Дата документу 30.11.2020 Справа № 319/1306/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 319/1306/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1737/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Куйбишевського районного суду Запорізької області),
потерпілого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Куйбишевського районного суду Запорізької області),
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції із приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області),
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за спільною апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 вересня 2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Лавочне Сколівського району Львівської області, громадянка України, маюча середню спеціальну освіту, не працююча, пенсіонерка, не заміжня, не маюча на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима 19 березня 2019 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 19 березня 2019 року постановлено виконувати самостійно.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.
16 жовтня 2019 року приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у якому проживає ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 вживала алкогольні напої. В той же день приблизно о 17 годині ОСОБА_7 , скориставшись тим, що ОСОБА_8 спілкувався з сусідом ОСОБА_10 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до розташованого на вказаному подвір`ї столу, за яким сиділи ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , де із землі поблизу столу підняла гаманець чорного кольору, у якому знаходились грошові кошти в сумі 1200 гривень номіналом по 200 гривень, які належать ОСОБА_8 та поклала його до правої кишені куртки. Після цього покинула територію подвір`я, викраденим розпорядилась на власний розсуд, тим самим таємно викрала вказані грошові кошти. Протиправними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 спричинено матеріальну шкоду на суму 1200 гривень.
В спільно поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_7 просять вирок суду скасувати, справу закрити.
В обґрунтування своїх вимог зазначають, що справа була сфабрикована, а досудове розслідування проводилось однобічно.
Крім того, всі звернення під час досудового розслідування залишались без належної уваги, конкретні заходи за цими зверненнями прийняті не були, а подані в суді першої інстанції заяви та клопотання не були розглянуті.
Звертають увагу, що для прибуття до суду потерпілий та ОСОБА_7 витратили на проїзд більше 1500 гривень, ще 800 гривень були стягнуті з ОСОБА_7 , а в подальшому їй ще призначили покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривен, який вона не зможе сплатити у зв`язку з відсутністю доходів, тому штраф доведеться платити потерпілому.
Від обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 на адресу апеляційного суду також надійшло клопотання, яке за своєю суттю є доповненням до апеляційної скарги, в якому вони зазначають, що справа була сфальсифікована, досудове розслідування проведено неправильно, співробітники поліції їх обманювали, а слідчий, прокурор та суддя не вчинили жодних дій для припинення цього.
Від осіб ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на адресу апеляційного суду надійшла заява, в якій вони зазначають, що були свідками того, як обвинувачений та потерпіла досягли мирової угоди, попросили поліцейських надати угоду про примирення, а в подальшому, поліцейські пообіцяли закрити справу, але цього не зробили, чим фактично ввели в оману та сфальсифікували справу.
Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачену, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, якій рішення суду вважав законним, обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, виклавши їх у вироку.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченої ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження звукозапису судового засідання від 10 вересня 2020 року та журналу до нього, у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнала у повному обсязі та повідомила, що обвинувачення їй зрозуміле, під час допиту обвинувачена ОСОБА_7 в суді не заперечувала факту вчинення крадіжки та детально повідомила конкретні обставини викрадення належних потерпілому ОСОБА_8 грошових коштів (а.с. 151-152).
Враховуючи таку позицію обвинуваченої, суд першої інстанції у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився її допитом та дослідженням даних, які характеризують її особу, з чим потерпілий та прокурор були згодні.
Після закінчення з`ясування обставин по справі та перевірки їх доказами, під час судових дебатів прокурор просив призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень, потерпілий ОСОБА_8 просив не призначати їй покарання, пов`язане з позбавленням волі, а обвинувачена не заперечувала проти призначення їй покарання, яке було запропоновано прокурором.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянти фактично не спростовують висновків суду щодо виду та розміру призначеного обвинуваченій покарання з огляду на його суворість або м`якість, разом з тим апелянти вказують на те, що у суду були підстави для закриття провадження та не призначення обвинуваченій будь-якого покарання взагалі.

Такі доводи апеляційної скарги потерпілого та обвинуваченої, а також зміст заяви ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з приводу того, що обвинувачена та потерпілий фактично примирилися та просили дати їм угоду про примирення, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутня укладена між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 угода про примирення, укладення якої є виключно прерогативою обвинуваченого та потерпілого.

Крім того постановлення обвинувального вироку навіть і на підставі угоди про примирення з огляду на приписи ст. 472, 475 КПК України не передбачає звільнення від кримінальної відповідальності, а з урахуванням того, що злочин ОСОБА_7 було вчинено у період строку, на якій її було звільнено за попереднім вироком суду від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, у суду були відповідно підстави і для повторного звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. Будь-які інші підстави для звільнення ОСОБА_7 від покарання або від його відбування за доводами апеляційної скарги в апеляційному суді не встановлені також.

До того ж, посилання потерпілого ОСОБА_8 про те, що він не хотів притягати ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності, колегія суддів до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 477 КПК України, вказане кримінальне провадження не є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, тому потерпілий ОСОБА_8 не міг відмовитися від обвинувачення, що стало б підставою для закриття кримінального провадження з огляду на п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про фальсифікацію матеріалів справи та неповне проведення досудового розслідування є нічим не обґрунтованим твердженням, оскільки конкретних фактів будь-яких фальсифікацій потерпілим ОСОБА_8 зазначено не було, а його незгода з тим, що орган досудового розслідування не знайшов підстав для закриття кримінального провадження, не свідчить про наявність процесуальних порушень під час здійснення досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги потерпілого та обвинуваченої з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно залишив без розгляду всі заяви та клопотання, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2019 року було відмовлено у задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_8 на бездіяльність слідчих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо не закриття кримінального провадження, а також відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження, оскільки не було наведено жодних підстав для закриття кримінального провадження, передбачених ст. 284 КПК України (а.с. 36-37).
У судовому засіданні від 10 вересня 2020 року також було відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_8 про виклик та допит свідків, оскільки на момент заявлення клопотання ще не було вирішено питання про порядок та обсяг дослідження доказів, натомість, після оголошення обвинувального акта та допиту обвинуваченої, судом було прийнято рішення про можливість обмежитись допитом ОСОБА_7 та дослідженням даних, які характеризують її особу, і потерпілий ОСОБА_8 не звертався з повторним клопотанням про допит свідків.
Крім того, ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 вересня 2020 року було задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 про скасування ухвали суду від 23 червня 2020 року в частині накладення грошового стягнення в розмірі 1051 гривень на кожного, оскільки наведені обвинуваченою та потерпілим причини неявки в судове засідання були визнані судом такими, що викликані об`єктивними обставинами, незалежними від їх волі (а.с. 150).
Таким чином, суд першої інстанції прийняв рішення за результатами розгляду всіх заяв, скарг та клопотань потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 , з викладенням в ухвалах мотивів, з якими колегія суддів повністю погоджується.

Колегією суддів під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції встановлено порушення судом першої інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у тому, що суд призначив ОСОБА_7 остаточне покарання без застосування положень ст. 71 КК України, але враховуючи, що виправлення вказаного недоліку судового рішення безумовно призведе до погіршення стану обвинуваченої та враховуючи приписи ст. 404 КПК України, за відсутності відповідних апеляційних вимог, апеляційний суд позбавлений процесуальних підстав для виправлення вказаного недоліку як шляхом постановлення вироку апеляційного суду, так і шляхом скасування вироку із призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 вересня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3