ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 347/774/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/401/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 11-кп/817/401/20 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.28-ч.2 ст.194, ч.3 ст.28- ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області області від 09.10.2020 року ОСОБА_7 , який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.28-ч.2 ст.194, ч.3 ст.28- ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 грудня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо його підзахисного.

Мотивує скаргу тим, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184 КПК України оскільки прокурор не зіслався на конкретні матеріали що підтверджують обставини які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому злочинів та які підтверджують наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України. Крім того зазначає що подаючи щоразу нові клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого прокурор обмежується формальним цитуванням переліку ризиків визначених КПК України, наводячи одні й ті самі підстави для їх задоволення.

Вважає що повідомлення про підозру чи обвинувачення у скоєння злочину не дає достатніх підстав вважати, що особа може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, при цьому посилається на практику ЄСПЛ у відповідності до якої ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, посилаючись на рішення ЄСПЛ у справі Панченко проти Росії.

Вказує на те що суд не врахував обставин, передбачених ст.178 КПК України, зокрема, даних щодо особи ОСОБА_7 , який має міцні соціальні звязки, є одруженим, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та на якому лежить обовязок утримувати сімю, позитивну характристику за місцем попередньої роботи.

Зазначає що висновок суду про можливе переховування ОСОБА_7 за межами України з огляду на висловлювання ним наміру покинути територію України чи перебратись на непідконтрольні Україні території не підтверджений жодними належними та допустими доказами.

Також вважає необгрунтованим ризик можливості вчинення його пізахисиним іншого кримінального правопорушення оскільки йому не повідомлялось про підозру та не предявлялось обвинувачення у скоєнні будь-яких інших кримінальних правопорушень.

Посилається на те що суд не розглянув можливості застосування до його підзахисного альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу із наведених в ній мотивів, прокурора, який заперечив проти задоволення вказаної апеляційної скарги, вважаючи ухвалу судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

На розгляді в Богодчанському районному суді Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.28-ч.2 ст.194, ч.3 ст.28- ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України .

Ухвалою місцевого суду від 13.08.2020 року щодо ОСОБА_7 продовжено строк дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В звязку з неможливістю завершення судового розгляду кримінального провадження до закінчення строку дії вказаної ухвали, обгрунутованістю підозри ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, не зменешенням ризиків, які стали підставою для застсоування запоіжного заходу та неможливістю застосування альтернативного запобіжного заходу прокурором подано нове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_7 встановив наявність обгрунтованих даних про причетність його до скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів у складі організованої злочинної групи, виходячи з досліджених під час судовго розгляду кримінального провадження доказів, незменшення ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховуватися від суду, у звязку з тяжкістю покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винним у виді безальтернативного позбавлення волі, наявністю розмов, які містяться в долучених до матеріалів провадження протоколах НСРД щодо наміру виїхати за кордон чи на окуповану територію, впливу ним на свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані у судовому засіданні безпосередньо, перешкоджання кримінальному провадженні іншим чином у звязку з наявною інформацією щодо вчинення іншого кримінального правопорушення. При цьому, врахував дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимим, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку як особи, його стан здоровя, сфімейний та матерілаьний стан, міцність соіальних звязку , а також вагомість доказів вчинення інкримінованих йому злочинів та на думку колегії суддів, суд прийшов до вірного переконання про доведення прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш мякого запобіжного заходу і вірно продовжив йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, виходячи також при цьому з неможливості завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу .

Виходячи з вищенаведеного, посилання апелянта на відсутність обставин, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому злочинів та формальне перерахування судом ризиків, передбачених ст.177 КПК України без посилання на обставини, які підтверджують їх існування, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки судом досліджено письмові докази, допитано свідків та потерпілих, які підтверждують причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому злочинів. Перейшовши до завершальної стадії судового розгляду у суду зявились нові дані, виходячи з яких він прийшов до переконання про не зменшення ризиків, визначених ст.177 КПК України та причетності обвинуваченого до скєнні інкримінованих йому злочинів.

Наведені захисником дані щодо наявності у обвинуваченого соціальних звязків, перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей також судом враховано при визначенні альтернативи вказаному запобіжному заходу у виді застави, а тому підстав скасування рішення місцевого суду та задоволення скарги захисинка колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді