Справа № 550/801/20
Провадження № 1-м/550/1/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року смт.Чутове
Чутівський районний суд Полтавської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, -

в с т а н о в и в :
Міністерство юстиції України звернулося до Чутівського районного суду Полтавської області з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України.

У вказаному клопотанні заявник просив суд визначити за КК України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Красноармійського районного суду Челябінської області Російської Федерації від 27.05.2016 р; визначити строк позбавлення волі, що підлягає виконанню засудженим ОСОБА_4 згідно КК України; вирішити питання про виконання вироку Красноармійського районного суду Челябінської області Російської Федерації від 27.05.2016 р в частині відшкодування ОСОБА_4 моральної та матеріальної шкоди на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання Міністерства юстиції України і вважає за необхідне його задовольнити.

В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, про дату, час та місце розгляду був належним чином повідомлений, в клопотанні просив розгляд справи провести за відсутності їх представника.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали провадження, суд вважає, що клопотання Міністерства юстиції України підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог ст. 606 КПК України, засудженого іноземним судом громадянина України може бути прийнято для відбування покарання в Україні.
Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 1 та 3 ст. 603 КПК України, згідно з якими суд першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місце проживання чи останнє відоме місце проживання засудженої особи, встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Суд відмічає, що в Україні діє Закон України "Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік" від 22.09.1995 р. № 337/95-ВР. Зазначена Європейська конвенція про передачу засуджених осіб, 1983 рік (далі Європейська конвенція), згідно з положеннями ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

З огляду на зазначені норми, суд констатує, що відповідальність за суспільно небезпечні діяння, за які засуджено ОСОБА_4 в Російській Федерації, передбачена також законодавством України.

Пунктом «b» ч. 1 ст. 9 Європейської конвенції визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Частиною 1 ст. 11 Європейської конвенції встановлено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Згідно з ч. 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, зокрема якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Судом встановлено, що вироком Красноармійського районного суду Челябінської області Російської Федерації від 27.05.2016 засуджено ОСОБА_4 :

- за ч. 3 ст.30, п. «а», «в» ч.2 ст.105 КК РФ до покарання у виді 10 років позбавлення волі з обмеженням волі на 1 (один) рік, із встановленням обмежень: не виходити з дому після 22.00 до 06.00 год, не змінювати місце проживання і місце роботи без згоди уповноваженого державного органу, здійснюючого нагляд за відбуванням засудженими покарання у вигляді обмеження волі, з`являтися до уповноваженого державного органу один раз на місяць для реєстрації, не виїжджати за межі території відповідної муніципальної території;

- за ч.1 ст105 КК РФ до покарання у виді 12 років позбавлення волі без обмеження волі.
На підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 19 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму з обмеженням волі на 1 (один) рік із встановленням обмежень: не виходити з дому після 22.00 до 06.00 год, не змінювати місце проживання і місце роботи без згоди уповноваженого державного органу, здійснюючого нагляд за відбуванням засудженими покарання у вигляді обмеження волі, з`являтися до уповноваженого державного органу один раз на місяць для реєстрації, не виїжджати за межі території відповідної мніціпальної території.
Задоволено цивільний позов , яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 1500,00 рублів та компенсацію моральної шкоди в сумі 250000,00 рублів. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , що діяв в інтересах малолітньої ОСОБА_7 компенсацію моральної шкоди в сумі 500000,00 рублів та матеріальну шкоду в сумі 22931,73 рублів (а.с.6-13).
Вказаний вирок залишений без змін апеляційною ухвалою Челябінського обласного суду від 02.08.2016 (а.с. 14-18).
Згідно розпорядження №13682 від 12.08.2016, вирок Красноармійського районного суду Челябінської області від 27.05.2016 набрав законної сили 02.08.2016 (а.с. 5).
Як вбачається із довідки Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області від 17.03.2020 за №177, ОСОБА_4 з 21.04.2015 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ( а. с. 30 ).
Наразі ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 10 УФСВП Росії по Челябінській області». Початок строку: 29.06.2015; кінець строку: 28.06.2034. Станом на 25.11.2019 : відбутий строк становить 4 роки 4 місяці 26 днів; не відбутий строк становить 14 років 7 місяців 3 дня (а.с. 23).
Так, дії засудженого ОСОБА_4 , згідно з вироком Красноармійського районного суду Челябінської області Російської Федерації від 27.05.2016 р. кваліфіковані за ч. 1 ст. 105 КК РФ як вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині та за ч.3 ст.30, п. «а», «в» ч.2 ст.105 КК РФ як замах на вбивство двох осіб, в тому числі малолітнього.
На підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначених покарань ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді 19 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму з обмеженням волі на 1 (один) рік.
Згідно із законодавством України відповідальність за вищевказані кримінальні правопорушення, за які засуджений ОСОБА_4 :
- за ч. 1 ст. 105 КК РФ передбачена за ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині;
- за ч.3 ст.30, п «а», «в» ч.2 ст.105 КК РФ передбачена за ч. 2 ст.15, п.1, 2 ч.2 ст.115 КК України замах на вбивство двох осіб, малолітнього.
Таким чином, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.1, 2 ч.2 ст.115 КК України.
Частині 3 статті 69 УК РФ на підставі якої ОСОБА_4 було остаточно визначено покарання, відповідає ч. 2 ст. 70 КК України, згідно якої при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Таким чином, за своїм характером покарання не повинно посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину.
На час вчинення ОСОБА_4 злочину, санкцією ч. 1 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а санкцією п.1, 2 ч.2 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.
Отже, вирішуючи питання про визначення строку позбавлення волі, призначеного на підставі вироку суду іноземної держави, суд бере до уваги положення ч. 4 ст. 610 КПК України та визначає такий строк:
- за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді дванадцяти років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15, п.1, 2 ч.2 ст.115 КК України - у виді десяти років позбавлення волі.

На підставі ч. 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначених покарань, що підлягають відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, ОСОБА_4 слід остаточно визначити покарання у виді 15 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з 29 червня 2015 року, тобто з дня його фактичного затримання.
Законом України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015 р. № 838-VIII, якій набрав чинності 24.12.2015 р., ч. 5 ст. 72 КК України була викладена в наступній редакції: "Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі".

Згідно ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Суд, виходячи з положень ст.ст. 5 ч. 1, 72 ч. 5 КК України, зараховує засудженому ОСОБА_4 у строк відбування покарання, призначеного вироком Красноармійського районного суду Челябінської області Російської Федерації від 27 травня 2016 р, строк попереднього ув`язнення з 29.06.2015 р. по 02.08.2016 р. із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

При вирішенні питання про виконання вироку Красноармійського районного суду Челябінської області від 27.05.2016 в частині цивільного позову суд виходить з наступного.
Як уже зазначалося, вищевказаним вироком стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 1500,00 рублів та компенсацію моральної шкоди в сумі 250000,00 рублів. Також стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , що діяв в інтересах малолітньої ОСОБА_7 компенсацію моральної шкоди в сумі 500000,00 рублів та матеріальну шкоду в сумі 22931,73 рублів.
Згідно з довідкою бухгалтерії ФКУ «Виправна колонія № 10 УФСВП Росії по Челябінській області» в установі перебувають виконавчі листи від 02.08.2016 №1-13/2016 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь Управління федеральної служби судових приставів по Челябінській області витрат за оплату послуг адвоката у розмірі 1265 рублів; на користь ОСОБА_6 22931,73 рублів завданої шкоди; від 31.07.2017 №2-1010/2016 на користь Територіального фонду обов`язкового медичного страхування Челябінської області 54734,01 рублів; від 12.08.2016 №ФС016978763 на користь ОСОБА_5 251500,00 рублів; від 12.08.2016 №ФС 016978765 на користь ОСОБА_6 500000,00 рублів. Утримань не здійснювалося, оскільки ОСОБА_4 не працевлаштований (а.с. 27-28).
Національним банком України визначено офіційний курс гривні щодо російського рубля на час розгляду клопотання, 15 липня 2020 року, та встановлено за 10 російських рублів 3,8158 грн.
Таким чином із засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 1500,00 рублів, що еквівалентно 572,37 грн та компенсацію моральної шкоди в сумі 250000,00 рублів, що еквівалентно 95395,00 грн. Також із засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , підлягає стягненню компенсація моральної шкоди в сумі 500000,00 рублів, що еквівалентно 190790,00 грн та матеріальна шкода в сумі 22931,73 рублів, що еквівалентно 8750,30 грн.
За вказаних обставин, суд вирішує клопотання Міністерства юстиції України стосовно виконання вироку в частині відшкодування цивільного позову на підставі наступного.
Статтею 614 КПК України встановлено, що визнання та виконання в Україні вироків міжнародних судових установ, а також прийняття осіб, засуджених такими судами до позбавлення волі, здійснюються згідно з правилами цього Кодексу на підставі міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
За ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Крім того, ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Питання визнання та надання дозволу на виконання рішення суду Російської Федерації в кримінальній справі про стягнення цивільних позовів потерпілих на території України регулюється ст.ст. 51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» (Мінськ 1993 року), яку ратифіковано із застереженнями Законом N240/94-ВР (240/94-ВР) від 10.11.1994, що підлягає застосуванню відповідно до роз`яснень листа Міністерства юстиції України N 26-53/7 від 21.01.2006.
Отже, відповідно до вимог ст. 54 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», суд визнає та надає дозвіл на виконання на території України вироку Красноармійського районного суду Челябінської області від 27.05.2016, в частині вирішення цивільного позову, оскільки суду надані відповідні документи, що підтверджують набрання вироком законної сили та відомості щодо розміру задоволеного цивільного позову, який підлягає стягненню, стягнення за виконавчими листами не проводилось та відсутня інформація щодо добровільної сплати коштів за вироком суду Російської Федерації, а також відсутні підстави для відмови у видачі дозволу на примусове виконання вироку суду, передбачені ст. 55 названої Конвенції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст. ст. 51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», ст.ст. 372, 602, 610 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Привести у відповідність із законодавством України вирок Красноармійського районного суду Челябінської області Російської Федерації від 27 травня 2016 р стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірово Ленінського району Кримської області, громадянина України, маючого середню професійну освіту, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 Російської Федерації.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 115. ч.2 ст.15, п.п.1, 2 ч.2 ст.115, ч.2 ст.70 КК України до покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 29 червня 2015 року. В строк відбуття покарання зарахувати строк утримання його під вартою з 29 червня 2015 р. по 02 серпня 2016 р.

Визначити, що згідно з вироком Красноармійського районного суду Челябінської області Російської Федерації від 27 травня 2016 із засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 1500,00 рублів, що еквівалентно 572,37 грн та компенсацію моральної шкоди в сумі 250000,00 рублів, що еквівалентно 95395 грн. Також із засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , підлягає стягненню компенсація моральної шкоди в сумі 500000,00 рублів, що еквівалентно 190790,00 грн та матеріальна шкода в сумі 22931,73 рублів, що еквівалентно 8750,30 грн.
Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором протягом 7 днів з дня її оголошення. Строк апеляційного оскарження для осіб, що не були присутні під час оголошення обчислюється з дня отримання ними копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1