Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.199 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №296/1709/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 13 жовтня 2020 року,
в с т а н о в и в:
ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 05 листопада 2020 року, залишено без задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну міри запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт, та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб, по 11 грудня 2020 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням застосувати до нього міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. При цьому, вважає, що судовий розгляд проведений лише суддею головуючим, за відсутності інших членів колегії, призвів до грубого порушення вимог КПК України. Вважає що за відсутності суддів, судовий розгляд слід було перенести. Також, наголошує, що судом було грубо порушено його право на захист, оскільки його захисник адвокат ОСОБА_7 не був присутнім в зв`язку з захворюванням. При цьому, судом було надано йому безкоштовного адвоката, однак від послуг цього адвоката він відмовився та заявив відвід, що було проігноровано судом та, відповідно, проведено незаконно судовий розгляд. Одночасно, звертає увагу, що перебуває під вартою вже більше року, його вину в інкримінованому діянні не доведено. Звертає увагу і на те, що має хронічну хворобу, яка потребує систематичного лікування, що неможливо в умовах СІЗО.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як убачається з виділених матеріалів судового провадження №296/10709/18, в провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження №0000256, №0002669 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.187, ч.3 ст.189, ч.3 ст.289 КК України.

При цьому, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обраний обвинуваченому ОСОБА_8 закінчується - 15.10.2020, однак судове провадження в суді першої інстанції у зазначеному кримінальному провадженні не закінчено.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №296/10709/18, 13.10.2020 в судовому засіданні Корольовським районним судом, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. (а.п.24-26)

В цьому ж судовому засіданні було розглянуто й письмове клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт. (а.п.12-15)

При цьому, апеляційний суд бере до уваги положення п.20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, якими тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено відповідні особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження, зокрема й те, що в разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

З урахуванням наведених вимог, апеляційний суд не вбачає порушень вимог КПК України, у проведенні судового розгляду питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , виключно суддею головуючим ОСОБА_11 , на чому акцентує увагу обвинувачений в своїй апеляційній скарзі.

Крім того, апеляційний суд знаходить безпідставними й апеляційні посилання обвинуваченого на порушення його права на захист судом першої інстанції, зокрема те, що судом при розгляді питання відносно міри запобіжного заходу було забезпечено участь безоплатного адвоката, від послуг якого він відмовився та завив відвід.

Так, в ході апеляційної перевірки судом апеляційної інстанції встановлено, що від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 до суду першої інстанції надійшла інформація про його перебування на лікарняному, як наслідок його неможливість прибути до суду першої інстанції 13.10.2020, та вище зазначене письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.

Судом першої інстанції з огляду на кінцевий термін тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 15.10.2020, в порядку п.2 ч.1 ст.49 КПК України, була постановлена відповідна ухвала від 13.10.2020 (а.п.19) про залучення безоплатного захисника для захисту обвинуваченого виключно на окрему процесуальну дію розгляду питання про продовження міри запобіжного заходу ОСОБА_8 .

На виконання цієї ухвали, Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Житомирській області для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_12 призначено адвоката ОСОБА_13 - доручення №006-001758 від 13.10.2020 (а.п.21), який і приймав безпосередню участь у судовому розгляді судом першої інстанції питання про продовження міри запобіжного заходу, яким була погоджена спільна позиція захисту з обвинуваченим та було підтримано в повному обсязі доводи клопотання - адвоката ОСОБА_7 (а.п.34)

При цьому, під час судового розгляду 13.10.2020, будь-яких відповідних клопотань від обвинуваченого про відвід адвоката ОСОБА_13 , як і розбіжностей чи протиріч у доводах останніх щодо обрання міри запобіжного заходу, судом апеляційної інстанції в ході апеляційної перевірки не встановлено. (а.п.31-37)

В суді апеляційної інстанції вище наведені обставини не спростовано, тому апеляційний суд не вбачає, в даному випадку, жодних порушення судом першої інстанції його конституційного права на захист.

Одночасно, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та правильно прийшов до висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та доводи захисника, підтримані в судовому засіданні обвинуваченим, щодо зміни запобіжного заходу, з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи зазначені клопотання як прокурора, так і сторони захисту, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

При цьому, зважає апеляційний суд і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції не може не врахувати і ті факти, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, перебував у розшуку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не має стійких соціальних зв`язків, постійного доходу, може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою зміни показань, котрі на даному етапі судового розгляду провадження ще не допитані.

При цьому, слід зауважити, що суд першої інстанції на даному етапі провадження (продовження застосування запобіжного заходу) не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.

Дані про особу обвинуваченого, у тому числі й те, що останній має хронічну хворобу, яка потребує систематичного лікування, хоча у відповідності до довідки №106-1-20 від 12.08.2020 філії ЦОЗ ДКВС України в Житомирській області - лікування він отримує у СІЗО і стан його здоров`я задовільний, є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації, на думку апеляційного суду, не можуть бути тими беззаперечними стримуючими факторами котрі переконливо забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який, на що наголошує обвинувачений в своїй апеляційній скарзі.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції перевірив доводи адвоката та обвинуваченого ОСОБА_8 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу останньому.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в ході апеляційного розгляду останнім та його захисником не доведені.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в разі зміни виду запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, а саме домашній арешт, на чому наполягає ОСОБА_8 в скарзі, може призвести до спроб обвинуваченого переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта) та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, вирішуючи клопотання, як прокурора про продовження строку тримання під вартою, так і адвоката обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (незаконно впливати на свідків, потерпілого), вчинити інше кримінальне правопорушення, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Всі викладені обвинуваченим апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 13 жовтня 2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб, по 11 грудня 2020 року включно, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :