Справа № 282/723/18
Провадження № 1-кп/282/31/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року
смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області в складі

Головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судових засідань: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000076від 23.03.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , Українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, раніше судимого: 29.06.2017 року Любарським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 335 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України № 33/2018 від 15.02.2018 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян на строкову військову службу у 2018 році», Розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації № 69 від 26.02.2018 «Про заходи щодо забезпечення призову на строкову військову службу громадян України 1991-2000 років народження у квітні - травні та жовтні - листопаді 2018 року», Розпорядження Голови Любарської районної державної адміністрації № 45 від 21.02.2018 «Про заходи щодо забезпечення призову на строкову військову службу громадян України 1991-2000 років народження у квітні - травні та жовтні - листопаді 2018 року», відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 27 від 27.02.2017 у квітні - травні 2018 року проводиться черговий призов громадян на строкову військову службу.

10 березня 2018 року ОСОБА_4 вручено повістку про прибуття до призовної дільниці 12.03.2018 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , однак у вказаний у повістці час ОСОБА_4 не з`явився, про причини неявки не повідомив, в подальшому 15.03.2018 на ОСОБА_4 було складено адміністративний протокол за №1 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 210 КУпАП, та відповідно до постанови № 1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 119 гривень.

В подальшому ОСОБА_4 15.03.2018 повторно вручено повістку про прибуття до призовної дільниці 19.03.2018 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , однак у вказаний у повістці час ОСОБА_4 не з`явився, про причини неявки не повідомив, в подальшому 22.03.2018 на ОСОБА_4 було складено адміністративний протокол за №4 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.210 КУпАП, та відповідно до постанови №4 накладено адміністративне стягнення у розмірі 170 гривень.

В подальшому ОСОБА_4 15.03.2018 повторно вручено повістку про прибуття до призовної дільниці 22.03.2018 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташоване за адресою вул. Ватутіна, 3, смт. Любар, Любарського району, Житомирської області, однак у вказаний час у повістці ОСОБА_4 не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до п.8 ст.19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України яким надіслана повістка районного військового комісаріату на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії зобов`язані прибути в пункт і у строк зазначений у повістці.
Разом із цим ОСОБА_4 був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на строкову військову службу. Однак він, усупереч вимог ст. 65 Конституції України, маючи умисел на ухилення від призову на строкову військову службу, з особистих, надуманих міркувань, діючи умисно, з метою ухилення від призову на строкову військову службу, без поважних на те причин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, будучи придатним до строкової військової служби, та не маючи права на відстрочку від призову на строкову військову службу, передбачену ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тричі не з`явився по повістках 12.03.2018, 19.03.2018 та 22.03.2018, чим ухилився від призову на строкову військову службу у Збройних силах України.
Дії ОСОБА_4 , які виразились в ухилення від призову на строкову військову службу, органами досудового розслідування кваліфіковані правильно, за ст. 335 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , свою вину у вчиненому не визнав та ствердив що не ухилявся від призову на строкову військову службу. Пояснив, що тричі приносили повістки про з`явлення до військкомату однак отримував двічі. У квітні 2018 року їздив у діагностичний центр для перевірки стану здоров`я та пройшов медичну комісію. Відомо про притягнення його до адміністративної відповідальності за нез`явлення без поважних причин на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ствердив, що штраф за притягнення його до адміністративної відповідальності сплатив. Зазначив, що повісток для з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 у березні 2018 року неотримував. Запевнив суд, що з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 у кінці березня однак точної дати згадати не може.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 за ст.335 КК України, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.335 КК за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_6 , який зазначив, що є сусідом ОСОБА_4 , коли була потрібна допомога кликав ОСОБА_7 та він йому допомагав по господарству. Про виклики ОСОБА_4 до призовної дільниці йому нічого невідомо. Коли ОСОБА_7 викликали до призовної дільниці, питав у матері чи іде служити однак вона повідомила, що він хворіє. Йому невідомо на що саме хворіє ОСОБА_4

- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_8 , яка зазначила, що працює спеціалістом у сільській раді, особисто зі ОСОБА_4 , не знайома. У 2017 році військкомат передав повістки для вручення ОСОБА_4 однак коли вручала першу повістку ОСОБА_7 відмовився її отримувати, коли вручала другу повістку вдома був батько однак відмовився брати повістку, третю повістку відмовилась одержувати мати. 14.03.2018 року мала намір вручити повістку ОСОБА_4 однак він відмовився отримувати повістку сказавши, що брати її не буде. 18.03.2018 року разом з представником військкомату вручили повістку ОСОБА_4 для проходження медичної комісії.

- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що є сільським головою в с. Нова Чортория, особисто з обвинуваченим не знайомий. Як сільському голові йому відомо, що ОСОБА_4 , викликався військкоматом на призов і він особисто доручав спеціалісту доставити до ОСОБА_10 повістки. Спеціаліст ходила до дому і останній раз у 2018 році він відмовився від отримання повістки. Після цього приїжджали представники військкомату та разом з спеціалістом селищної ради вручили повістку ОСОБА_4 для проходження медичної комісії. Зазначив, що повістки які повинні були вручити представник селищної ради ОСОБА_4 у 2017 році з військкомату прийшли у кількості трьох а у 2018 році одна.

- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_4 Повідомила, що їй відомо про те, що брата хотіли забрати в армію, але останній хворий з дитинства на серце, у школі звільнявся від фізкультури.

- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що працює у ІНФОРМАЦІЯ_4 , особисто із ОСОБА_4 , не знайомий. Восени розпочався призов щодо оповіщення для проходження медичних оглядів, щодо придатності до проходження військової служби. Перша повістка у 2018 році мала бути вручена ОСОБА_4 відповідальними особами селищної ради. 18.03.2018 року відвідували ОСОБА_4 з метою вручення повістки щодо з`явлення для проходження медичних оглядів, при цьому роз`яснили права та обов`язки, необхідність з`явлення для проходження медичних оглядів та відповідальність у разі неприбуття за викликом. ОСОБА_4 не прибув у визначений день та час у зв`язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності та вручено чергову повістку. У визначений день та час ОСОБА_4 знову не прибув а тому була надіслана чергова повістка. Після цього ОСОБА_4 прибув для проходження медичної комісії після якої його було направлено на додаткове обстеження на яке він не прибув. У зв`язку з цим ОСОБА_4 в чергове було повідомлено повісткою про необхідність прибути для проходження медичної комісії однак у визначений день та час він знову не прибув а тому його було притягнуто до адміністративної відповідальності вдруге. Після цього матеріали відносно ОСОБА_4 були направлені до органів поліції. Після направлення матеріали відносно ОСОБА_4 до органів поліції він пройшов додаткове обстеження та прибув до комісії відповідно до висновку якої був визнаний обмежено придатний для проходження строкової військової служби.

- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що є сусідом ОСОБА_4 . Знає, зі слів матері та баби ОСОБА_4 , що він з дитинства хворіє. У школі звільнявся від фізкультури.

- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що є сусідом ОСОБА_4 . Знає ОСОБА_7 з дитинства та він був хворобливою дитиною. В дитинстві хворів бронхітом, простудою та ГРВ а після того як пішов у школу були проблеми з серцем. Щодо хвороб які б перешкоджали нести службу в армії їй невідомо. Про виклики ОСОБА_4 до призовної дільниці їй нічого невідомо.

