Номер провадження: 11-сс/813/4/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника EMPSON LIMITED ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2015 р. про передачу речових доказів на відповідальне зберігання, в рамках кримінального провадження за №0000076 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.02.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 364-1, ч. 2 ст. 364-1, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 212, ч. 4 ст. 358, ч.. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 205 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0000076 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.02.2014 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 364-1, ч. 2 ст. 364-1, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 212, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 205 КК України було задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та надано дозвіл на передачу всього нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці нафтопереробного заводу, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1, та належить ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» (), на який накладений арешт ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.04.2014 р., шляхом заборони розпорядження, продажу та передачі майнових прав щодо всього нерухомого майна та земельної ділянки нафтопереробного заводу, який розташований за зазначеною адресою, на відповідальне зберігання та оперативне управління у відповідності до чинного законодавства України Державі, в особі Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» (адреса: м. Київ, вул. О.Гончара, буд. 35, офіс 88, 01034, ідентифікаційний код юридичної особи 34355770), що належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Зобов`язано службових осіб ПАТ «Одеський нафтопереробних завод» передати вищевказане нерухоме майно та земельну ділянку нафтопереробного заводу, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1, а Державному підприємству «Укртранснафтопродукт» прийняти його зі складанням відповідних актів прийому передачі на відповідальне зберігання та оперативне управління у відповідності до чинного законодавства України, з метою підтримання майна, яке включає в себе трубопроводи, резервуарний парк, електричне, насосне та інше обладнання, необхідне систематичне та своєчасне проведення регламентних робіт по обслуговуванню та ремонту обладнання, а також проведення необхідних заходів, спрямованих на підтримання належного стану резервуарного парку та трубопроводів, з метою запобігання корозії та зношення, зокрема, але не виключно заповнення резервуарів відповідними нафтопродуктами.

На зазначене рішення слідчого судді були подані апеляційні скарги захисником ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , в якій він зазначив, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та просив змінити ухвалу слідчого судді, виключивши з мотивувальної частини посилання на вчинення злочину ОСОБА_8 , що порушує презумпцію невинуватості особи.

Також, представником EMPSON LIMITED ОСОБА_6 була подана апеляційна скарга, в якій він зазначив, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки не відповідає нормам діючого законодавства та просив скасувати ухвалу слідчого судді від 13.11.2015 р. та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про передачу речових доказів на відповідальне зберігання та оперативне управління. Окрім того, представником ОСОБА_6 подане клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 13.11.2015 р. як пропущений з поважних причин.

В судові засідання суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 та представник EMPSON LIMITED ОСОБА_6 неодноразово не з`являлись з посиланням на введення карантинних обмежень на території України та прийняття участі в інших судових засіданнях, підтвердженням чого є численні клопотання про відкладення судового розгляду кримінального провадження, які були надіслані на електронну адресу апеляційного суду, та які наявні в матеріалах провадження.

При цьому, в судове засідання призначене на 20.08.2020 р. захисник ОСОБА_7 та представник EMPSON LIMITED ОСОБА_6 знову не з`явились, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином, натомість від захисника ОСОБА_7 надійшло клопотання про відкладення розгляду провадження до закінчення загальнонаціонального карантину на території України.

Водночас, на думку колегії суддів адаптивний карантин вже не перешкоджає розгляду справи, тому що з 22 травня 2020 року Кабінет Міністрів України дозволив регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні. Відповідне положення міститься у постанові КГС ВС від 16 липня 2020 року у справі №924/369/19.

В тому числі, постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 04 травня 2020 року «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність, в тому числі, адвокатів.

Окрім того, 20.08.2020 р. на електронну адресу Одеського апеляційного суду від представника EMPSON LIMITED ОСОБА_10 , яка долучила до клопотання свої повноваження на представлення EMPSON LIMITED у виді ордеру (яка є адвокатом АО «Альтерра», керівником якого є ОСОБА_6 ) надійшло клопотання про відкладення розгляду кримінального провадження у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, проте підтверджень щодо прийняття участі у такому засіданні представником до клопотання не долучено.

При цьому, у даному конкретному випадку, з огляду на тривале перебування кримінального провадження на розгляді у суді апеляційної інстанції, а також численні відкладення судових засідань за ініціативою захисника ОСОБА_7 та представник EMPSON LIMITED ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до яких принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року зазначено, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Приймаючи до уваги викладене, дотримуючись принципів законності і верховенства права та розумності строків під час здійснення розгляду кримінального провадження, передбаченого ст. 28 КПК України, а також враховуючи неодноразові відкладення судових засідань за ініціативою скаржників, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності захисника підозрюваного ОСОБА_8 та представника EMPSON LIMITED.

