Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

09 грудня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2020 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, у кримінальному провадженні №0007459,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 14 грудня 2020 року включно.
Цією ж ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Як зазначено в обгрунтування цього рішення, прокурором було доведено, що обставини, які були підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленому ризику.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначила, що стороною обвинувачення вже тривалий час не забезпечується явка свідків, в результаті чого неможливо і не можливо усунути такий ризик як «незаконний вплив на свідків», на який посилається прокурор у своєму клопотанні про продовження запобіжного заходу, вказавши, що місцевий суд також не вчиняє будь-яких дій, спрямованих на забезпечення явки свідків у судове засідання.
При цьому, захисник вказала, що у матеріалах кримінального провадження відсутні прямі докази, які б підтверджували наявність вини ОСОБА_5 , натомість прокурор посилається на показання свідків, свідчення яких не є прямим доказом, а є показаннями з чужих слів, ставлячи під сумнів показання ОСОБА_8 .
Апелянт покликалась на те, що сама тяжкість даного злочину не є вагомою підставою для тримання особи під вартою, зазначивши також, що у зв`язку зі станом здоров`я, її підзахисному потрібна фахова медична допомога, яка не може бути йому надана в умовах слідчого ізолятора.
Щодо міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, то захисник вказала на те, що хоча ОСОБА_5 розлучений і має трьох малолітніх дітей, стосовно яких він позбавлений батьківських прав, проте утримував їх матеріально. Також обвинувачений надавав фінансову допомогу своїй матері. ОСОБА_5 має постійне місце роботи, де характеризується як добросовісний, відповідальний працівник. За місцем проживання ОСОБА_5 також характеризується лише з позитивної сторони. Натомість його брат - ОСОБА_9 за місцем проживання характеризувався негативно, вживав алкогольні та наркотичні засоби, у зв`язку з чим неодноразово лікувався у спеціалізованих медичних закладах. Разом з тим, захисник вказала на те, що між обвинуваченим та його братом - потерпілим ОСОБА_8 завжди були дружні стосунки
Також, на переконання апелянта, прокурор при внесенні даного клопотання, не дотримався вимог ст.184 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), не долучивши до клопотання копії доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_5 має намір вчинити новий злочин чи вплинути на інших учасників кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення ухвали суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно приписів ч.1, 2 ст.331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. При цьому, як передбачено ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 194 КПК визначено обов`язок слідчого судді, суду під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які, з-поміж іншого, свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів цієї судової справи, у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження №0007459 від 08.12.2019 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Прокурором, у відповідності до вимог КПК, і зокрема ст.199 цього Кодексу, було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою на 60 днів, оскільки існують достатні підстави вважати, що ризики, встановлені при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшились та продовжують існувати.
Так, колегія суддів погоджується, що на даний час продовжує існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні. Зокрема, як встановлено під час апеляційного розгляду, частину свідків обвинувачення на день розгляду апеляційної скарги не було допитано місцевим судом, вказаний ризик продовжує існувати.
Водночас, колегія суддів враховує, що ОСОБА_5 перебуває під вартою близько одного року, обвинувальний акт відносно нього було затверджено прокурором 06.02.2020 та скеровано до суду, однак на даний час усі свідки сторони обвинувачення так допитані і не були.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що прокурором не було доведено необхідності у продовженні застосування до обвинуваченого саме найсуворішого виду запобіжного заходу. Не вбачається мотивування такої необхідності і з оскаржуваної ухвали. Натомість, місцевий суд лише формально зазначив, що матеріали кримінального провадження свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого.
Згідно приписів частин 1, 2 ст.181 КПК, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Водночас, прокурор не зміг довести під час апеляційного розгляду, що домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю та з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти встановленому ризику.
Як визначено ч.ч.4,5 ст.181 КПК, орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Водночас, згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його ступеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі за змістом статті 5 Конвенції.
При цьому, вирішуючи питання, за якою адресою до обвинуваченого буде застосовано даний вид запобіжного заходу, колегія суддів враховує, що ОСОБА_5 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є його мати ОСОБА_10 . Згідно матеріалів, долучених до апеляційної скарги захисником, зокрема відповіді на адвокатський запит, вбачається, що ОСОБА_10 надає згоду на застосування до її сина ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за вищезазначеною адресою.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав, достатніх для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а, з урахуванням обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, зокрема позитивну характеристику за місцем проживання та роботи, відсутність судимостей, стан здоров`я, вважає, що цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, в умовах контролю з боку працівників правоохоронних органів, здатен запобігти заявленому ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2020 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, у кримінальному провадженні №0007459 - скасувати.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід домашній арешт цілодобово, строком на два місяці за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 прибувати до суду за кожною вимогою; носити електронний засіб контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти негайно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ця ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2