Справа № 527/1931/20
провадження № 1-кс/527/568/20
УХВАЛА
іменем України
16 грудня 2020 року слідчий суддя Глобинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине клопотання заступника начальника СВ Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000575 від 03 листопада 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 України,-
ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання заступника начальника СВ Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000575 від 03 листопада 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 України.
Клопотання обґрунтовано тим, що 03.11.2020 близько 14 години 30 хвилин невстановлені особи, шляхом вільного доступу проникли в домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та здійснили напад поєднаний із насильством на громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заволоділи мобільним телефоном та грошовими коштами належними останньому у розмірі 2000 грн.

03.11.2020 СВ Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000575 від 03.11.2020, за ознаками ч.3 ст. 187 КК України.

Допитаний потерпілий ОСОБА_5 , який повідомив, що 03.11.2020 близько 14 годин 30 хвилин, невстановлені особи, шляхом вільного доступу проникли до домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та здійснили напад на потерпілого поєднаний із насильством в наслідок чого невідомі заволоділи його мобільним телефоном XiaomiRedmi GO IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 в якому знаходилась сім-карта оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_3 та грошовими коштами у сумі 2000 грн.

Допитана як свідок ОСОБА_6 , яка підтвердила покази потерпілого та доповнила, що 04.11.2020 року з ранку коли збирала ОСОБА_5 щоб відвести його до лікарні в м. Глобине то виявила відсутність пенсійної банківської карти дідуся, оскільки хотіла зняти з неї кошти на поїздку до лікаря. Так як ОСОБА_5 . На думку ОСОБА_6 банківську карти викрали невідомі. Карта була видана банківською установою «ПриватБанк» № НОМЕР_4 .

Допитана в я кості свідка ОСОБА_7 , яка повідомила, що в неї у володінні є будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний будинок ОСОБА_7 здавала в оренду ОСОБА_8 , жінці на ім`я ОСОБА_9 з дітьми та чоловікам на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . 09.11.2020 року останні розрахувавшись з ОСОБА_12 за оренду покинули будинок залишивши після себе свої речі.

14.12.2020 року в ході огляду речей які надала ОСОБА_7 та належали орендарям, а саме жіночу сумку в якій було виявлено та вилучено банківську карту банку «ПриватБанк» № НОМЕР_4 .

Проведеним досудовим розслідуванням установлено, що вилучена під час огляду в ОСОБА_7 банківська карта банку «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , має значення речового доказу, тобто є матеріальним об`єктом, який був предметом злочину, внаслідок чого зберіг на собі його сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.
Таким чином, вилучений під час огляду мобільний телефон, відповідно до ч.1, ч.2 ст. 170 КПК України для забезпечення збереження речового доказу, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження підлягає арешту.
Таким чином, виявлена та вилучена в ході огляду банківська карту банку «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , має значення речового доказу, та враховуючи, що вона може бути використана під час досудового розслідування для доказування обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлення причетних до злочину осіб, а також з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Посилаючись на викладене, слідчий просив накласти арешт на банківську карту банку «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , яку було вилучено у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з позбавленням права на її відчуження, розпорядження, та користування; визначити місцем зберігання банківської карти банку «ПриватБанк» № НОМЕР_4 - камеру зберігання речових доказів Глобинського ВП ГУНП в Полтавській обл, за адресою: Полтавська обл. м. Глобине, вул. Центральна, 189.

У судове засідання заступник начальника СВ Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, клопотання підтримував.
Власник майна в судове засідання не з`явився.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання ( а.с. 1-9), дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ч.5, ч.7 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.5, ч.7 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Як зазначено в ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Слідчим суддею встановлено, що вилучена під час огляду 14 грудня 2020 року банківська карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 набула статусу тимчасово вилученого майна та визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.
Вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у п.1 ч.2 ст. 167 КПК, має значення речового доказу у кримінальному провадженні та підлягатиме дослідженню, а тому незастосування арешту може призвести до його втрати чи пошкодження.
Клопотання подане до суду у строк, визначений ч.5 ст. 171 КПК України.
Слідчим доведено наявність обставин, викладених в ч.11 ст. 170 КПК України.
З огляду на викладене, клопотання обґрунтоване, а тому підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 131,132, 167, 167,170-173, 175, 372, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

Клопотання заступника начальника СВ Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000575 від 03 листопада 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 України задовольнити.
Накласти арешт на майно, вилучене 14 грудня 2020 року у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування власнику чи іншим особам, із залишенням її в камері зберігання речових доказів Глобинського ВП ГУНП у Полтавській області, що за адресою: Полтавська обл., м. Глобине, вул. Центральна, 189.

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1