ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1557/20 Справа № 208/7519/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - адвокатаОСОБА_7 в інтересах ТОВ Інтерспецмаркет на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0001485, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року було задоволено клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0001485.
Накладено арешт на транспортний засіб марки MAN А21 д.з. НОМЕР_1 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 28.07.2020 року, ТСЦ 1244, право власності на який зареєстровано за ТОВ «Інтерспецмаркет» (), співвласник ТОВ «Автотранссервіс», - тимчасово, на час накладення арешту, обмежив право власника (користувача) на користування, розпорядження та відчуження арештованого майна до скасування арешту у встановленому законом порядку.
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначив, що клопотання слідчого вмотивоване тим, що у провадженні СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001485 від 10.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Як вбачається із клопотання, в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди потерпілим та закладу охорони здоров`я, та згідно до даних встановлених під час розгляду клопотання, підтверджено що особа пішохід знаходиться у тяжкому стані в реанімаційному відділенні лікарні.
У ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведені наступні слідчі дії, у ході проведення яких тимчасово вилучено наступне майно: у період часу 09.11.2020 з 18.50 год. до 19.40 год. слідчим проведено огляд місця ДТП, в ході якого було зовні оглянуто та вилучено автобус «MAN А21» д.з. НОМЕР_1 , належить згідно т.п. СХС 977041 ТОВ «Інтерспецмаркет», м. Камянське, вул. Фізкультурна, 3, дані огляду зазначені у протоколі від 09.11.2020 року, за участі водія ОСОБА_9 ..
Вилучений автобус «MAN А21» д.з. НОМЕР_1 відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовим доказам з підстав, наведених вище за текстом, та мають доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення.
Враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції прокурора, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, що автобус «MAN А21» д.з. НОМЕР_1 , т.п. НОМЕР_2 ТОВ «Інтерспецмаркет» має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення в цій частині довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту вилученого майна, а саме автобуса «MAN А21» д.з. НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ТОВ «Інтерспецмаркет» (), співвласник ТОВ «Автотранссервіс», з тимчасовим позбавлення власника (користувача) майна на час накладення арешту права на його відчуження, користування, розпорядження, є таким що відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу просить скасувати ухвалу слідчого судді.
Зазначає, з висновками слідчого судді не погоджуються, вважає ухвалу слідчого судді незаконною.
Вказує, що слідчим суддею було грубо порушено принцип диспозитивності.
Розгляд слідчим суддею питання про арешт майна можливий лише за клопотанням прокурора, слідчого за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - за клопотанням цивільного позивача(ч. 1 ст. 171 КПК України).
З цього приводу слідчим у мотивувальній частині клопотання було зазначено, що автобус «MAN А21», д.н. НОМЕР_3 , належить ТОВ «Інтерспецмаркет» (м. Кам`янське, вул. Фізкультурна, 3).
Аналогічним чином була викладена і прохальна частина клопотання, відповідно до якої слідчий просив накласти арешт на автобус «MAN А21», д.н. НОМЕР_3 , який належить згідно т.п. СХС977041 ТОВ «Інтерспецмаркет» (м. Кам`янське, вул. Фізкультурна, 3). Однак, у даному випадку, транспортний засіб «MAN А21», д.н. НОМЕР_3 , належить двом співвласникам - ТОВ «Інтерспецмаркет» та ТОВ «Автотранссервіс», відомості про що містяться згаданому вище свідоцтві про реєстрацію вказаного транспортному засобу серії НОМЕР_2 . У ході судового розгляду слідчим суддею було виявлено, що транспортний засіб належить двом підприємствам (ТОВ «Інтерспецмаркет» та ТОВ «Автотранссервіс»), відомостей про що клопотання не містило, наслідком чого мало бути застосування вимог ч. З ст. 172 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору для усунення недоліків. Однак, встановивши ці відомості, слідчий судця, розглянув клопотання про арешт майна, та прийняв рішення про арешт транспортного засобу «MAN А21», д.н. НОМЕР_3 , що належить ТОВ «Інтерспецмаркет» та ТОВ Автотранссервіс, тим самим грубо порушивши принцип диспозитивності, адже вийшов за межі винесених на його розгляд питань та розглянув питання, яке не виносилося на його розгляд стороною (адже у клопотанні слідчий просив накласти арешт на майно ТОВ «Інтерспецмаркет»; прокурор у судовому засіданні також просив накласти арешт на майно ТОВ «Інтерспецмаркет»; прохальну частину ані слідчий, ані прокурор не уточнювали).
Вказує, що слідчий суддя розглянув питання про арешт майна без відому та без виклику другого співвласника майна (ТОВ «Автотранссервіс»), чим грубо були порушені права останнього на вільне володіння, користування і розпорядження своєю власністю, які гарантовані Конституцією України.
