Справа №359/5994/20
Провадження №1-кп/359/603/2020
У Х В А Л А
за наслідками проведення підготовчого судового засідання

16 жовтня 2020 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 ,

у відкритому підготовчому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду в кримінальному провадженні №0001433, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.07.2020 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, тимчасово не працюючого, раніше судимого за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2019 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 гривень), за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.03.2020 року за ч.1 ст. 162 КК України до обмеження волі строком на один рік із застосуванням іспитового строку терміном на один рік, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 , -

у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

розглянувши заявлені сторонами провадження клопотання, -

в с т а н о в и в :
В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав за можливе призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акта немає, і провадження підсудне цьому суду. Просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб.
Обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_5 вважають за можливе призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду. Щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просили відмовити у його задоволенні. Адвокат зазначив про можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
В судове засідання потерпіла та її представник адвокат ОСОБА_7 не з`явились. До початку розгляду справи, 15.10.2020 року на електронну адресу суду надали заяву проведення підготовчого судового засідання у їх відсутність, прийняття цивільного позову та про підтримку клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Суд, заслухавши клопотання прокурора, думку учасників процесу, дійшов до наступних висновків.
Так, 27.08.2020 року ОСОБА_4 ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 24.00 год. 26.10.2020 року, завершити розгляд справи до указаної дати неможливо.
В підготовчому судовому засіданні, суд, в порядку ст.ст. 314, 315 КПК України, має право, серед іншого, вирішити питання про призначення кримінального провадження до судового розгляду, та питання пов`язані з підготовкою такого провадження до судового розгляду. Серед таких питань є і можливість продовження дії запобіжних заходів або їх зміна.
У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Стаття 176 КПК України визначає, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження (зміну) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.
Додатково, суд враховує, що запобіжний захід не є мірою покарання, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається.
З урахуванням вимог ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.
Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Як вбачається з п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 p. N 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч.1 ст.194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; а також враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Так, у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 р. у справі "Харченко проти України" ЄСПЛ вказував, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Після цього прокурори і суди не навели жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою. Аналогічна позиція ЄСПЛ викладена і у пункті 60 рішення у справі "Єлоєв проти України".
У своєму Рішенні "Подвезько проти України" № 74297/11 від 12.02.15р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи "за" і "проти" звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Враховуючи наявність обвинувачення ОСОБА_4 до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, обсяг пред`явленого обвинувачення, всі ризики, встановленні під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які не змінилися до теперішнього часу, суд вважає, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.6 ст.181 Кримінального процесуального кодексу України строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

З цього приводу у суду відсутні достатні доводи та докази для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому суд вважає, що останньому можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Також, суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься позовна заява адвоката ОСОБА_7 , в інтересах потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_4 в порядку ст. ст. 127, 128 КПК України.

Прокурор підтримав цивільний позов та просив прийняти до спільного розгляду з обвинувальним актом.

Обвинувачений та його захисник заперечили щодо прийняття цивільного позову.

Заслухавши думки учасників судового розгляду та враховуючи положення ст.ст. 61, 62, 128 КПК України, суд прийшов до висновку, що цивільний позов подано до початку судового розгляду у кримінальному провадженні, а тому є всі підстави для прийняття його до спільного розгляду з кримінальним провадження.

Зважаючи на те, що інших клопотань в підготовчому судовому засіданні не заявлено, а підстав, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, судом не встановлено, є всі підстави для призначення судового розгляду в кримінальному провадженні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 128, 314-315, 331, 350 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Підготовче провадження в кримінальному провадженні №0001433, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.07.2020 року, - закінчити.

Призначити кримінальне провадження №0001433, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.07.2020 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по обвинуваченню у скоєнні ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, - до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

Судовий розгляд здійснювати за участю прокурора, обвинуваченого та його захисника, потерпілого та його представника, про час та місце проведення судового засідання повідомити останніх.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з визначенням обов`язків терміном на два місяці, а саме: не залишати орендованого місця проживання в АДРЕСА_2 , в період часу з 22.00 год. до 08.00 год. наступного дня; повідомляти слідчого про необхідність виходу з будинку в період дії карантинних заходів та мету такого виходу; повідомляти про необхідність зміни свого місця проживання та засобів зв`язку слідчому та прокурору; з`являтись за викликом до слідчого в кримінальному провадження та прокурора або суду (слідчого судді); не спілкуватись з потерпілою та свідками в даному кримінальному провадженні; заборонити вживання алкогольних напоїв на час дії запобіжного заходу.

Термін дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та визначених обов`язків для обвинуваченого ОСОБА_4 діє до 24.00 год. 15.12.2020 року.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти негайно в залі суду.
Прийняти до спільного з кримінальним провадженням розгляду цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого завданих матеріальних збитків та моральної шкоди на суму 148360 грн. 00 коп.
Визнати потерпілу ОСОБА_8 цивільним позивачем, а її представника - адвоката ОСОБА_7 представником цивільного позивача.
Визнати обвинуваченого ОСОБА_4 цивільним відповідачем, а його захисника адвоката ОСОБА_5 представником цивільного відповідача.
Копію позовної заяви надати цивільному відповідачу для подання відзиву та заперечень.
Надати учасникам відповідні пам`ятки про права і обов`язки цивільного позивача та відповідача, а також їх представників.
Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 21.10.2020 року.

Суддя ОСОБА_1