КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/2455/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 301, Суддя - доповідач ОСОБА_2
ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 152,
ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 156 КК України

Ухвала

Іменем України

26 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року у кримінальному провадженні №0000528 щодо ОСОБА_8 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

В с т а н о в и л а :

Ухвалою підготовчого судового засідання Деснянського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000528 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 301, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 156 КК України, повернуто прокурору відділу ювенальної юстиції прокуратури Полтавської області.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що в обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_8 , взагалі відсутній виклад обвинувачення, у зв`язку з чим ОСОБА_8 позбавлений можливості захищатися від висунутого обвинувачення, що тягне порушення його права на захист.

На вказану ухвалу суду першої інстанції прокурор відділу ювенальної юстиції прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 - скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст.301, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст.301 ч.3 ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 156 КК України повернути до Деснянського районного суду міста Києва на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого провадження для виконання вимог ст. ст. 314-316 КПК України.
За доводами прокурора, ухвала суду першої інстанції є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000528 відносно ОСОБА_8 , в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначена правова кваліфікація з посиланням на положення закону і частину статті закону України про кримінальну відповідальність та викладено формулювання обвинувачення. Також у ньому зазначені анкетні дані обвинуваченого, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, який склав обвинувальний акт, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, розмір витрат на залучення експертів, дата та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписаний та затверджений прокурором із зазначенням його посади та прізвища. До обвинувального акту додані реєстр матеріалів досудового розслідування та розписки обвинуваченого і його захисника про отримання ними копій обвинувальних актів. Крім того, надані в обвинувальному акті обвинуваченому відомості достатні для повного розуміння ОСОБА_8 суті висунутого проти нього обвинувачення.
Відтак, на переконання прокурора, висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту вимогам статті 291 КПК України та необхідність його повернення прокурору для усунення недоліків не ґрунтуються на вимогах закону і є помилковими.
На думку апелянта, враховуючи те, що відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. ЗОЇ, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. ЗОЇ, ч. З ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 156 КК України внесено до ЄРДР 23.11.2018, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 переданий до Деснянського районного суду м. Києва 13.02.2020 та на даний час вказане кримінальне провадження так і не розглянуто судом і в справі не прийнято остаточного рішення, повернення обвинувального акту не сприяє дотриманню розумних строків розгляду кримінального провадження та порушує право особи на справедливий розгляд, вирішення справи в розумні строки, що негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Потерпілі, їх представники та законні представники, будучи належним чином повідомленими про день та час проведення апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили та будь - яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавали. Враховуючи викладене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думки обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право із стадії підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким закінчується досудове розслідування.
Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 цього Кодексу, при цьому обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно з висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає, зокрема, обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення. При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Відповідно до змісту обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 301, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 156 КК України.
Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст. 56 КПК України).
Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.
Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».
У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Разом з тим, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 відсутнє взагалі формулювання обвинувачення, відсутнє юридичне формулювання обставин вчинення кожного кримінального правопорушення, як і вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому, по кожному із злочині, що, на переконання колегії суддів, позбавляє суд першої інстанції можливості роз`яснити суть обвинувачення по кожному кримінальному правопорушенню, яке інкримінується ОСОБА_8 .
Крім того, колегія суддів вважає за доцільне вказати, що більша частина обвинувального акта стосується особи ОСОБА_11 , процесуальне становище якого в даному кримінальному провадженні не визначено.
Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку проте, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, недоліки якого унеможливлюють призначення судового розгляду.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги прокурора, які зводяться до безпідставності повернення обвинувального акта прокурору, є необґрунтованими, а висновки суду щодо наявних в обвинувальному акті недоліків, зважаючи на його зміст, є правильними, в зв`язку з чим, ухвала суду є законною, обґрунтованою та мотивованою, а тому, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів -

П о с т а н о в и л а :

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000528 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 301, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 156 КК України, повернуто прокурору відділу ювенальної юстиції прокуратури Полтавської області залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4