В свою чергу, представник прокуратури до суду апеляційної інстанції також не з`явився, однак від прокурора ОСОБА_11 надійшла заява, в якій він просив розглянути апеляційне провадження за скаргами захисника підозрюваного ОСОБА_8 та представника EMPSON LIMITED без його участі з урахуванням постанови об`єднаної палати Верховного Суду від 27.01.2020 р. у справі №758/16546/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

З матеріалів провадження вбачається, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0000076 від 24.02.2014 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.04.2014 р., задоволено клопотання слідчого слідчої групи Головного слідчого управління МВС України ОСОБА_12 та накладено арешт на все нерухоме майно та земельну ділянку нафтопереробного заводу, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова Гора, 1/1, та належить ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» (), заборонивши розпорядження, продаж та передачу майнових прав щодо всього нерухомого майна та земельної ділянки нафтопереробного заводу, який розташований за зазначено адресою.

В подальшому прокурор-процесуальний керівник у кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді з клопотанням про визначення порядку зберігання вищезазначених речових доказів у кримінальному провадженні №0000076 від 24.02.2014 року, шляхом передання навідповідальне зберігання та оперативне управління у відповідності до чинного законодавства України Державі, в особі Державного підприємства «Укртранснафтопродукт».

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2015 р. задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на передачу всього нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці нафтопереробного заводу, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1, та належить ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» () на відповідальне зберігання та оперативне управління у відповідності до чинного законодавства України Державі, в особі Державного підприємства «Укртранснафтопродукт», що належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

На зазначене судове рішеннязахисником підозрюваного ОСОБА_8 та представником EMPSON LIMITED і були подані апеляційні скарги.

В свою чергу, колегія суддів при прийнятті рішення у вказаному кримінальному провадженні керується практикою Європейського суду з прав людини, Конституцією України та кримінальним процесуальним законодавством і зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Офіційне тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладене в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року (№19-рп/2011), свідчить про те, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України, яке знаходить своє відображення у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, а саме в положенні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду клопотання слідчого або прокурора має відбуватись з дотриманням норм законодавства.

В свою чергу ст. 55 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У частині 1 цієї статті міститься загальна норма про те, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому однією з основних засад судочинства за п. 8 ч. 1 ст. 129 Основного Закону є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Порядок кримінального провадження на території України відповідно до положень ч. 1 ст. 1 КПК України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Так, у ч. 1 ст. 392 КПК України встановлений перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. При цьому в ч. 3 цієї статті зазначено, що в апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Спеціальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування регламентовано у главі 26 КПК України, зокрема, у параграфі 2 встановлено порядок оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, у тому числі законодавець у ст. 309 КПК України вказав чіткий їх перелік.

Частиною 1 цієї статті зазначено, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про:
1) відмову у наданні дозволу на затримання;
2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні;
3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні;
4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні;
5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні;
51) застосування запобіжного заходу у вигляді застави або про відмову в застосуванні такого заходу;
6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні;
7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні;
8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні;
9) арешт майна або відмову у ньому;
10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність;
11) відсторонення від посади або відмову у ньому;
111) продовження відсторонення від посади;
12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування;
13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.

Під час досудового розслідування відповідно до ч. 2 ст. 309 КПК України також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 91 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Отже, системний аналіз зазначених положень КПК України свідчить про те, що законодавець у ст. 309 КПК України вказав вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку, постановлених під час досудового розслідування та ухвала слідчого судді про визначення порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом передання на відповідальне зберігання та оперативне управління не входить до цього переліку.

Таку ж правову позицію висловила об`єднана палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.01.2020 р. у справі №758/16546/18 та дійшла висновків, що ухвала слідчого судді про визначення порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом передачі в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів майна, яке є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні і на яке накладено арешт, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає відповідно до вимог ст. 309 КПК України.

При цьому, вищевказане рішення об`єднаної палати Верховного Суду постановлене вже на момент існування Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (АРМА), проте висновки Верховного Суду стосуються саме оскарження порядку передання майна, на яке накладено арешт у кримінальному провадженні в управління, а не лише передання такого майна в управління саме АРМА, яке було створене після постановлення оскаржуваного рішення слідчого судді.

Водночас, на момент постановлення ухвали слідчого судді від 13.11.2015 р. органу, який був наділений спеціальними повноваженнями щодо прийняття на відповідальне зберігання та оперативне управління майна, на яке був накладений арешт у кримінальному провадженні не існувало, та майно передавалось відповідно до положень ст. 100 КПК України та порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а саме Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України».

В свою чергу, висновки об`єднаної палати Верховного Суду вказують на те, що речові докази відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є процесуальним джерелом доказів у кримінальному провадженні. При цьому їх зберігання є однією з гарантій реалізації завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, та умовою дотримання прав осіб, права котрих було обмежено, у тому числі й майнові, щодо речей чи майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні і на яке ухвалою слідчого судді уже накладено арешт.

