Справа № 495/3871/20
Номер провадження 1-кп/495/99/2021
УХВАЛА
про обрання запобіжного заходу

26 січня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський клопотання прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 по кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 406, ч. 3 ст. 413 КК України, суддя, -

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.
У судовому засіданні прокурор військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 просив обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки кримінальне провадження ще не розглянуто, не допитаний обвинувачений, потерпілий, свідки, не досліджені докази, не проведено всіх необхідних дій, пов`язаних зі з`ясуванням обставин та їх перевіркою, обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які відповідно до закону відносяться до не тяжких, обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово самовільно залишав місце несення військової служби, говорить про його наміри ухилитись від суду, крім того постійні випадки самовільного залишення місця несення служби дистабілізує ситуацію у військовій частині, оскільки у таких випадках піднімається військова частина по тривозі для пошуку військовослужбовця, що впливає на загальний бойовий стан військової частини. Відтак є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає його необґрунтованим та просить обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки злочин відповідно до закону відноситься до не тяжких.
Вивчивши клопотання прокурора та заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно зі ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За змістом ч.1 ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених КПК України.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України, питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.
Як вбачається із матеріалів справи, 15.01.2020 року о 16-20 год. на території військової частини НОМЕР_1 виявлено ОСОБА_4 в стані наркотичного сп`яніння після вживання наркотичної речовини «Маріхуана», що підтверджується актом проведення тесту для виявлення наркотиків «Wondfo».
29.01.2020 року постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
01.02.2020 року о 20 годині 50 хвилин, під час контрольної перевірки була виявлена відсутність ОСОБА_4 на території військової частини НОМЕР_1 , який самовільно, без дозволу уповноважених службових осіб покинув територію військової частини НОМЕР_1 , перелізши через хвіртку, чим порушив вимоги ст.ст.12, 16 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби «Збройних Сил України», за що передбачено відповідальність за ч.3 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Крім того, 01.02.2020 року близько о 22 год. 00 хв. на території військової частини № НОМЕР_1 був виявлений ОСОБА_4 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчить його неадекватна поведінка, вчинення спору з військовослужбовцями та характерний запах.
07.02.2020 року постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.172-11 ч. 3 та ч.3 ст.172-20 КУпАП.
25.01.2021 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_4 перед вечірньою перевіркою, самовільно, без дозволу уповноважених службових осіб покинув територію військової частини № НОМЕР_1 , перелізши через паркан, чим порушив вимоги ст.ст.12, 16 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби «Збройних Сил України».
Вищевказані обставини підтверджуються матеріалами службових розслідувань, повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 та відповідними постановами Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
Враховуючи наведене, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні не тяжких злочинів, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.
На підставі викладеного, та ретельно дослідивши матеріали клопотання, суддя приходить до висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які прокурор посилається у своєму клопотанні, тобто до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 обрати запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, який діє до 26.03.2021 року включно з відбуванням на Гауптвахті відділу організації хорони, патрульно постової служби, розшуку та діяльності Військової служби правопорядку в гарнізонах військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) АДРЕСА_1 , оскільки досудове розслідування інкримінує обвинувачення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії не тяжких, на даний час по кримінальному провадженню не допитані обвинувачений, потерпілий, свідки, у зв`язку з чим останній може переховуватися від суду, також враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями, а саме неодноразово самовільно залишав місце несення військової служби, говорить про його наміри ухилитись від суду, крім того постійні випадки самовільного залишення місця несення служби дистабілізує ситуацію у військовій частині, оскільки у таких випадках піднімається військова частина по тривозі для пошуку військовослужбовця, що впливає на загальний бойовий стан військової частини. Відтак є достатні підстави вважати, що ризики,
передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.
Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Одночасно, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, а саме у порушенні статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилось у заподіянні легких тілесних ушкоджень, тому у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суддя вважає можливим не визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 по кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 406, ч. 3 ст. 413 КК України задовольнити.
Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, який діє до 26.03.2021 року включно з відбуванням на Гауптвахті відділу організації охорони, патрульно постової служби, розшуку та діяльності Військової служби правопорядку в гарнізонах військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) АДРЕСА_1 .
У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, заставу обвинуваченому ОСОБА_4 не обирати.
Ухвала судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її винесення.
Повний текст даної ухвали складено та проголошено 28.01.2021 року о 15.30 год.

Суддя: