Справа № 487/4769/20
Провадження № 1-кп/487/705/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001014 від 25.03.2020 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, українця, громадянина України, має базову середню освіту, неодружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 15.06.2020 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; згідно ст.75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням на 1 рік 4 місяці;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 скоїв умисні злочини проти власності при наступних обставинах.
Так, 23.03.2020 року в денний час, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 з дозволу потерпілої ОСОБА_4 перебував за адресою її мешкання: АДРЕСА_3 .

Знаходячись у вищевказаний час у вищевказаному місці, скориставшись довірливими відносинами з потерпілою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , під приводом перевірки залишку балансу на картковому рахунку потерпілої ОСОБА_4 , використовуючи мобільний додаток «Приват 24», який перед цим встановив на належний йому мобільний телефон, отримав пароль від аккаунту потерпілої в інтернет додатку «Приват 24» та доступ до банківських рахунків, належних потерпілій, а саме: банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .

В подальшому, знаходячись у вказаному місці, 23.03.2020 року в період часу з 12:56 до 13:00 годин, ОСОБА_5 , реалізуючи раптово виниклий корисливий умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_4 , які знаходились на її банківському рахунку № НОМЕР_1 , таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої та сторонніх осіб, використовуючи пароль від її аккаунту у додатку «Приват 24», який він отримав шляхом зловживання довірою, перевірив з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належної потерпілій ОСОБА_4 , на свою банківську картку № НОМЕР_2 грошові кошти на суму 17102,98 гривень, чим незаконно заволодів грошовими коштами потерпілої та отримав можливість скористатись ними на владний розсуд.

Після чого, перевів вказані грошові кошти у готівку та витратив їх на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 24.03.2020 року в період часу з 09:30 до 09:32 годин, ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння коштами належними потерпілій ОСОБА_4 , які знаходились на банківській картці АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , перебуваючи з дозволу останньої за місцем її мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , таємно шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої та сторонніх осіб, використовуючи пароль від її аккаунту у додатку «Приват 24», який він отримав шляхом зловживання довірою, перевів з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 на свою банківську картку № НОМЕР_2 грошові кошти, належні ОСОБА_4 , на суму 18002,98 гривень, чим незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_4 , отримавши можливість скористатись ними на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 18002,98 гр ивень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину и вчиненні кримінальних правопорушень визнав, з кваліфікацією погодився та пояснив, що він дійсно таємно шляхом вільного доступу заволодів грошовими коштами, належними потерпілій ОСОБА_4 , які знаходились на банківській картці АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , 23.03.2020 року на суму 17102,98 гривень та 24.03.2020 року на суму 18002,98 гривень. Вказаними коштами ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд. У вчиненому щиро розкаявся, частково, у сумі 11000 гривень, відшкодував потерпілій матеріальну шкоду, та зобов`язався відшкодувати її повністю.

Вина ОСОБА_5 , окрім її повного визнання обвинуваченим, підтверджується сукупністю досліджених судом належних, допустимих та узгоджених між собою доказів, достовірність яких учасника судового провадження не оспорується.

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_5 у строки та при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, дійсно таємно заволодів її грошовими коштами, які перебували на банківському рахунку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , та до якого обвинувачений мав вільний доступ. Наразі шкоду відшкодовано частково, у сумі 11000 гривень. Обвинувачений вибачився та потерпіла його вибачила. З огляду на викладене, потерпіла просила обрати ОСОБА_5 покарання, не пов`язане із реальним позбавлення волі.
Заява потерпілої ОСОБА_4 про таємне викрадення її грошових коштів 23.03.2020 року та 24.03.23020 року була зафіксована у протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.03.2020 року та зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал національної поліції України» Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області 25.03.2020 року за №6698.

Згідно інформації щодо руху грошових коштів, підтверджено факт переказу з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належній потерпілій ОСОБА_4 , на банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , належну обвинуваченому ОСОБА_5 , грошових коштів у загальній сумі 17102,98 гривень 23.03.2020 року та грошових коштів у загальній сумі 18002,98 гривень 24.03.2020 року.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Згідно ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Частиною 2 ст. 24 КК України передбачено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Відповідно до пунктів 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи; крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК України.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Таким чином, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні 23.03.2020 та 24.03.2020 року чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, при обставинах, викладених у вироку, ОСОБА_5 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185 ч. 2 КК України.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст. 185 ч. 2 КК України, ступінь тяжкості вказаних злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжких злочинів, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше засуджувався, неодружений, дітей не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем мешкання характеризується посередньо.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості скоєних ОСОБА_5 злочинів, сукупність усіх обставин, що характеризують вказані злочини, зокрема, форму вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння та тяжкість наслідків, беручи до уваги дані, що характеризують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом примусу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.
Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15.06.2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі; згідно ст. 75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням на 1 рік 4 місяці, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Враховуючи, що злочини, винуватість у чинені яких встановлена даним вироком, були вчинені ОСОБА_5 до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання підлягає визначенню за сукупністю злочинів за нормами ст. 70 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільній позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 заподіяної матеріальної шкоди у сумі 35105 гривень 96 копійок.
В судовому засіданні потерпіла цивільний позов підтримала частково, у сумі 24105 гривень 96 копійок. Зазначила, що частину заподіяної матеріальної шкоди у сумі 11000 гривень ОСОБА_5 вже було відшкодовано, про що надано відповідну розписку.
ОСОБА_5 , з урахування вже відшкодованої ним суми, цивільний позов визнав у сумі 24105 гривень 96 копійок.
Згідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Таким чином, з урахуванням наданої розписки від 22.10.2020 року та 03.12.2020 року про відшкодування потерпілій 11000 гривень, з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_4 підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана злочином, у розмірі 24105 гривень 96 копійок.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Речові докази: диск CD-R (вх. 1384 ВБ), на якому розміщено інформацію щодо руху коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 за період з 23.03.2020 року по 24.03.2020 року в електронному вигляді, CD-R (вх. 1944 ВБ), на якому розміщено інформацію щодо руху коштів по картковому рахунку № НОМЕР_3 за період з 23.03.2020 року по 24.03.2020 року в електронному вигляді, CD-R (вх. 2567 ВБ), на якому розміщено інформацію щодо руху коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 за період з 23.03.2020 року по 24.03.2020 року в електронному вигляді, копія довідки ідентифікаційного номеру ОСОБА_5 , копія паспорту НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 , заява про приєднання №449420415/180519, копія виписки по картковому рахунку; виписка по рахунку з програмного забезпечення, скріншот ПЗ ДВ menegement, долучені до матеріалів кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 129, 370-371, 373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15.06.2020 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням згідно ст. 75 КК України на 1 рік 4 місяці, більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, зобов`язавши його на підставі ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану злочином, у сумі 24105 (двадцять чотири тисячі сто п`ять) гривень 96 копійок.
Речові докази: диск CD-R (вх. 1384 ВБ), на якому розміщено інформацію щодо руху коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 за період з 23.03.2020 року по 24.03.2020 року в електронному вигляді, CD-R (вх. 1944 ВБ), на якому розміщено інформацію щодо руху коштів по картковому рахунку № НОМЕР_3 за період з 23.03.2020 року по 24.03.2020 року в електронному вигляді, CD-R (вх. 2567 ВБ), на якому розміщено інформацію щодо руху коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 за період з 23.03.2020 року по 24.03.2020 року в електронному вигляді, копія довідки ідентифікаційного номеру ОСОБА_5 , копія паспорту НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_6 , заява про приєднання №449420415/180519, копія виписки по картковому рахунку; виписка по рахунку з програмного забезпечення, скріншот ПЗ ДВ menegement, долучені до матеріалів кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1