Справа№ 309/1844/20
Провадження № 1-кп/309/544/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Хуст клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про повернення прокурору обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000599 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Хустського районного суду Закарпатської області 3 серпня 2020 року з Хустської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженню, внесеному 25.06.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000599 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 заявила суду клопотання про повернення прокурору обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000599 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України.

За результатами підготовчого судового засідання суд, врахувавши думки всіх учасників судового провадження стосовно можливості призначення судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України: обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

В підготовчому судовому засіданні встановлено наступне:

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься, згідно з ст.7 ч.1 п.10 КПК України, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України: у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.2 ст.91 КПК України: доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України: обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.

Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, і не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст.91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст.91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч.4 ст.110 і ч.2 ст.291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті - процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України: обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь його тяжкості.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст.314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.

Згідно з ч.1 ст.337 КПК України: судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст.374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України: судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим та прокурором не дотримані.

Надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 не відповідає приписам частини другої ст.291 КПК України: формулювання обвинувачень у ньому текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст.91 та ч.1 ст.92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту, потерпілого і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.42 і 56 цього Кодексу, процесуальні можливості прокурора при підтриманні державного обвинувачення, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а в решті - виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України: у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід повернути прокурору.

Керуючись ст.2, 3, 7, 42, 91, 92, 110, 291, 314, 337, 369-372, 374, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про повернення прокурору обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000599 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, - задовольнити.

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000599 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, - повернути прокурору Хустської місцевої прокуратури.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського Апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Хустський районний суд.

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1