Справа № 164/584/20
Провадження № 1-кп/0158/172/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці кримінальне провадження № 0000059 від 17.02.2020 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, із професійно-технічною освітою, неодруженого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000456 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України (справа на даний час перебуває на розгляді Ратнівського районного суду Волинської області), на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності.

Так, 17.02.2020 року, приблизно о 05 год. 20 хв. ОСОБА_6 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, перебуваючи в одній з кімнат будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що його дії помічені потерпілим ОСОБА_4 , повторно відкрито викрав точильно-шліфувальний станок марки «Craft», моделі «SCM-150», який стояв на поличці дерев`яного столу. Після чого, не реагуючи на вимогу ОСОБА_4 повернути йому електричне точило, ОСОБА_6 умисно його не віддав та з викраденим залишив господарство потерпілого, чим спричинив останньому майнову шкоду на суму 599,67 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав та дав пояснення, що він 17.02.2020 року, приблизно о 05 год. 20 хв., перебуваючи в одній з кімнат будинку АДРЕСА_2 , викрав точильно-шліфувальний станок марки «Craft», моделі «SCM-150», який стояв на поличці дерев`яного столу. Після чого, не реагуючи на вимогу ОСОБА_4 повернути йому електричне точило, не віддав його та з викраденим залишив господарство потерпілого. Разом з тим, у судовому засіданні зазначив, що не визнає кваліфікацію дій як повторність та просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав покази свого підзахисного та зазначив, що сторона захисту не визнає кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки не вбачають в діях останнього повторності та просять перекваліфікувати дії за ч. 1 ст. 186 КК України.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_6 немає, щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 у тому, що він своїми умисними діями, котрі виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), його вина у вчиненні зазначеного злочину підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав суду, що 17.02.2020 року, приблизно о 05 год. 20 хв. ОСОБА_6 перебуваючи в одній з кімнат його будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито викрав у нього точильно-шліфувальний станок марки «Craft», моделі «SCM-150», який стояв на поличці дерев`яного столу. Після його зауважень повернути точильно-шліфувальний станок, ОСОБА_6 , не реагуючи на зазначене, його не віддав та з викраденим залишив його господарство. Внаслідок чого він звернувся до працівників поліції, які в подальшому знайшли вищевказаний станок та повернули йому під розписку.

Окрім показань потерпілого ОСОБА_4 , вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується також безпосередньо дослідженими судом наступними доказами.

Як вбачається з витягу з ЄРДР від 17.02.2020 року, рапорту працівників поліції, зареєстрованого ЄО за №596 від 17.02.2020 року та довідки про прийняття і реєстрацію заяви від 18.02.2020 року, 17.02.2020 року, приблизно о 05 год. 20 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в кімнаті житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито викрав електричне точило марки «Craft SCM-150», яке належить ОСОБА_4 /а.с.146, 150/

З протоколу огляду місця події від 17.02.2020 року та доданої до нього фототаблиці вбачається, що об`єктом огляду являється господарство ОСОБА_4 , яке знаходиться у АДРЕСА_2 , під час якого встановлено загальний вигляд недобудованої кімнати, а також деревяний стіл з поличкою, який знаходиться зліва від входу до вказаної кімнати, де і стояло викрадене електричне точило /а.с.151-153/

Відповідно до протоколу прийняття добровільного виданого майна (речей, документів) для приєднання до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів від 17.02.2020 року, протоколу огляду місця події від 17.02.2020 року та доданої до нього фототаблиці, ОСОБА_6 при проведенні вищевказаного огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , добровільно видано електричне точило, зеленого кольору, марки «Craft SCM-150», який в подальшому вилучено та поміщено до спецпакету №7007912 /а.с.158-161/

Згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи №100 від 28.02.2020 року, ринкова вартість наданого на дослідження бувшого у використанні точильно-шліфувального станка марки «Craft SCM-150», станом на 17.02.2020 року могла складати 599,67 грн. /а.с.167-172/

Дані докази (показання, речові докази, документи) за свою суттю є належними та допустимим у розумінні норм КПК України.

Як наслідок, указані матеріали у повній мірі підтверджують собою факт доведеності у провадженні обставин регламентованих ст. 91 КПК України.

Разом з тим, дії ОСОБА_6 за даним фактом органом досудового розслідування було кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, посилаючись на те, що відносно ОСОБА_6 було затверджено та направлено до Ратнівського районного суду Волинської області обвинувальний акт по кримінальному провадженні №00000456 за ч. 3 ст. 187 КК України, яке на даний час перебуває на розгляді.

Згідно з ч. 1 ст. 32 КК України повторністю злочинів визначається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 примітки до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04.06.2010 року № 7 зазначено, що за змістом статті 32 КК України, повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони: 1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України; 2) передбачені різними статтями Особливої частини КК України і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака. При цьому для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин. Разом із тим, вищевикладене застосовуються тоді, коли декілька епізодів злочинних діянь, у вчиненні яких обвинувачується особа, перебувають у провадженні одного суду та розглядаються одночасно.

Положення Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно із п. 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Стороною обвинувачення не було надано та не досліджувався судом вирок суду, яким би ОСОБА_6 було визнано винуватим та засуджено за вчинення корисливих злочинів, та станом на момент ухвалення вироку, кримінальне провадження відносно обвинуваченого перебуває на розгляді Ратнівського районного суду Волинської області.

За встановлених обставин, враховуючи відсутність обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, дії обвинуваченого у даному кримінальному провадженні суд вважає за необхідне перекваліфікувати з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), оскільки кваліфікуюча ознака «повторність» не знайшла свого підтвердження станом на час ухвалення даного вироку.

До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд в своїй постанові від 19.09.2018 року у справі № 647/1283/17.

Варто також зазначити, що відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14.09.2020 року (справа №591/4366/18, провадження №51-1122кмо20), з урахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості, у випадку, коли щодо особи органом досудового розслідування розслідуються чи судом розглядаються різні кримінальні провадження, одне з яких - стосовно першого однорідного чи тотожного злочину, існують підстави для кваліфікації наступного епізоду з урахуванням повторності, за відсутності обвинувального вироку суду; наявність іншого кримінального провадження стосовно особи, у тому числі на стадії його судового розгляду, не є правовою підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації наступних чи попередніх діянь особи, у вчиненні яких вона обвинувачується, за ознакою «повторність».

Беручи до уваги викладене, аналізуючи матеріали кримінального провадження та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 186 КК України, доведена повністю, підстави для його виправдання відсутні.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту першого частини першої статті 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Так, до обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та усунення заподіяної шкоди.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Окрім цього, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є особою молодого віку, стан здоров`я, посередньо характеризується за місцем проживання, неодружений, не працюючий, вину у вчиненому визнав, його відношення до вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а також повне відшкодування шкоди.

З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги зазначені обставини, суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства з призначенням покарання за санкцією статті, у виді арешту.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинив обвинувачений ОСОБА_6 , визнання його людської гідності передбачає надання йому можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Витрати за проведення судово товарознавчої експертизи у розмірі 628,04 грн. стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 323, 324 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, призначивши покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту фактичного затримання 10.03.2020 року.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження за період з 10.03.2020 року до 10.12.2020 року, включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, у зв`язку з повним відбуттям покарання за даним вироком.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою - скасувати, звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду, в зв`язку з повним відбуттям призначеного судом покарання.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати в сумі 628 (шістсот двадцять вісім) гривень 04 копійки, пов`язані із залученням експерта для проведення судової товарознавчої експертизи.

Речові докази по справі:

- точильно-шліфувальний станок марки «Craft», моделі «SCM-150» - залишити власнику ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1