печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань в кримінальному провадженні № 0000022 від 15.01.2016 щодо нерозгляду клопотання від 13.08.2020,-

ВСТАНОВИВ:

14.09.2020 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань в кримінальному провадженні № 0000022 від 15.01.2016 щодо нерозгляду клопотання від 13.08.2020.
У вимогах даної скарги, особа, яка її подала просить зобов`язати слідчого Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні №0000022 від 15.01.2016 протягом трьох днів з часу отримання ухвали слідчого судді розглянути клопотання Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» від 13.08.2020 та задовольнити його шляхом винесення відповідної постанови в порядку ст. 220 КПК про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлялася належним чином. Адвокат ОСОБА_3 через канцелярію суду подала клопотання про розгляд скарги за її відсутності.
Представник Державного бюро розслідувань у судове засідання не з`явився, про розгля скарги повідомлявся належним чином, заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило.
Вивчивши скаргу та дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Таким чином, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.
Зокрема, такий строк визначений ст.220 КПК України, відповідно до якої, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволені клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин ? надсилається їй.
В обґрунтування скарги директор Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» ОСОБА_4 посилається на те, що слідчими другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000022, відомості щодо якого внесені до єдиного державного реєстру досудових розслідувань 15.01.2016 за ч. 5 ст. 191 КК України на підставі заяви народного депутата України ОСОБА_5 щодо можливих протиправних дій службових осіб ТОВ «Призма Бета», ПАТ АБ «Південний», Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» та інших.
Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні забезпечується прокурорами Офісу Генерального прокурора.
13.08.2020 адвокатом ОСОБА_6 , в інтересах Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.», подано до Державного бюро розслідувань клопотання про закриття кримінального провадження №0000022 від 15.01.2016 на підставі ст. 283, п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
01.09.2020 на адресу адвоката ОСОБА_6 надійшов лист слідчого першого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 № 23707-20/10-5-01-01-11587/20 від 25.08.2020 в якому зазначалось, що Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» не є стороною кримінального провадження, якій у відповідності до ч. 1 ст. 220 КПК України надано право на звернення з клопотанням про вчинення процесуальних дій.
Всупереч вимогам ст. 220 КПК України, слідчий ОСОБА_8 лише 25.08.2020, тобто через тринадцять днів після подання клопотання, надіслав відповідь про те, що Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» не є стороною кримінального провадження. Тобто фактично відмовив у задоволенні поданого клопотання, але при цьому не дотримався визначеної ст. 220 КПК України процесуальної форми прийняття рішення за результатом розгляду клопотання, оскільки не оформив його у вигляді постанови, не кажучи вже про повне ігнорування вимог, щодо викладення мотивів прийняття такого рішення.
Статтею 220 КПК України передбачено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволені клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин ? надсилається їй.
Судовим розглядом встановлено, що за наслідками проведення досудового розслідування, постановою заступника начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 30.03.2017 дане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб та представників ТОВ «Призма Бета», ПАТ АБ «Південний», компанії «Стокман Інтерхолд С.А.», «Ассофіт Холдінгз Лімітед», державних реєстраторів, нотаріусів, інших суб`єктів господарювання та громадян складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Зазначена постанова про закриття даного кримінального провадження від 30.03.2017 року оскаржена в судовому порядку.
Так, слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_10 ухвалою від 05.05.2017 у справі № 757/21278/17-к відмовлено у задоволені скарги Арбітражного керуючого ПрАТ Дніпровська пристань ОСОБА_11 про скасування постанови заступника начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 .
Приймаючи вищезазначену ухвалу, суд, дослідивши матеріали закритого кримінального провадження, в повній мірі погодився з висновком слідчого про те, що доводи, викладені у заяві ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення та у інформаціях, показаннях наданих представниками Компанії «Аррікано» об`єктивно не підтверджуються та спростовані зібраними під час досудового розслідування доказами.
Суд зазначив, що скаржником не наведено інших переконливих доводів, які б стверджували б про те, що шляхом проведення додаткових дій за результатами розгляду її заяв, будуть встановлені достатні дані, які б унеможливлювали закриття кримінального провадження, зокрема й щодо аналізу долучених до скарги судових рішень.
Крім того, суд дійшов висновків, що оскаржувана постанова за своїм змістом відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить всі необхідні реквізити, з дотриманням вимог до постанов про закриття кримінального провадження, відтак підстав для її скасування судом не знайдено.
За результатом розгляду апеляційної скарги, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22.06.2017 ухвала суду першої інстанції була залишена без змін.
Суд апеляційної інстанції також дійшов висновків, що факти, викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення свого об`єктивного підтвердження не знайшли, ознак інших кримінальних правопорушень не встановлено, та слідчим вжито вичерпних процесуальних (слідчих) заходів для встановлення всіх обставин кримінального провадження, тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що постанова заступника начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 30.03.2017 винесена відповідно до вимог КПК України.
