ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/969/20 Справа № 171/1101/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури на ухвалу слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000455, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
місце народження: м.Кривий Ріг Дніпропетровської області,
яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2020 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 24 серпня 2020 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого, проте ні слідчим в клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних ризиків. Крім того зазначив, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, але не надано жодного доказу, який би підтверджував недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що слідчий суддя не взяв до уваги, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи чи навчання, та не має постійного джерела доходів, що може спонукати його до вчинення інших корисливих злочинів для отримання матеріальних цінностей необхідних для проживання. Крім того, у ОСОБА_7 не має сім`ї та міцних соціальних зв`язків з правослухняними громадянами в місці його проживання не встановлено, а отже відсутні особи, які могли б утримувати його у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Зазначає, що ОСОБА_8 є раніше судимим та вчинив злочин в період іспитового строку.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, пояснення підозрюваного, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив ухвалу слідчого судді залишити без зміни, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В силу ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання, в тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Розглядаючи клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчий суддя заслухав доводи сторін кримінального провадження і дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, з покладанням на нього певних обов`язків у відповідності до вимог ст.194 КПК України, посилаючись на наявність обставин, передбачених ст.178 КПК України.

Як слідує з матеріалів провадження, 23 червня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, що виразилось у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 від 10 червня 2020 року, яка повідомила про обставини вчинення крадіжки велосипеда; протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 10 червня 2020 року, відповідно до якого вказаний свідок пояснила, що велосипед «Азимут» вона придбала 09 червня 2020 року у ОСОБА_7 за 280 грн.; протоколом огляду від 10 червня 2020 року, згідно якого ОСОБА_10 добровільно для огляду видала велосипед «Азимут», який було вилучено.
Слідчий СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, але не надано жодного доказу, який би підтверджував недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 178 КПК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що всі обставини, враховані судом, у сукупності дають достатні підстави для обрання цьому підозрюваному запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яке відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості, за яке передбачено покарання у виді арешту на строк від 3 до 6 місяців або обмеження волі на строк до 5 років, або позбавленням волі на той самий строк.
Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , та розмір покарання, яке загрожує останньому у разі доведення його винуватості, конкретні обставини справи, дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, офіційно не одружений, але зі слів підозрюваного проживає на протязі 10 років з цивільною дружиною, апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в повній мірі.
Крім того, обґрунтованим є висновок слідчого судді щодо існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості підозрюваного вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, офіційно не працює, та раніше був судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності.
Доводи прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, викладені в апеляційній скарзі, були об`єктом дослідження судом першої інстанції при застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 і їм надана належна оцінка.
З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з доводами слідчого судді, що прокурором не надано жодного доказу, який би підтверджував недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, передбаченого п.5 ч1 ст.177 КПК України, та оцінює критично доводи прокурора про те, що відомості про особу підозрюваного дають підстави для застосування до нього більш обтяжливого запобіжного заходу, ніж домашній арешт.

Зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи та підстави, згідно з якими він просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційний суд не вбачає з огляду на вищевикладені мотиви.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, тому апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2020 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4