КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.06.2020 задоволено частково клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер 000); квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер 200), із забороною відчужувати та розпоряджатися вказаним майном, проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій, без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.
В іншій частині клопотання прокурора відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та скасувати арешт на квартири за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер 000); квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 200), посилаючись на недотримання слідчим суддею при розгляді клопотання вимог ст.ст. 132, 171, 172, 173 КПК України.
14.07.2020 від захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вона просила скасувати арешт на належну ОСОБА_6 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на копії банківських платіжних документів, які підтверджують купівлю-продаж вказаної квартири.
У судове засідання прокурор та власник майна ОСОБА_8 не з`явилися, про день та час розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлені, клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу з доповненнями та просила її задовольнити в повному обсязі, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Оскільки дана ухвала оскаржується захисником ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_8 у частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер 000), то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту квартири за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер 000). Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно колегією суддів не перевіряється.

Згідно наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні Шевченківського УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000114 від 29.05.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.
Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні, 28.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0000114 про те, що ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, використовуючи підроблені документи, та шляхом обману приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу ОСОБА_10 придбала право на квартиру померлої ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , чим завдала шкоду територіальній громаді міста Києва в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 190 КК України.

Також 28.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості стосовно того, що ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, використовуючи підроблені документи, та шляхом обману приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу ОСОБА_10 придбала право на квартиру ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 , чим завдала шкоду в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 358 КК України.
Крім того, 28.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості стосовно того, що ОСОБА_14 за попередньою змовою групою осіб, використовуючи підроблене рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, та шляхом обману державного реєстратора Київської міської філії КП «Центр державної реєстрації» ОСОБА_15 придбав право на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдав власнику майна шкоду в особливо великих розмірах.
Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 від 01.06.2020 визнано речовим доказам квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер 000).
03.06.2020 прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням від 02.06.2020, в якому просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер 000); квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер 200); квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер 000), із забороною відчужувати та розпоряджатися вказаним об`єктами, у тому числі зупинити електронні торги за лотом 422921 щодо реалізації арештованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 , приватним виконавцем ОСОБА_16 через систему електронних торгів «Сетам».
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.06.2020 задоволено частково клопотання прокурора, та накладено арешт на майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер 000); квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер 200), із забороною відчужувати та розпоряджатися вказаним майном, проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій, без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.
В іншій частині клопотання прокурора відмовлено.
Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер 000), з тих підстав, що вказана квартира у встановленому законом порядку визнана речовим доказом в межах вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер 000), із забороною відчужувати та розпоряджатися вказаним майном, проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій, без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане нерухоме майно може бути відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на нерухоме майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про недотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 171, 173 КПК України, ретельно перевірялися колегією суддів та не знайшли свого підтвердження.
Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 372 КПК України, та містить у собі відомості, передбачені ч. 5 ст. 173 КПК України, а тому доводи апелянта у цій частині є безпідставними.
Твердження захисника про порушення слідчим суддею під час розгляду клопотання вимог ст. 172 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, клопотання розглянуто без повідомлення власника майна.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 володіє квартирою за адресою: АДРЕСА_1 на законних підставах, що підтверджується банківськими платіжними документами, не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постанволена у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді у частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер 000), із забороною відчужувати та розпоряджатися вказаним майном, проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій, без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.06.2020 у частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер 000), із забороною відчужувати та розпоряджатися вказаним майном, проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій, без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3