Справа № 565/2005/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/644/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8
та законного представника засудженого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 2 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про звільнення від призначеного покарання засудженого ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 2 червня 2020 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, суд першої інстанції обґрунтував відмову у задоволенні клопотання тим, що в період іспитового строку, а саме: 27 липня 2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ним 23 липня 2018 року іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Разом з тим, до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як з невинуватою особою. Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили.
З огляду на наведе, зазначає, що відмова суду першої інстанції у задоволенні поданого клопотання виключно з мотивів, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення ОСОБА_10 про підозру у вчиненні нового злочину є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, порушує засадничий принцип презумпції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному, що є неприпустимим.
Заслухавши пояснення засудженого, його законного предстанвика та захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На переконання колегії суддів, при постановленні оскаржуваної ухвали зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.
З матеріалів судового провадження вбачається, що вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2017 року, ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді двох років позбавлення волі. Згідно зі ст. 75, ст. 104 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік та покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України, зокрема: повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації.
Зазначений вирок 11 січня 2018 року набрав законної сили та надійшов на виконання в Володимирецький РВ з питань пробації.
При цьому іспитовий строк у вказаному провадженні в ОСОБА_7 закінчився 11 грудня 2018 року.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.
15 травня 2020 року до Сихівського районного суду м. Львова надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення засудженого ОСОБА_7 від покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, призначеного вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2017 року.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 2 червня 2020 року відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання з тих підстав, що під час іспитового строку щодо ОСОБА_7 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 289 КК України. 27 липня 2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Так, ст. 78 КК України регламентовано правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, які полягають у тому, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
З огляду на положення ч. 2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, контроль за його поведінкою припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Виходячи зі змісту вказаних правових норм, підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є комплекс елементів, дотримання яких свідчить про виконання засудженим вимог ст. 75 КК України та можливість застосування до нього положень ч. 1 ст. 78 КК України.
Зокрема, такими елементами є закінчення іспитового строку, який визначений конкретними часовими межами, перебування засудженого протягом іспитового строку під контролем органів, зазначених в ч. 4 ст. 76 КК України, виконання засудженим покладених на нього вироком суду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а також обов`язок не вчинити протягом іспитового строку нового злочину.
Недотримання будь-якої із вищезазначених умов вказує на порушення засудженим положень ст. 75 КК України та не дає підстав для застосування ст. 78 КК України навіть у разі закінчення визначеного судом терміну іспитового строку.
Згідно з матеріалами судового провадження, 23 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000258 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
З копії листів Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2019 року та від 22 листопада 2019 року в провадженні даного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України.
Станом на час закінчення іспитового строку кримінальне провадження перебувало на розгляді в Кузнецовському міському суді Рівненської області.
Таким чином, під час іспитового строку ОСОБА_7 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення та скеровано до суду обвинувальний акт, однак, станом на час закінчення випробувального терміну вирок щодо ОСОБА_7 не постановлений.
Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі про те, що протягом визначеного іспитового строку його підзахисний виконав покладені на нього обов`язки, щодо підзахисного відсутній новий обвинувальний вирок, а тому суд після закінчення цього строку має звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, не узгоджується з вищенаведеними вимогами кримінального закону, а також з вимогами ч.3 ст.75 КК України про те, що суд приймає рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання лише у разі, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не тільки виконає покладені на нього обов`язки, а й насамперед - не вчинить нового злочину.
При цьому відповідно до положень ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Згідно з роз`ясненнями, які викладені у постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами та доповненнями), якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання, суд, який розглядає справу за новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому законом порядку.
Отже, звільнення ОСОБА_7 від покарання за попереднім вироком, в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в іншому кримінальному провадженні, яке зараз перебуває на розгляді в Кузнецовському міському суді Рівненської області, позбавляє можливості суд призначити остаточне покарання з дотриманням вимог ст. 71 КК України.
Враховуючи наведені обставини, на переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, які не дають достатніх підстав для застосування відносно ОСОБА_7 ч.1 ст.78 КК України та звільнення його від покарання, призначеного за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2017 року.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що у разі постановлення Кузнецовським міським судом Рівненської області виправдувального вироку або закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України, обвинувачений та його захисник не позбавлені права та можливості повторного звернення до суду з відповідним клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 2 червня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4