Номер провадження: 11-кп/813/1931/20
Номер справи місцевого суду: 522/9476/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Одеса

Одеській апеляційний у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора другого відділу процесуального керівництва Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про катування ті інші серйозні порушення прав громадян з боку правоохоронних органів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, від 03 серпня 2020 року, якою було повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000250, внесеному до ЄРДР 27.02.2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 371 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскарженою ухвалою було повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000250, внесеному до ЄРДР 27.02.2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 371 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України.

Підставами для повернення обвинувального акту суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.4 п.5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 2 липня 2020 року, обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
На зазначену ухвалу суду прокурором була подана апеляційна скарга, в якій він вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та незаконною.

В обґрунтування своїх прокурор вимог вказує, що ухвала суду першої інстанції прийнята з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, а саме за відсутності захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , процедура відмови від послуг якого не була здійснення у порядку передбаченому ч.2 ст. 54 КПК України та за відсутності потерпілого ОСОБА_10 .

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду про повернення обвинувального акту та призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

09 жовтня 2020 року захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав заперечення на апеляційну скаргу.

В своїх запереченнях захисник відстоює законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції та вказує на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Вказав, що відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 2 липня 2020 року, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 371 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 ~ відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до кримінальних проступків, тобто відповідно до ст.52 КПК України участь захисника є необов`язковою.

Крім того, звертає увагу суду, що договір про надання правової допомоги від 02.03.2020, укладений між ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_9 розірваний за взаємною згодою сторін, що підтверджується угодою про розірвання договору про падання правової допомоги №6/н від 02.03.2020, яку ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підписали ще 17.07.2020.

Щодо відсутності у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 , зазначає, що відповідно до ст.325 КПК України має право розглядати справу за відсутності потерпілого.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
Прокурор другого відділу процесуального керівництва Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про катування ті інші серйозні порушення прав громадян з боку правоохоронних органів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності в порядку письмового провадження.

02 листопада 2020 року захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , надіслав на адресу суду заяву про розгляд апеляційної скарги прокурора за його відсутності.

03 листопада 2020 року обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_12 надіслали на адресу суду заяву про розгляд апеляційної скарги прокурора за їх відсутності.

Потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, причин неприбуття не повідомили, з клопотанням про відкладення судового розгляду не зверталась.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою, а апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення сторін про призначення судового засідання в апеляційному суді, апеляційний суд, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу, за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як вбачається з норм ч.1,2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Право на захист належить до загальновизнаних принципів міжнародного права, яке імплементоване у національне законодавство як орієнтир, що визначає умови справедливого судового розгляду.

У ч. 2 ст. 63 Конституції України задекларовано, що підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист, зміст якого становить сукупність наданих йому законом можливостей для спростування підозри, обвинувачення, пом`якшення покарання, а також захисту своїх особистих інтересів.

Водночас декларування такого права не означає його реальне втілення в ході кримінального провадження, у зв`язку із чим важливими є законодавчі гарантії такого права. Зокрема, юридичні гарантії - це надання державою формальної (юридичної) загальнообов`язковості тим умовам, які необхідні для того, щоб кожна людина змогла скористатися своїми конституційними правами і свободами.

З огляду на це як в конституційних положеннях у розділі VIII «Правосуддя» (п. 5 ч. 1 ст. 129 Конституції України), так і в галузевому кримінальному процесуальному законодавстві використовується поняття «забезпечення права на захист», у змісті якого законодавець визначає механізми реалізації цього права як гарантію його втілення в ході кримінального судочинства.

Відповідно до п. 13 ст. 7 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є забезпечення права на захист, складові якого визначені у ст. 20 КПК України, доктринальний аналіз якої свідчить, що забезпечення права на захист передбачає три форми реалізації цього права:

- самостійна реалізація підозрюваним, обвинуваченим, виправданим, засудженим права на захист, а саме право надавати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні;

- користуватися правовою допомогою захисника;

- наявність у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду обов`язку сприяти підозрюваному, обвинуваченому, виправданому, засудженому в реалізації права на захист шляхом роз`яснення йому прав та забезпечення права на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Згідно з вимогами п.п.1, 3 ч.1 ст.49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог ст.52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а також якщо суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а обвинувачений не залучив його.

Відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 2 липня 2020 року, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 371 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 -відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до кримінальних проступків.

Таким чином, обставини, передбачені ст.52 КПК України, в даному кримінальному провадженні відсутні, тому участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою.

Апеляційний суд зауважує, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив про можливість захищати себе особисто.

Також заслуговують на увагу доводи заперечень захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , що договір про надання правової допомоги від 02.03.2020, укладений між ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_9 розірваний за взаємною згодою сторін, що підтверджується угодою про розірвання договору про падання правової допомоги №6/н від 02.03.2020, яку ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підписали ще 17.07.2020.

Враховуючи вищевикладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що участь захисника ОСОБА_9 у кримінальному провадженні не була обов`язкова, а твердження прокурора про порушення однієї із основних конституційних гарантій обвинуваченого - право на захист, є надуманими.

За змістом ч.3 ст.56 КПК, під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право бути завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні. Відповідно до ч.1 ст.135 цього кодексу особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. При цьому суд повинен переконатися, що таке повідомлення мало місце.

Суд першої інстанції інстанції в ухвалі зазначив, що потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в попередньому судовому засіданні, не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив, клопотання про перенесення судового засідання до суду не подав.

З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2020 року в провадження судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000250, внесеному до ЄРДР 27.02.2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 371 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України.

Ухвалою від 12 червня 2020 року вищезазначений обвинувальний акт був призначений до підготовчого судового засідання.

Підготовче судове засідання 25 червня 2020 року, яке було проведено за участі потерпілого та прокурора, було відкладене на 03 серпня 2020 року, з огляду на вказане апеляційний суд приходить до висновку, що потерпілий був завчасно та належним чином повідомлений про дату та час наступного підготовчого судового засідання, а саме 03 серпня 2020 року.

За таких обставин твердження апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції прав потерпілого, передбачених у ст.56 КПК, є необґрунтованими.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що необхідне залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями: 290, 291, 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора другого відділу процесуального керівництва Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про катування ті інші серйозні порушення прав громадян з боку правоохоронних органів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, від 03 серпня 2020 року, якою було повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000250, внесеному до ЄРДР 27.02.2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 371 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4