Всупереч наявним в матеріалам справи доказам та рішенням судів, які є чинними, 31.10.2019 постановою Генерального прокурора скасовано постанову заступника начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження № 0000022 від 15.01.2016.
Згідно зі ч. 6 ст. 36 КПК України Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури, їх перші заступники та заступники при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування мають право скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих та прокурорів нижчого рівня у межах строків досудового розслідування, передбачених статтею 219 цього Кодексу.
Отже, ч. 6 ст. 36 КПК України надає Генеральному прокурору повноваження скасовувати саме незаконні та необґрунтовані постанови слідчих та прокурорів нижчого рівня.
Натомість, як ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05.05.2017, так і ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22.06.2017 встановлено у судовому порядку законність та обгрунтованість постанови про закриття кримінального провадження №0000022 від 15.01.2016, що повною мірою було проігноровано Генеральним прокурором.
Стороною захисту в скарзі зазначено, що в зв`язку з вищевикладеним, в силу вимог ст. ст. 3, 8, 19, 62, 68 Конституції України, ст. ст. 2, 8, 9, 28 КПК України в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не дотримано принципу, що гарантує повне та неупереджене розслідування кримінального провадження № 0000022, в частині того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
За приписами ст. 63 Конституції України та ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Статтею 28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вказане кримінальне провадження здійснюється понад чотири роки з січня 2016 року.
Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і справедливим судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з огляду на такі критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних державних органів, а також важливість справи для заявника. Суд також вимагає від державних органів, що розслідують справи, особливої сумлінності, щоб судочинство було здійснено невідкладно («Пелісьє і Сассі проти Франції», «Паскал проти України», «Вітрук проти України», «Іванов проти України», «Торопов проти України», «Нахманович проти Росії» та інші).
Згідно з практики Європейського суду з прав людини, зокрема (рішення Європейського суду з прав людини від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України»), у кримінальних справах «розумний строк», передбачений статтею 6 § 1Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді, так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (досудове розслідування). У практиці Європейського суду з прав людини таким обвинуваченням визнається арешт, офіційне повідомлення про намір переслідувати у кримінальному порядку, а також початок попереднього розслідування (рішення Європейського суду з прав людини від 27.06.1968 по справі Wemhoff, P. 26; рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Neumeiser, Р 41; рішення Європейського суду з прав людини від 16.07.1974 по справі Ringesein, P.45).
На підставі ст. 283 КПК України особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження. Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі якщо встановлена відсутності події кримінального правопорушення.
Положеннями ч. 1 ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Частиною 2 статі 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 90 КПК України, рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.
Практика Європейського суду з прав людини виходить із того, що ефективність розслідування включає вимоги щодо оперативності та розумної швидкості. Навіть якщо існують обставини, які перешкоджають прогресу розслідування в конкретній ситуації, оперативне реагування національних органів влади є надзвичайно важливим для підтримання віри громадян в їх відданість принципам верховенства права та здатність запобігати проявам сприяння незаконним діям або терпимості до них (рішення у справах «Риженко проти України», «Silih v. Slovenia»).
Враховуючи вищевикладене, спираючись на судові рішення, що мають преюдиційний характер, результати досудових розслідувань у кримінальних провадженнях проведених як на території України та і на території європейських держав, інші докази, наявні в матеріалах провадження які повною мірою спростовують твердження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також здійснення досудового розслідування понад розумні строки, встановлені КПК України, що порушує права та інтереси учасників процесу є всі підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Так, ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Так, у п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38. Рішення ЄСПЛ у справі «Ankerl V. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.
Крім того, у п. 134 Рішення ЄСПЛ у справі «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туречинни», п. 75 «Афанасьев проти України», п. 207 рішення у справі «Nada проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 45 КПК України, захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).
Згідно ст. 50 КПК України, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.
Щодо доводів сторони захисту про закінчення строку досудового розслідування кримінального провадженні слід зазначити наступне.
Відповідно до положень ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Між тим, за практикою Європейського суду початком кримінального переслідування особи вважається не тільки момент формального повідомлення про підозру, а й момент коли стало відомо, що органи державної влади сприймають особу як підозрюваного, навіть якщо офіційного повідомлення про підозру не було.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому, «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»). При цьому, за практикою ЄСПЛ висуненням обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії»).
При цьому, гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за практикою Європейського суду з прав людини, користується особа, викликана як свідок у кримінальній справі, але фактично підозрювана у вчиненні злочину (зокрема, їй були поставлені запитання під час допиту, які можуть бути використані проти неї як обвинувальні) (рішення у справі «Сервес проти Франції»). Європейським судом з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення» пов`язане із вчиненням різноманітних процесуальних дій, передбачених національним законодавством, від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення.
Таким чином, з огляду на ст. 9 КПК України та практику Європейського суду з прав людини особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення, повинна мати процесуальні права підозрюваного та відповідно до положень ч. 6 ст. 28 КПК України.
