Справа № 513/1116/20
Провадження № 1-кп/513/28/21
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Сарата кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелене Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який перебував на посаді старшого стрільця 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "старший матрос", раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та проходячи її на посаді старшого стрільця 1 десантно- штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , 22 квітня 2020 року о 08 год. 00 хв., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно без поважних причин на ранкове шикування до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 14 грудня 2020 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, фактичних обставин кримінального провадження не оспорює, детально розповів про обставини вчиненого кримінального правопорушення та показав, що 22 квітня 2020 року не з`явився вчасно до військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження служби до 14 грудня 2020 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. У вчиненому щиро кається, просить суд суворо не карати.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України. Роз`яснивши учасникам судового провадження наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорюються під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за обставин, встановлених судом, як доведені.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є з`явлення із зізнанням та щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її час, місце, спосіб учинення.

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно, за сумлінне виконання військових обов`язків нагороджувався грамотами від 14 жовтня 2019 року до Дня захисника України та від 22 серпня 2019 року з нагоди Дня незалежності України, має постійне місце проживання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених його ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року) та перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Суд не вирішує питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, так як речові докази суду не надавались, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.100, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 369 - 371, 373-375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 (один) рік.

В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1