання складає 9 місяців 15 днів, не відбутий строк покарання складає 8 років 2 місяці 14 днів.
Згідно до характеристики на засудженого, відбуваючого покарання в ФКУ ІК-6 УФСІН Росії по Астраханській області від 14 червня 2017 року, засуджений ОСОБА_3 по прибуттю в колонію бажання працювати не виявив. Відношення підтримує з засудженими гарної та поганої направленості. По характеру спокійний та урівноважений. З представниками адміністрації установи ввічливий та коректний. Спальне місце утримує в задовільному стані. Зв`язок з рідними підтримує шляхом переписки. На профілактичному обліку не стоїть. На виховні бесіди, які проводяться з ним не реагує. Стягнень та заохочень не має. Виконавчого листа не має.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року клопотання заступника директора Департаменту міжнародного права, представника за довіреністю, - ОСОБА_4 про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України було задоволено. Вирок Ленінського районного суду м. Астрахані Російської Федерації від 19 січня 2017 року було приведено у відповідність із законодавством України. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, до позбавлення волі на строк вісім років без конфіскації майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 29 серпня 2016 року по дату набрання вироком Ленінського районного суду м. Астрахані Російської Федерації від 19 січня 2017 року законної сили 09 березня 2017 року з розрахунку відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 19 січня 2017 року.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 було задоволено. Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року про приведення вироку суду Російської Федерації щодо ОСОБА_3 у відповідність з законодавством України скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року клопотання заступника директора Департаменту міжнародного права, представника за довіреністю, - ОСОБА_4 про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України було задоволено. Приведено вирок Ленінського районного суду м. Астрахань Російської Федерації від 19 січня 2017 року відносно ОСОБА_3 у відповідність із законодавством України. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, до позбавлення волі на строк девьять років без конфіскації майна. Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 19 січня 2017 року. Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання час його тримання під вартою з 29 серпня 2016 року по 18 січня 2017 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_3 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_3 , засудженого за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації повернуто апелянту.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_3 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_3 , засудженого за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації залишено без задоволення. Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року залишено без змін.
Також в судовому засіданні була досліджена відповідь старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 від 24 січня 2020 року, відповідно до якої, слідчим управлінням ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001084 від 13 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України. Кримінальне провадження № 0001084 об`єднано з кримінальним провадженням № 0000100 від 25 березня 2016 року. Таким чином, ОСОБА_3 є потерпілим у кримінальному провадженні № 0000100. Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, тому постанова про залучення ОСОБА_3 як потерпілого не виготовлялася. На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000100 триває.
Щодо посилань засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 на не застосування Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська під час приведення вироку Ленінського районного суду м. Астрахань Російської Федерації від 19 січня 2017 року ч. 3 ст. 15 КК України, як ново виявлені обставини, суд зазначає наступне.
Як вбачається з ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року, яка в подальшому була скасована ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2018 року, судом клопотання заступника директора Департаменту міжнародного права, представника за довіреністю, - ОСОБА_4 про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України було задоволено. Вирок Ленінського районного суду м. Астрахані Російської Федерації від 19 січня 2017 року було приведено у відповідність із законодавством України. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, до позбавлення волі на строк вісім років без конфіскації майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 29 серпня 2016 року по дату набрання вироком Ленінського районного суду м. Астрахані Російської Федерації від 19 січня 2017 року законної сили 09 березня 2017 року з розрахунку відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 19 січня 2017 року.
Як вбачається з апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , останній під час оскарження ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року зазначив, що сторона захисту не згодна з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції та вважає її такою, що підлягає скасування у зв`язку з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що у даному випадку дії його підзахисного слід кваліфікувати за ст. 307 КК України, оскільки згідно вироку суду Російської Федерації ОСОБА_3 вчинив всі альтернативні дії, передбачені диспозицією даної статті, а тому вказані його дії належить правильно кваліфікувати за ч. 3 ст. 307 КК України як такі, що повністю охоплюються цим складом кримінального правопорушення та додаткової кваліфікації як замах на злочин не потребують. Одночасно вказує, що дана апеляційна скарга не погіршує правового становища обвинуваченого, оскільки у разі її задоволення він зможе відбувати покарання на території України, але у протилежному випадку ОСОБА_3 буде відбувати покарання на території Російської Федерації зважаючи на те, що відповідно до національного законодавства Російської Федерації може бути відмовлено у передачі засудженого.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що стороні захисту станом на лютий 2018 року було відомо про кваліфікацію дій ОСОБА_3 під час приведення вироку у відповідність до національного законодавства, а саме за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України та саме за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року було скасовано. При цьому сам захисник ОСОБА_6 наполягав на визначенні покарання за ст. 307 КК України, як за закінчений злочин, оскільки в іншому випадку ОСОБА_3 не був би переведений для відбування покарання в Україну.
Згідно з ч. 3 ст. 603 КПК України при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
У відповідності до ч. 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Крім того, під час апеляційного оскарження ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначав можливі підстави для пом`якшення його покарання, а саме наявності кримінального провадження № 0000100 в якому він є потерпілим, з якого вбачається, що він злочин, за яким його було засуджено, вчинив під тиском, та щодо можливо застосування до нього ст. 69 КК України. Однак вказані доводи засудженого не були прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки вказані питання входили за межі повноважень, наданих суду главою 46 КПК України.
В подальшому, а ні засудженим ОСОБА_3 , а ні його захисником ОСОБА_6 , ухвала Дніпропетровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року оскаржена не була.
Нововиявленими обставинами в розумінні КПК України є юридичні факти, викладені в заяві учасників процесу, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмету доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. При цьому, нововиявленими визнаються такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, не були та не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.
При цьому, важливо не порушувати баланс між можливістю переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами і принципом юридичної визначеності, який є складовою верховенства права. Принцип юридичної визначеності вимагає, серед іншого, що якщо суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинно ставитися під сумнів. Юридична визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, що є принципом остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення у справі. Обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніш невідомими слідчим органам і суду, такими, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що приведені засудженим ОСОБА_3 доводи для скасування ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 15 травня 2018 року за своєю правовою природою не є нововиявленими обставинами, та вони були відомі стороні захисту ще станом на лютий 2018 року, були предметом розгляду як Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, так й Дніпровського апеляційного суду, а в сукупності заява засудженого ОСОБА_3 зводиться до незгоди з рішеннями судів та намаганням останнім його оскаржити в позапроцесуальний спосіб.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 459, 461, 466, 467 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року по справі за клопотанням заступника директора Департаменту міжнародного права, представника за довіреністю, - ОСОБА_4 про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1