Положеннями ч. 1 ст. 219 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить дванадцять місяців.
Згідно вимог ч. 3 ст. 12 КК України, злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
При цьому, положеннями ст. 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Вимогами п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Крім того, Верховний Суд в ухвалі від 06.03.2018 (судова справа № 243/6674/17-к) зазначив, що кримінальне процесуальне законодавство за своєю суттю складає корпус положень, які обмежують свободу дій держави при розслідувані злочинів. Сенс кримінального процесуального законодавства у демократичній країні полягає в тому, щоб збалансувати цей легітимний інтерес у розслідуванні злочинів з іншими - не менш важливими - цінностями і інтересами суспільства: захистом від надмірного втручання держави в приватну сферу, захистом від свавілля, цінністю особистої свободи, запобіганню приниженню гідності, цінністю сімейних зв`язків, свободою підприємницької діяльності тощо.
Разом з цим, важко навіть перерахувати всі цінності і легітимні інтереси, які захищає кримінальне процесуальне законодавство від бажання розслідувати злочини за будь-яку ціну. Саме через складність визначення цього балансу, він визначається законом.
Положеннями ст.ст. 7-9 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час кримінального провадження слідчий суддя, прокурор, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
У той же час, згідно ст. 19 Конституції України, держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, саме Конституція і закони України визначають ту межу, за яку держава в особі правоохоронних органів, слідчого, прокурора не має право переступати, і умови, за яких останні можуть втручатися у права, свободи і інтереси особи та суспільства.
Однак, найдосконаліша система законодавства залишиться без жодного впливу на суспільне життя, якщо судова система не забезпечує дієвість цього законодавства. Якщо судова система не забезпечує захист суспільства від втручання держави, суспільство залишається беззахисним, і межі його свободи залежать лише від бажання і здатності правоохоронних органів їх порушувати.
Так, Слідчими другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000022 відомості щодо якого внесені до єдиного державного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) 15.01.2016 за ч. 5 ст. 191 КК України на підставі заяви народного депутата України ОСОБА_5 щодо можливих протиправних дій службових осіб ТОВ «Призма Бета», ПАТ АБ «Південний», Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» та інших.
Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні забезпечується прокурорами Офісу Генерального прокурора.
В ході досудового розслідування кримінального провадження №0000022 в діях керівників ТОВ Призма Бета, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , реєстратора Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_15 , нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 , а також ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відсутні будь які ознаки складу злочину, пов`язані з заволодінням майном ПАТ Аррікано Ріел Естейт ПІ ЕЛ СІ.
За наслідками проведення досудового розслідування, постановою заступника начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 30.03.2017 дане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб та представників ТОВ «Призма Бета», ПАТ АБ «Південний», компанії «Стокман Інтерхолд С.А.», «Ассофіт Холдінгз Лімітед», державних реєстраторів, нотаріусів, інших суб`єктів господарювання та громадян складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки, передбачені цією статтею.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Згідно п. 2. ч. 2 ст. 219 КПК України, загальний строк досудового розслідування не може перевищувати шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості.
За правилами ч. 2 ст. 214 та ч. 1 ст. 219 КПК України досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно ч. 2 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину.
Згідно ч. 6 ст. 219 КПК України, загальний строк досудового розслідування при об`єднанні кримінальних проваджень у порядку, передбаченому статтею 217 цього Кодексу, у провадженнях, які розслідувалися в один проміжок часу, визначається шляхом поглинання меншого строку більшим.
Відповідно до ч. 1 п. 10 абз. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
З огляду на вище викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що внаслідок порушення слідчим зазначених положень кримінального процесуального закону України, не вжиття всіх, передбачених КПК України, заходів для здійснення всебічного, повного та ефективного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні в межах строків встановлених ст. 219 КПК України, це призвело до обмеження прав, свобод та законних інтересів Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.».
З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя вважає такими, що сплинули можливі граничні строки досудового розслідування даного кримінального провадження, визначені ст. 219 КПК України, що в свою чергу вказує на необґрунтоване та продовжуване здійснення досудового розслідування.
За вказаних обставин, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на необхідність вчинення у згадуваному кримінальному провадженні дій, визначених ст. 284 КПК України
Основним завданням слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше обмеження прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.
Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.
Станом на день звернення зі скаргою та станом на день її розгляду слідчому судді не надано відомості щодо розгляду вказаного клопотання, з чого вбачається бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у не розгляді клопотання заявника.
Відтак скарга Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 24, 42, 36, 40, 46, 303, 306, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Скаргу Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань в кримінальному провадженні № 0000022 від 15.01.2016 щодо нерозгляду клопотання від 13.08.2020 задовольнити.
Зобов`язати слідчого Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні №0000022 від 15.01.2016 протягом трьох днів з часу отримання ухвали слідчого судді розглянути клопотання Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» від 13.08.2020 та задовольнити його шляхом винесення відповідної постанови в порядку ст. 220 КПК про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1