В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/316/20

Провадження № 1-кп/348/247/20

14 липня 2020 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в м. Надвірна кримінальне провадження № 0000021 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Бахмут Донецької області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, розлученого, військовослужбовця, молодшого сержанта, номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , несудимого, громадянина України, у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Злочин ним вчинено при наступних обставинах:

30.07.2016 року ОСОБА_4 був призваний на військову службу за контрактом Бахмутським МВК в Донецькій області.
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 07.12.2016 року № 278-РС молодший сержант ОСОБА_4 призначений на посаду номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2016 року № 109 молодший сержант ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення вказаної військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2017 року № 8-РС молодший сержант ОСОБА_4 призначений на посаду номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 гірсько-штурмової роти даної військової частини.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині, молодший сержант ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби молодшому сержанту ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2017 року № 74 молодший сержант ОСОБА_4 з 22.03.2017 року вибув на лікування до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), де перебував до 12.04.2017 року.
В подальшому, 13.04.2017 року о 09 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, проходячи військову службу за контрактом, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби назавжди, не з`явився на службу з лікувального закладу (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ), проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому злочині, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, визнав.
Суду пояснив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка була дислокована в АДРЕСА_5 .
З бойової позиції він потрапив в госпіталь в м. Покровськ Донецької області в зв`язку із захворюванням нирок.
Там він перебував до 12.04.2017 року.
За час його перебування в госпіталі, його товариші по службі вже повернулися з м. Авдіївка Донецької області в смт. Делятин, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.
Після виписки із госпіталя він сів в поїзд до м. Києва, звідки мав намір пересісти на поїзд рейсом до м. Івано-Франківська.
Однак, зазначає, що приїхавши в м. Київ, вирішив там залишитися, оскільки не захотів повертатися у військову частину.
Акцентує, що, проходячи військову службу, він не покидав поле бою, гідно захищав інтереси України, не зраджував своїм бойовим побратимам.
Разом з тим, розкаюється в тому, що не повернувся вчасно в свою військову частину, розуміє, що вчинив злочин. Просить суд його суворо не карати.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його вина доводиться іншими зібраними по кримінальному провадженні, перевіреними і дослідженими судом в судовому засіданні письмовими доказами.

Зокрема, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України підтверджується:
- повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2017 року № 552, з якого вбачається, що при проведенні службового розслідування за фактом несвоєчасного прибуття з відпустки номера обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 гірсько-штурмової роти військовослужбовця служби за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_4 було встановлено, що сержант ОСОБА_4 12.04.2017 року був виписаний з військового шпиталю ( АДРЕСА_3 військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), але у військову частину не повернувся. На момент завершення службового розслідування сержант ОСОБА_4 у військовій частині НОМЕР_1 відсутній (а.к.п.126);

- актом службового розслідування від 05.05.2017 року, з якого встановлено, що при проведенні службового розслідування за фактом несвоєчасного прибуття з відпустки номера обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 гірсько-штурмової роти військовослужбовця служби за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_4 було виявлено, що сержант ОСОБА_4 12.04.2017 року був виписаний з військового шпиталю ( АДРЕСА_3 , військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), але у військову частину не повернувся. На момент завершення службового розслідування сержант ОСОБА_4 у військовій частині НОМЕР_1 відсутній (а.к.п.127-128);

- витягом з наказу від 11.04.2017 року № 74 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), з якого видно, що військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 , номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 гірсько-штурмової роти слід вважати таким, що вибув на лікування з 22.03.2017 року (а.к.п.129);

- витягом з наказу від 27.04.2017 року № 86 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), яким підтверджується, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 , номер обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 гірсько-штурмової роти, який 25.04.2017 року самовільно залишив військову частину, з 28.04.2017 року знятий з котлового забезпечення (а.к.п.130);

- відповіддю Луганського ЗВ ВСП від 20.01.2018 року № 195, з якої вбачається, що у військовій частині НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 рахується як такий, що самовільно залишив частину з 25.04.2017 року (а. к.п.131);

-постановою про перекваліфікацію кримінального провадження від 27.02.2018 року, згідно якої прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 перекваліфіковано кримінальне правопорушення у кримінальному провадженні № 0000021 від 26.02.2018 року з ч.4 ст. 407 КК України на ч.3 ст. 408 ККУ України (а. к.п.132);

-відповіддю з Бахмутського відділу поліції в Донецькій області від 14.05.2019 року № 10477 про стан розшуку ОСОБА_4 , яка підтверджує, що розшук ОСОБА_4 проводиться в рамках ОРС «Розшук» № 29-491 від 29.08.2018 року (а. к.п. 133);

-копією сторінки із книги тимчасово прибулих та відсутніх військовослужбовців

(а. к.п.143);

-повісткою про виклик рекомендованим листом, відповідно до якої ОСОБА_4 викликався 27.09.2017 року на 10 год. 00 хв. до військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону в службовий кабінет № 8 для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000053 від 07.03.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України (а. к.п.134);

-повідомленням військової прокуратури Івано-Франківського гарнізонувід 27.02.2018 року № 633 підозрюваному про оголошення останнього в розшук, з якого вбачається, що 27.02.2018 року прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізонуОСОБА_3 у зв`язку з не встановленням місця знаходження підозрюваного ОСОБА_4 оголошено розшук підозрюваного, який доручено оперативним підрозділам (а. к.п. 135);

-постановою військової прокуратури Івано-Франківського гарнізонувід 27.02.2018 року про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 , з якої вбачається, що оголошено розшук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. к.п.136-137);

-довідкою проведених оперативно-розшукових заходів, направлених на встановлення місця перебування ОСОБА_4 (а. к.п. 139);

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 12.01.2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 був затриманий 11.01.2020 року о 12 год. 00 хв. працівниками управління поліції метрополітену м. Києва, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України (а. к.п.140-142).

Зазначені докази по кримінальному провадженні зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діянь, інкримінованих йому стороною обвинувачення.
Таким чином, оцінивши здобуті докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст. 408 КК України кваліфіковано вірно, оскільки він, будучи військовослужбовцем за контрактом, вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року із наступними змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Пунктом 5 судам рекомендовано мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст.66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

За змістом ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відповідно до ст.12 КК України. Зокрема, злочин за ч.3 ст.408 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, а також його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ч.1 ст.66 КК України, суд враховує те, що обвинувачений являється учасником АТО, визнання вини у вчиненому, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

З врахуванням всіх обставини справи, особи обвинуваченого, його поведінки до і після вчинення злочину, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі.

Разом з тим, вказані вище обставини в сукупності є, на думку суду, такими, що не тільки пом`якшують покарання, але й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину і дають підстави, з врахуванням як обставин у справі так і особи обвинуваченого та викладених вище пом`якшуючих відповідальність обставин, при визначенні покарання за ч.3 ст.408 КК України застосувати ст.69 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі, однак нижче від нижчої межі санкції ч.3 ст.408 КК України.

Обраний обвинуваченому такий вид покарання, на переконання суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та обставинам справи, але й особі самого обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати меті покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України 2 роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 11 січня 2020 року з 12 год. 00 хв., тобто з часу його затримання.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1