Провадження № 11-сс/4823/455/20 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

представника скаржника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання інспектора сектору дізнання Чернігівського районного відділення поліції ОСОБА_9 та накладено арешт на:

- спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «RENAULT», моделі «PREMIUM 385», 1998 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , із забороною відчужувати, розпоряджатись та користуватись ними власнику - ОСОБА_10 , та орендарю - ФОП ОСОБА_8 ;

- спеціалізований напівпричеп н/пр-платформу марки «KOGEL» моделі «SN 24», 1999 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , із забороною відчужувати, розпоряджатись та користуватись ним власнику ОСОБА_11 ;

- круглі лісоматеріали хвойних порід, що завантажені до вищевказаного транспортного засобу, та товарно-транспортну накладну при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серії МОА №240521 від 30.11.2020 (другим та третім екземпляром), із забороною відчужувати, розпоряджатись та користуватись ним власнику ДП «Чернігівський військовий лісгосп», .

Слідчий суддя у своєму рішенні зазначив, що вилучені речі зберегли на собі сліди кримінального проступку та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, а також з метою збереження речових доказів таке майно підлягає арешту.

Не погодившись із рішенням слідчого судді, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на спеціалізований вантажний сідловий тягач, спеціалізований напівпричіп-платформу та на свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів, посилаючись на її незаконність. Вказав на відсутність підстав для накладення арешту на вищевказане майно і передчасність такого арешту. Зазначив, що поза увагою суду залишилось порушення строків звернення дізнавача-інспектора з клопотанням про накладення арешту на майно. Також вказав, що накладення арешту на вищевказане майно перешкоджає йому займатися підприємницькою діяльністю та позбавляє його можливості отримувати дохід.

Заслухавши доповідь судді; представника скаржника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів провадження, сектором дізнання Чернігівського районного відділу поліції здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 01.12.2020 року за №0000210, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За змістом ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як убачається з матеріалів справи, постановою дізнавача-інспектора сектору дізнання Чернігівського районного відділу поліції від 01 грудня 2020 року вилучене 30.11.2020 р. під час огляду місця події майно, а саме: спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «RENAULT», моделі «PREMIUM 385», 1998 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; спеціалізований напівпричіп-платформу марки «KOGEL», моделі «SN 24», 1999 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

За таких підстав, з метою запобігання можливості відчуження або передачі на користь третіх осіб, приховування, що можете перешкодити проведенню слідчих дій зазначених у клопотанні дізнавача-інспектора, а також проведення ряду експертиз, слідчий суддя, при вирішенні питання про арешт даного майна, прийняв рішення у відповідності до вимог ст.173 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, стороною обвинувачення було доведено, що вказане тимчасово вилучене майно визнано речовими доказами, воно може містити на собі сліди проступку та доказову інформацію, яка потребує експертного дослідження у даному кримінальному провадженні з метою встановлення обставин вчинення даного кримінального проступку.

Посилання ОСОБА_8 на відсутність підстав для накладення арешту на вантажний сідловий тягач, спеціалізований напівпричіп-платформу та на свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів є безпідставним, оскільки у даному випадку арешт накладався на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

При цьому арешт, згідно чинного кримінального процесуального законодавства, може бути накладений на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи, за наявності відповідних підстав.

Крім того, Європейська комісія з прав людини у своєму рішенні за скаргою «Феррарі Браво проти Італії» також, зокрема, зазначила, що доведеність факту вчинення злочину та його характеру сама по собі є метою досудового розслідування.

Доводи апелянта щодо порушення дізнавачем строків звернення з клопотанням про накладення арешту на майно, згідно ст.171 КПК України, не ґрунтуються на законі, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів провадження, спірне майно було вилучено під час огляду місця події 30 листопада 2020 року (понеділок), а з клопотанням дізнавач звернувся, як того вимагає ч.5 ст.171 КПК України, наступного робочого дня, яким був вівторок 01 грудня 2020 року, що підтверджується наявним на конверті відтиском штампу відділення зв`язку (а.с.п.21).

Посилання апелянта на незаконність ухвали слідчого судді є безпідставним, оскільки при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею встановлено, що у цьому кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування й дізнавачем-інспектором пропонувалося накласти арешт саме на транспортний засіб, який був виявлений на місці скоєння проступку, та речі, які були виявлені та вилучені безпосередньо у цьому транспортному засобі.

Відтак, доводи апелянта про незаконність ухвали слідчого судді є непереконливими і такими, що не заслуговують на увагу, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ч.3 ст.407, ст.422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2020 року про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4