Справа № 333/5997/19
Провадження № 1-кп/333/203/20
УХВАЛА
Іменем України
29 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізької області, українця, громадянина України, освіта - середня, холостого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.07.2011 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт;

- 15.10.2012 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 18.01.2013 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 13.03.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

- 04.04.2016 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України;
В С Т А Н О В И Л А:
У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурором ОСОБА_5 надано письмове клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою на два місяці у зв`язку з тим, що закінчується двохмісячний строк тримання під вартою обвинуваченого та існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.
В обґрунтування клопотання зазначено наступне. Прокурор вважає, що встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ОСОБА_7 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), який, згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Зібрані слідством докази по кримінальному провадженню вказують на винність ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, що повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які у своїй сукупності утворюють наявність обґрунтованої підозри. Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів. Встановлено, що ОСОБА_7 являється особою, схильною до вчинення корисливих кримінальних правопорушень. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, а також невідворотності покарання, ОСОБА_7 може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя, тим самим переховуючись від суду, а також інше кримінальне правопорушення.
У зв`язку з вищевикладеним, прокурор вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Крім того, при обранні особистого зобов`язання обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду. Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставин, за яких його було вчинено, є ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від органів суду; особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні. Відсутність таких осіб, а також враховуючи те, що обвинувачений не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.
Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявність вищевказаних ризиків та обставин, які свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Вказане клопотання підтримано прокурором у судовому засіданні.
Потерпіла ОСОБА_9 , будучі належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справу, у судове засідання не з`явилася. Подала заяву про проведення судового засідання за її відсутності.
Обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що письмове клопотання отримав, додатковий строк для ознайомлення йому не потрібен. Проти клопотання заперечує, вважає його необґрунтованим.
Захисник ОСОБА_6 зазначив, що додатковий строк для ознайомлення з клопотанням йому не потрібен, проти задоволення клопотання заперечує, просить обрати його підзахисному запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Вислухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного.
Частиною 1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Вимоги клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб відносно ОСОБА_7 обґрунтовані тим, що останній неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку.
Як вбачається з матеріалів вищезазначеного кримінального провадження, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчим суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя 17.08.2019 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, а саме до 15.10.2019 року, який в подальшому було продовжено.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.
При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.
Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкцією якої передбачено покарання до 15 років.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
При цьому, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.
Те, що ОСОБА_7 раніше був засуджений за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, як вважає колегія суддів, свідчить про можливість останнього, з метою власного збагачення, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність ризиків, а також беручи до уваги відсутність на даний час даних про те, що з моменту обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу змінились обставини, що враховувалися при обранні, а також відсутність будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його подальшого тримання під вартою на цей час, колегія суддів вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.
Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_7 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.
Щодо клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, то колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні цього клопотання з тих підстав, що не надано доказів на підтвердження стійких соціальних зв`язків і постійного місця проживання обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Клопотання прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури Запорізької області № 2 ОСОБА_5 задовольнити
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою вважати продовженим строком на 60 днів, а саме до 27 листопада 2020 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Запорізького слідчого ізолятору Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 29 вересня 2020 року.

СУДДІ:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3