Згідно витягу з кримінального провадження № 0000076 до Єдиного реєстру досудового розслідування 23 березня 2018 року внесено відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 335 КК України.
Згідно заяви, зареєстрованої в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події 23.03.2018 року, військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_5 , повідомив Любарське відділення поліції про умисне ухилення від призову на строкову військову службу ОСОБА_4 .
Згідно витягу із наказу №27 від 27.02.2018 року, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квітні-травні 2018 року проводиться черговий призов громадян на строкову військову службу.
Згідно повістки ОСОБА_4 запропоновано з`явитись 12.03.2018 року на призовну комісію.
Згідно розписки про отримання повістки, для з`явлення 12.03.2018 року на призовну комісію, ОСОБА_4 таку отримав 10.03.2018 року.
Згідно повістки ОСОБА_4 запропоновано з`явитись 19.03.2018 року на призовну комісію.
Згідно розписки про отримання повістки, для з`явлення 19.03.2018 року на призовну комісію, ОСОБА_4 таку отримав 15.03.2018 року.
Згідно повістки ОСОБА_4 запропоновано з`явитись 27.03.2018 року на призовну комісію.
Згідно розписки про отримання повістки, для з`явлення 27.03.2018 року на призовну комісію, ОСОБА_4 таку отримав однак не зазначено дати отримання.
Згідно протоколу №1 від 15.03.2018 року, ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 210 КУпАП, а саме без поважних причин не з`явився на виклик до Любарського РВК згідно повістки.
Згідно постанови №1 від 15.03.2018 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210 КУпАП, а саме без поважних причин не з`явився на виклик до Любарського РВК згідно повістки, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 119 гривень.
Згідно протоколу №4 від 22.03.2018 року, ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 210 КУпАП, а саме без поважних причин не з`явився на виклик до Любарського РВК згідно повістки.
Згідно постанови №4 від 22.03.2018 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП, а саме без поважних причин не з`явився на виклик до Любарського РВК згідно повістки, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.
Постановою про визнання предметів (речей, документів) речовими доказами у кримінальному провадженні та приєднання їх до кримінального провадження від 26.03.2018 року, особову справу призовника ОСОБА_4 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000076.
Протоколом огляду предметів, речей, документів від 27.03.2018 року оглянуто особову справу призовника ОСОБА_4 .
Згідно особової справи призовника, ОСОБА_4 тричі пропонувалось з`явитись на призовну комісію.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Показання свідків хоча і не прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, вони не були очевидцями подій, однак такі мають опосередковане відношення до вказаного кримінального провадження, оскільки свідки повідомили суд про обставини, що передували вчиненню кримінального правопорушення. Надані свідками показання не викликають сумніву у своїй достовірності та узгоджуються між собою й іншими доказами у справі, яким судом надано ретельну оцінку в ході розгляду кримінального провадження.
За змістом ст. 8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права Конституції України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.
Згідно зі ст. 62 Конституції України ,особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.
Змістом ст. 8, 9 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
У відповідності до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
У судовому засіданні були також досліджені докази надані обвинуваченим, які на думку обвинуваченого та його захисника виключають наявність у діях ОСОБА_4 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 335 КК України, а саме: медичні документи про проходження ОСОБА_4 медичного огляду в консультативно-діагностичному центрі м. Житомира.
Суд не бере до уваги вищевказані докази, та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі.
З вказаних та досліджених у судовому засіданні доказів, на які посилається захисник обвинуваченого та обвинувачений, судом не встановлено обґрунтованих підстав, які б давали можливість дійти до висновку про виправдання ОСОБА_4 , та про відсутність у його діях інкримінованого йому злочину.
Суд розцінює такі докази, як обрану обвинуваченим та його захисником лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.
Враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ст. 335 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт ухилення від призову на строкову військову службу.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень загальної частини цього кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, те, що обставини, які пом`якшують його покарання не встановлені, обставини які обтяжують його покарання: рецидив кримінальних правопорушень, позитивну характеристику за місцем проживання, а тому обирає його в межах санкції ст. 335 КК України у виді обмеження волі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд обравши вид покарання в межах санкції ст. 335 КК України, приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на ОСОБА_4 , обов`язки передбачені ст. 76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Речовими доказами розпорядитись у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 368-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 335 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Підстави для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , - не встановлені.

Речовий доказ по справі: особову справу призовника ОСОБА_4 повернути ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1