Тобто це судове рішення вирішує інше питання, яке перебуває поза межами розділу ІІ КПК України, що визначає заходи забезпечення кримінального провадження та підстави їх застосування, у тому числі й глави 17 КПК України, яка регламентує порядок накладення арешту на майно у кримінальному провадженні. Зокрема, така ухвала слідчого судді, якою визначається порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом передачі в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, встановлює спосіб їх (речових доказів) зберігання.

Таким чином, потрібно розрізняти підстави для арешту майна від передачі такого майна на зберігання як речового доказу у кримінальному провадженні, у тому числі передачі майна в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, а їх ототожнення є помилковим.

Чинний кримінальний процесуальний закон у ст. 100 чітко передбачає порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію. Зокрема, у ч. 2 цієї статті регламентовано, що зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі порядок). Так, забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна врегульовано у п. 27 вказаного Порядку, де зазначено, що схоронність такого майна забезпечується згідно з пунктами 126 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. При цьому за п. 28 Порядку речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у КПК України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 1726 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості.

Отже, кримінальне процесуальне законодавство передбачає спеціальну процедуру (особливий спосіб) визначення порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом передачі в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. Зокрема, звернення до суду з клопотанням щодо визначення порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні, а слідчий суддя, керуючись положеннями ст. 100, 171-173, ч. 3 ст. 309 КПК України та п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», розглядає таке клопотанням про визначення порядку зберігання речових доказів, у тому числі й майна, на яке накладено арешт, у кримінальному провадженні. Тобто при розгляді питання про визначення порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні слід керуватися як загальними нормами, зокрема щодо порядку розгляду подання слідчого, так і спеціальними, зокрема частинами 2, 6 та 7 ст. 100 КПК України щодо порядку зберігання речових доказів, а також ч. 1 ст. 309 КПК України щодо переліку судових рішень слідчого судді, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку.

У нормативному приписі ч. 3 ст. 309 КПК України імперативно вказано, що інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Саме до таких рішень належить і рішення слідчого судді, яким визначається порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні. Так, питання про порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування може бути вирішено в ухвалі слідчого судді лише у випадках, визначених ч. 7 ст. 100 КПК України, за клопотанням слідчого, погодженим із прокурором, або за клопотанням прокурора, яке розглядається відповідно до вимог статей 171173 КПК України, а також коли відсутня згода власника на передачу речових доказів вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості.

Проте в наведеному у ст. 309 КПК України переліку судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку на стадії досудового розслідування кримінального провадження, відсутня така ухвала, яка визначає порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом передачі в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, і це свідчить про те, що таке рішення слідчого судді оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. При цьому згідно з ч. 3 зазначеної статті сторона кримінального провадження у разі незгоди з такою ухвалою слідчого судді може подати свої заперечення під час підготовчого провадження в суді.

Таким чином, відповідно до положень ст. 309 КПК України, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2015 р. про передачу речових доказів на відповідальне зберігання, в рамках кримінального провадження за №0000076 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.02.2014 року.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, однак в даному кримінальному провадженні останнє призначалось до судового розгляду та не може бути прийнято рішення про відмову у відкритті провадження.

При цьому, зважаючи на те, що кримінальним процесуальним законодавством не передбачено постановлення ухвали про відкриття провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, колегія суддів вважає, що фактичне призначення дати судового розгляду та виклику сторін у судове засідання вказує на відкриття такого провадження.

В свою чергу, нормами чинного кримінального процесуального закону України передбачена можливість закриття апеляційного провадження лише у разі відмови особи від поданої нею апеляційної скарги (ч. 2 ст. 403 КПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне, використовуючи положення вищезазначених статей 399 ч. 4 та 403 КПК України, закрити апеляційне провадження за апеляційними скарги представника EMPSON LIMITED ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2015 р. як відкритого помилково, оскільки ухвала слідчого судді від 13.11.2015 р. не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись статтями 24, 170-173, 309, 370, 399, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Закрити апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та представника EMPSON LIMITED ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2015 р., якою надано дозвіл на передачу всього нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці нафтопереробного заводу, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1, та належить ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» (), на який накладений арешт ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.04.2014 р., шляхом заборони розпорядження, продажу та передачі майнових прав щодо всього нерухомого майна та земельної ділянки нафтопереробного заводу, який розташований за зазначеною адресою, на відповідальне зберігання та оперативне управління у відповідності до чинного законодавства України Державі, в особі Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» (адреса: м. Київ, вул. О. Гончара, буд. 35, офіс 88, 01034, ідентифікаційний код юридичної особи 34355770), що належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Копію ухвали невідкладно надіслати захиснику підозрюваного ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 та представнику EMPSON LIMITED ОСОБА_6 разом з апеляційною скаргою та додатками до неї.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту прийняття рішення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4