ТОВ «Інтерспецмаркет» інформацію про розгляд питання про арешт майна випадково отримало 10.11.2020 року від страхової компанії, у якій ТОВ «Інтерспецмаркет» страхувало цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів, яку суд ймовірно помилково викликав до судового засідання, оскільки вона не є учасником розгляду питання про арешт відповідно до ст. 172 КПК України. ТОВ «Автотранссервіс» взагалі не повідомлялося у встановленому законом порядку про розгляд питання про арешт майна, частка якого йому належить.
Відтак, розгляд питання про арешт майна без відому та виклику другого співвласника майна не відповідає вимогам КПК України, порушує його права на вільне володіння, користування і розпорядження своєю власністю, що гарантовані Конституцією України.
Зазначає, що слідчим суддею не було взято до уваги те, що така слідча дія як протокол огляду місця події була проведена до внесення відомостей у ЄРДР, а тому вилучення транспортного засобу «MAN А21», д.н. НОМЕР_3 в результаті проведення такої слідчої діє є незаконним, що виключає накладення арешту на вилучене майно.
У даному випадку з доданого до клопотання витягу по кримінальному провадженню № 0001485 вбачається, що відомості за ч. 1 ст. 286 КК України були внесені до ЄРДР 10.11.2020 року о 11:25.
Проте, дозвіл на вилучення знарядь та засобів вчинення стосується кримінальних проступків, до яких ч. 1 ст. 286 КК України не відноситься.
Як вбачається з протоколу від 09.11.2020 року, проведення огляду було закінчено о 19:40 годині 09.11.2020 року, а відомості за ч. 1 ст. 286 КК України були внесені до ЄРДР об 11:25 годні 10.11.2020 року.
Відтак, слідчим ОСОБА_8 було грубо порушено вимоги процесуального закону, яким не передбачено можливості вилучення речей або іншого майна до внесення до ЄРДР відомостей про скоєне кримінальне правопорушення, а тому слідчий суддя мав відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна та повернути його власнику.
На думку апелянта, слідчий суддя належним чином не надав оцінки доводам представника ТОВ «Інтерспецмаркет» щодо невідповідності вилученого транспортного засобу марки «MAN А21», д.н. НОМЕР_1 , критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК, та, відповідно, неможливості та недоцільності накладення арешту на майно з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Так, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя зазначив, що не можуть підлягати задоволенню доводи представника власника про відсутність ознак речового доказу в розумінні ст. 98 КПК України, яким визнано автобус, так як автобус «MAN А21», д.н. НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом згідно до постанови слідчого від 10.11.2020 року, має на кузові сліди вказаного ДТП, а перевірку та встановлення фактичних обставин події, в тому числі можливо встановити шляхом експертного дослідження, тощо.
Разом з цим, в ухвалі слідчого судді були дещо спотворені доводи представників ТОВ «Інтерспецмаркет». та зазначені доводи прокурора, які він у судовому засіданні не озвучував (зокрема щодо того, що «...автобус, як знаряддя, може містити на собі сліди, що можуть бути встановлені під час експертного дослідження...»). У своєму клопотанні слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб «MAN А21», д.н. НОМЕР_1 для збереження речового доказу.
У судовому засіданні зверталася увага слідчого судді на ту обставину, що у постанові про визнання речовим доказом від 10.11.2020 року зазначені відомості, які не відповідають дійсності, а тому не слід розцінювати транспортний засіб «MAN А21», д.н. НОМЕР_1 , як доказ виключно виходячи з вказаної постанови.
Оскільки транспортний засіб не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, накладення на нього арешту в порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України було неможливим.
Відповідно, слідчий суддя мав відмовити у накладенні арешту у тому числі й з підстав не доведення ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або, щонайменше, мав не забороняти користуватися цим майном.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд виходить з наступного.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
Так, положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Апеляційний суд, дослідивши клопотання слідчого та надані до нього матеріали, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, вважає, що слідчий суддя задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно передчасно, оскільки не звернув уваги на невідповідність клопотання приписам ч. 2 ст. 171 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, слідчий СВ Кам`янського ВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна, в якому зазначив, що 09.11.2020 року, близько 17.20 години на пр. Металургів, в районі буд. 74, водій автобусу MAN A21д.з.н. НОМЕР_1 , належить згідно т.п. СХС 977041 ТОВ Інтерспецмаркет ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись по маршруту 17, по пр. Металургів з боку б-ру Героїв в напрямку б-ру Будівельників, по проїзній частині дороги, яка має двосторонній напрямок руху по одній смузі у кожному напрямку, (в салоні було приблизно 10 пасажирів), скоїв наїзд на невстановленого пішохода, який перетинав проїзну частину в невстановленому місці зліва направо за напрямком руху ТЗ. Внаслідок ДТП травмовано невстановленого пішохода, з діагнозом ВЧМТ, СГМ, забійна рана скроневої ділянки, алкогольне сп`яніння.
У ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведені наступні слідчі дії, у ході проведення яких тимчасово вилучено наступне майно: у період часу 09.11.2020 з 18.50 год. до 19.40 год. слідчим проведено огляд місця ДТП, в ході якого було оглянуто та вилучено автобус «MAN А21» д.з. НОМЕР_1 . належить згідно т.п. СХС 977041 ТОВ «Інтерспецмаркет», м. Камянське. вул.Фізкультурная. Тобто, 09.11.2020 року в ході огляду місця події - ДТП автобус «MAN А21» д.з. НОМЕР_1 . належить згідно т.п. СХС 977041 ТОВ «Інтерспецмаркет» було вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою м. Кам`янське, пр. Аношкіна. 7/42.
Вилучений транспортний засіб, а саме автобус «MAN А21» д.з. НОМЕР_1 , на думку слідчого, має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, яке полягає у наступному: для з`ясування істини у кримінальному провадженні, необхідно провести автотехнічну експертизу та експертизу технічного стану транспортного засобу, а також з метою збереження речового доказу, а саме автобусу «MAN А21» д.з. НОМЕР_1 .
10 листопада 2020 року слідчим СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 направлено клопотання про арешт транспортного засобу MAN A21 д.з. НОМЕР_1 .
Таким чином, в клопотанні в обґрунтування підстав та мети для арешту майна було зазначено, що арешт майна необхідний з метою запобігання можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення чи відчуження, так як автомобіль має ознаки речового доказу, має бути направлено для дослідження експертним шляхом та використано при проведення слідчих дій, зокрема проведення слідчого експерименту, що є важливим для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Повернення володільцям вищевказаних транспортних засобів без їх дослідження експертним шляхом чи проведення слідчих дій із використанням цього майна може мати наслідком його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення чи відчуження та у будь-якому випадку позбавить сторону обвинувачення можливості отримати інші докази, які б вказували на наявність чи відсутність у діях підозрюваних складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. За наведених обставин метою застосування арешту вищенаведеного майна є збереження речового доказу.
Разом з тим, перевіривши клопотання слідчого апеляційний суд вважає, що клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, з яких не вбачається за можливе встановити, чи є предмет арешту об`єктом кримінально караних дій, або майном, набутим кримінальним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення, або арешт пропонується накласти у забезпечення цивільного позову.
Крім того клопотання слідчого не відповідає вимогам ч. 1 ст. 171 КПК України, так як в клопотанні не зазначено, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберегти на собі автомобіль, яким чином автомобіль може бути використаний, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з урахуванням того, що у кримінальному провадженні проведені відповідні експертні дослідження та транспортний засіб був оглянутий.
Зазначені обставини підлягають не тільки зазначенню в клопотанні а й обов`язковому доведенню слідчим, прокурором при судовому розгляді клопотання, та мають бути перевірені та дослідженні слідчим суддею при вирішенні клопотання про арешт майна.
В клопотанні містяться тільки посилання на норми закону, якими передбачена підстава для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, без її обґрунтування, а також без зазначення мети цього арешту.
У клопотанні взагалі не зазначено які саме дії необхідно провести за допомогою транспортного засобу «MAN A21», під час яких можуть бути виявленні певні докази.
Таким чином, в клопотанні слідчого належним чином не обґрунтована необхідність арешту майна, не надані копії відповідних процесуальних документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, що прямо передбачено положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України.
Таким чином, у клопотанні не доведено, що транспортний засіб «MAN A21» відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.
Таким чином, аналіз матеріалів провадження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції показав, що клопотання та долучені до нього матеріали не відповідають вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
З урахуванням того, що під час розгляду клопотання не доведено, що вилучене майно є доказом у кримінальному провадженні зазначені обставини свідчать про відсутність ризиків, передбачених приписами ч. 2 ст. 170 КПК України, зокрема, щодо можливості зникнення, втрати або пошкодження вилученого майна.
Також в клопотанні не зазначено яким шляхом має бути накладений арешт на майно, з урахуванням положень ч. 1 ст. 170 КПК України, яка передбачає позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та користування майном, в зв`язку з чим в оскаржуваній ухвалі не виконанні вимоги п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України з зазначених обставин.
Апеляційний суд вважає, що за наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно його розглянути, у зв`язку з чим висновок слідчого судді про задоволення такого клопотання, враховуючи вищезазначені порушення, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними положеннями Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, учасником якої є Україна, Конституції України, Кримінального процесуального закону та практикою Європейського суду з прав людини.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчим суддею при розгляді клопотання не були дотримані в повному обсязі вимоги КПК України, з огляду на встановлену апеляційним судом невідповідність клопотання прокурора вимогам закону, що унеможливлювало розгляд даного клопотання по суті, та яке слідчий суддя не повернув органу досудового розслідування, відповідно до приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, а прийняв його до розгляду та розглянув, що є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.
При таких обставинах, відповідно до вимог ст. 407 ч. 3 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення зазначених недоліків, відповідно до вимог ч. 3 ст. 172 КПК.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - адвокатаОСОБА_7 в інтересах ТОВ Інтерспецмаркет, - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0001485, - скасувати.
Клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001485, - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, протягом 72 години з часу отримання копії повного тексту цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4