Номер провадження: 11-кп/813/2305/20
Номер справи місцевого суду: 502/1558/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 19.10.2020 року у кримінальних провадженнях №0000561 від 09.10.2019 року, №0000821 від 04.12.2017, № 0000303 від 03.05.2017 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останнє 10.09.2015 року Київським районним судом за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,-

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених судом.
Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 19.10.2020 року постановленою під час судового розгляду, задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 28.12.2020 року.

Рішення суду мотивовано тим, що наявна обґрунтована підозра, докази та обставини, на які посилається прокурор, дають підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватись від суду (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України), незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному проваджені (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) і вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). На думку суду застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що наведені в судовому засіданні ризики не підтвердженні будь-якими доказами. Вказує, що обвинувальний акт за його обвинувачення перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений тримається під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Просить ухвалу суду скасувати та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у скоєні злочинів за наступних обставин.
Так в період з 25.04.2017 по 02.05.2017 рік, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановлено не було, ОСОБА_7 , знаходячись на АДРЕСА_2 , маючи намір на викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно з приміщення квартири, що належить потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 2000 гривень.

Крім того, в період з 03.06.2017 по 06.05.2017 рік більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановлено не було, ОСОБА_7 , знаходячись по АДРЕСА_3 , маючи намір на викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно з квартири АДРЕСА_4 , що належить потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 4140 гривень.

Крім того, 03.10.2017 року в період часу з 13:11 по 13:15 годин, ОСОБА_7 маючи намір на викрадення чужого майна, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно з магазину «АТБ маркет» на загальну суму 687,90 гривень.

Крім того, 09.10.2019 року приблизно о 08:30 годині, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 , в ході раптового умислу, впевнившись, що його дії залишаються непоміченими, з метою реалізації умислу на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, через вхідну хвіртку проник на територію подвір`я вищевказаного будинку належного ОСОБА_11 , де викрав належне йому майно на загальну суму 6416, 66 гривень.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості обвинувачення на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність ризиків.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином України, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, проживає в м. Кілія, Одеської області, раніше судимий у вчинені злочинів проти власності та обвинувачується на даному етапі у вчиненні не тяжких та тяжких злочинів за які законом передбачено максимальне покарання до шести років позбавлення волі.
Вказані обставини свідчать про фактичну відсутність міцних соціальних зв`язків у місці проживання, що з урахуванням обізнаності останнім про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

Існування зазначеного ризику також підтверджується поведінкою обвинуваченого безпосередньо після вчинення інкримінованих йому органом досудового розслідування протиправних дій, яка свідчить про зникнення з місця вчинення правопорушень для уникнення від кримінальної відповідальності та подальшої неявки обвинуваченого у судові засідання районного суду, що слугувало підставою для оголошення його в розшук та зупинення кримінального провадження.

Апеляційний суд також погоджується з доводами суду першої інстанції, що на теперішній час вбачається реальний ризик можливого вчинення ОСОБА_7 іншого правопорушення, оскільки він є особою, яка раніше судима, скоїв ряд злочинів, не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Натомість апеляційний суд вважає, що ризик можливого незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні на даний час втратив свою актуальність, оскільки обвинувачений тримається під вартою тривалий час та за весь період його перебування під вартою суду, органом обвинувачення не надано відомостей, будь-яких заяв чи скарг від учасників кримінального провадження про здійснення обвинуваченим тиску на них чи спонукання до надання неправдивих показань з метою сприяння уникненню обвинуваченим кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що прокурором доведена незмінність у кримінальному провадженні заявлених раніше під час обрання запобіжного заходу ризиків, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого апеляційний суд визнає необґрунтованими.
Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.
Таким чином апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника щодо необґрунтованості ризиків, оскільки зазначені обставини районним судом свідчать про існування встановлених вище ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які є підставою для зміни прийнятого районним судом рішення.
Як встановлено з матеріалів провадження, показань захисника та прокурора обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 тривалий час перебуває на розгляді в районному суді та до теперішнього часу судовий розгляд справи не завершено.

Захисник обвинуваченого у судовому засідання посилався на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судом першої інстанції до теперішнього часу фактично вирішуються питання про продовження строку перебування під вартою ОСОБА_7 а питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі альтернативного запобіжного заходу застави не вирішувалось взагалі.

Таким чином, апеляційний суд переконаний, що такий тривалий судовий розгляд кримінального провадження є неприпустимим та призводить до порушення судом першої інстанції положень ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписів ст. 318 КПК України.
Відповідно до положень ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості визначається від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
В той же час, районний суд при постановленні ухвали про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 за відсутності випадків, передбачених ч.4 ст.182 КПК України, взагалі не визначив розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом та рішення в частині незастосування застави не мотивував.
При цьому апеляційний суд вважає, що з урахуванням прийнятого судом рішення та відсутності у ньому обов`язкового визначення розміру застави, що передбачено вимогами ч.3 ст.183 КПК України, прийняття рішення у такому вигляді фактично унеможливлює внесення як обвинуваченим, так і заставодавцем попередньо визначеної під час обрання запобіжного заходу розміру застави з огляду на закінчення строку дії такої ухвали.
З огляду на зазначені вище обставини, ухвала районного суду не відповідає вимогам закону та підлягає зміні з доповненням її резолютивної частини вказівкою про застосування до обвинуваченого застави, як альтернативного запобіжного заходу.
Встановлені апеляційним судом порушення, та недотримання визначеної законом процедури судочинства, у відповідності до положень ч.1 ст.412 КПК України визнаються апеляційним судом істотними та з огляду на положення ст.408 та 409 КПК України вказують на необхідність зміни оскаржуваної ухвали.

При визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч. 4 ст. 182, п.1 ч. 2 ст.182 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави в межах вимог п.2 ч.5 ст.182 КПК України у розмірі 60 (шістдесят) неоподаткованих прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 126120 гривень, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
На думку апеляційного суду, саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, та не буде непомірним для обвинуваченого, членів його сім`ї та близьких родичів.
Висновки апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржувану ухвалу змінити в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, шляхом доповнення резолютивної частини ухвали щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 60 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 126120 гривень, який на думку апеляційного суду достатньою мірою може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 19.10.2020 року у кримінальних провадженнях №0000561 від 09.10.2019 року, №0000821 від 04.12.2017, № 0000303 від 03.05.2017 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, змінити.

Доповнити резолютивну частину ухвали районного суду вказівкою на визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 60 розмірів неоподаткованих прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 126120 грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок: Банківські реквізити: Депозитний рахунок для зарахування заставних сум; Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ; Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ Код банку отримувача 820172; Рахунок отримувача UA 1086720; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 23.07.2020 року Заставна сума за обвинуваченого ОСОБА_7 ; (Судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 Провадження 11-кп/813/2305/20.)

Обвинувачений звільняється з під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1)прибувати до суду за кожною вимогою;

2)повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи та засобів зв`язку;

3)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання указаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4