Номер провадження: 11-кп/813/2164/20
Номер справи місцевого суду: 509/3439/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 10.09.2020 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білка Іванівського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого:

-обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 років та 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано з моменту його фактичного затримання.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, а саме з 26.07.2018 р. по 10.01.2019 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взято його під варту в залі суду.
Вирішено долю речових доказів.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 27.07.2017 р. о 17 годині 30 хвилин він, пересуваючись на велосипеді біля магазину, розташованого по АДРЕСА_2 , вирішив вчинити відкрите заволодіння чужим майном, а саме матеріальним цінностями, що можуть знаходитись у вказаному магазині, поєднаним з проникненням, де у той момент працювала продавець магазину - потерпіла ОСОБА_9 .
З метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на відкрите заволодінням чужим майном, поєднаного з проникненням до приміщення магазину, ОСОБА_7 , зупинившись біля вказаного магазину, дочекавшись, поки з магазину вийде останній покупець, взявши шматок цегли з підлоги поблизу місця вчинення кримінального правопорушення, проникнув до приміщення вказаного магазину.
Перебуваючи у приміщенні магазину, усвідомлюючи, шо в приміщенні відсутні відвідувачі, окрім нього та продавця, та ніхто не завадить йому в реалізації злочинного умислу, застосував насильство до продавця вказаного магазину, а саме наніс удар шматком цегли по голові ОСОБА_9 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синця правої скроневої області, синець в проекції правого плечового суглобу, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №271 від 31.07.2018 р. є легкими тілесними ушкодженнями, що не були небезпечними для життя та мали незначні скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів.
Далі ОСОБА_7 , перегнувшись через стійку, схопив грошові кошти у розмірі 5000 гривень, які знаходилися за прилавком, після чого вибіг з приміщення магазину та зник у невідомому напрямку, а викрадені грошові кошти витратив на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначив, що вирок суду першої інстанції занадто суворий з наступних підстав:

- призначене покарання не відповідає обставинам кримінального правопорушення та є занадто суворим;

- при призначенні покарання не було взято до уваги особу засудженого, відомості про його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки;

- судом не взято до уваги, що потерпіла отримала відшкодування у повному обсязі та не має до обвинуваченого жодних претензій.

Посилаючись на такі доводи, захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині покарання, призначити покарання ОСОБА_7 з іспитовим строком.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням судом норм КПК України, з наступних підстав:

-суд неповністю з`ясував обставини справи;
-висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 уточнив вимоги своєї апеляційної скарги, просивпереглянути судове рішення лише в частині призначеного покарання та зменшити йому міру покарання.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 також підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти апеляційних скарг захисника та обвинуваченого та просив в їх задоволенні відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Положеннями ч. 2 ст. 24 КПК України гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднаний з проникненням у інше приміщення, при цьому ОСОБА_7 в повному обсязі визнавав обвинувачення, в зв`язку з чим суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, та розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій судом першої інстанції за ч. 3 ст. 186 КК України ніким із учасників кримінального провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
Судове рішення переглядається в межах доводів апеляційних скарг, а саме в частині призначення покарання.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Санкцією ч. 3 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив, що враховує характер, обставини, тяжкість та ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, відсутність матеріальних претензій у потерпілої, визнання обвинуваченим вини та каяття, а також дані про особу, характеризуючи матеріали.
В якості пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставин судом першої інстанції враховано, те що він провину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та відшкодував потерпілій ОСОБА_9 завдану майнову шкоду.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень неможливо без ізоляції від суспільства і вважав за можливе призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі відповідно до санкції статті.
Судова колегія погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції, також враховуючи те, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, проте двічі був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, що підтверджується матеріалами кримінального провадження (а.п.75).
Крім того, апеляційним судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції підтримувала позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді реального позбавлення волі. До апеляційного суду потерпіла ОСОБА_9 надіслала засобом поштового зв`язку заяву №11-кп-24032/20, в якій просила судовий розгляд проводити за її відсутністю та залишити вирок суду першої інстанції без змін.
За таких обставин доводи апеляційних скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо застосування відносно обвинуваченого надмірно суворого покарання не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Відтак, колегія суддів вважає вмотивованими висновками суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки тільки такий вид кримінального покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів та правильно застосував до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції інкримінованої обвинуваченому статті.
Доводи обвинуваченого та захисника, наведені у апеляційних скаргах, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони враховані судом першої інстанції під час ухвалення вироку, а істотних порушень проведення судового засідання в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, які б могли істотно вплинути на прийняте судом першої інстанції рішення, апеляційним судом під час розгляду скарг обвинуваченого та його захисника не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 10.09.2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк з дня отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4