ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3414/20 Справа № 174/523/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув в закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000068, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, не працюючого, інваліда ІІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 309 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

захисника ОСОБА_5
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
За ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року продовжено щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 діб, по 09 грудня 2020 року, включно.
Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 може ухилятись від явки до суду та/або у протиправний спосіб вплинути на учасників процесу (свідків, потерпілу), котрі не допитані у суді, у зв`язку з чим, більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт, не є достатнім для запобігання встановленим ст. 177 КПК України ризикам.
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року виправлено описку щодо складу суду у вступній частині вказаної вище ухвали.
В апеляції
- захисник просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту.
В обґрунтування вказав на відсутність заявлених прокурором ризиків. Також зазначив, що прокурор не був ознайомлений з матеріалами справи, а тому останнім не було проведені аналіз всіх ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що не було взято до уваги, що ОСОБА_6 зареєстрований та проживає тривалий час за певною адресою, перебуває у незареєстрованому шлюбі, від якого на утриманні має малолітню дитину, від попереднього шлюбу має на утриманні двох неповнолітніх дітей, визнаний таким, що не має судимостей, є інвалідом ІІІ групи. Також захисник вказує на наявність у ОСОБА_6 діагнозу Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів, психостимуляторів. Синдром залежності, та фактично позбавлений належного медичного обслуговування.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків ухилення від явки до суду або незаконного впливу на учасників процесу.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 309 КК України, тобто в тому числі і в тяжких злочинах проти особистих прав і свобод людини, громадського порядку та моральності, за які передбачене покарання виключно у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, офіційного місця роботи та легального джерела доходу, проживав за межами м. Кам`янське, де на розгляді у суді перебуває даний обвинувальний акт, при цьому проживав разом з малолітньою потерпілою, відносно якої інкриміновано вчинення злочину, а тому ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може ухилятись від явки до суду та вплинути на учасників процесу (свідків, потерпілу), котрі не допитані у суді.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, в тому числі у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Доводи апеляційної скарги про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 проблем зі здоров`ям, колегія суддів вважає такими, які достатньо не впливають на необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки належних доказів які б свідчили про неможливість обвинуваченого у зв`язку з його станом здоров`я знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 309 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4