ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2687/20 Справа № 932/5089/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000900 відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Камськ, Красноярського краю, Російської Федерації, громадянина України, який має середню освіту, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює будівельником ФЛП « ОСОБА_11 », зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
06 листопада 2019 року Синельниківським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням на 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Синельниківського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та 1 місяць.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислювати з моменту його фактичного затримання під час виконання цього вироку суду, після набрання ним законної сили.
Вирішено питання щодо речових доказів та накладеного арешту.
Як встановлено судом, 10 квітня 2020 року, приблизно о 21 год 30 хв, ОСОБА_8 , знаходячись біля парку «40 років визволення міста», який розташований біля будинку 19-а по Бульвару Зоряний в м.Дніпро, реалізуючи раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи відкрито, із корисливих мотивів, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, розпорошив потерпілій ОСОБА_12 в обличчя перцевий аерозоль та шляхом ривка, намагався вихопити з рук потерпілої ОСОБА_12 жіночу сумку, яка не представляє матеріальної цінності.
Однак, ОСОБА_8 не виконав усіх дій, які він вважав необхідним для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий громадянами.
Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі просить вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання змінити та призначити обвинуваченому за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням вимог ст. 69 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що враховуючи дані про особу обвинуваченого призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим та невідповідним фактичним обставинам справи та ступеню тяжкості вчиненого правопорушення.
Так, захисник зазначає, що після вироку Синельниківського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року засуджений перебував на обліку в Самарському районному відділі пробадії. За період іспитового строку ОСОБА_8 обов`язки покладені на нього судом не порушував, а саме з`являвся для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджав за межі України без погодження та не змінював місця проживання, роботи. Тобто, на думку захисника, це свідчить про те, що перебуваючи на свободі особа виконувала рішення суду, жодних порушень не допускала, що свідчить про те, що виправлення особи можливо і без ізоляції від суспільства.
Тим паче, захисник звертає увагу на те, що обвинувачений свою провину визнав повністю та щиросердно розкаявся, сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має постійне місце роботи, окрім того постійно мешкає в цивільному шлюбі з ОСОБА_13 , яка й народила йому дітей, продовжує працювати в ФЛП ОСОБА_11 , свої трудові обов`язки виконує належним чином, приймає активну участь в житті суспільства.
Вищевикладене, на думку захисника, не було в повній мірі взято до уваги судом першої інстанції, а отже рішення прийняте без врахування зазначених характеристик особи, висновки суду є неповними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Обвинувачений апеляційну скаргу свого захисника підтримав, просив її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оспорюються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію її дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості, характер кримінального правопорушення, яке пов`язане з відкритим викраденням чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше судимий за злочини проти життя та здоров`я людини, новий злочин в даному кримінальному провадженні проти власності вчинив в період іспитового строку, одружений, працює, має двох неповнолітніх дітей на утриманні, вину у вчиненому злочині визнав повністю, позитивно характеризується за місцем роботи та призначив ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, яке повністю відповідає обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, а також сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів захисника обвинуваченого, про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не було враховано ряд обставин та даних про особу ОСОБА_8 . Щодо доводів сторони захисту в апеляційні скарзі на те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, тобто, менше чим було призначено судом першої інстанції, оскільки ОСОБА_8 за попереднім вироком умови відбування покарання на підставі ст. 75 КК України із покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України виконував сумлінно, то колегія суддів відхиляє такі доводи та вважає їх спрямованими на уникнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, оскільки той факт, що обвинувачений вчинив злочин за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України в період іспитового строку спростовую доводи сторони захисту щодо дотримання умов відбування покарання з випробуванням і вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише за повної ізоляції останнього у виправній установі. Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що попереднє покарання з випробуванням своєї мети, передбаченої ст. 50 КК України на виправлення обвинуваченого не досягло, про що свідчить не тільки вчинення нового злочину в період іспитового строку, а й те, що злочин за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України не було доведено до кінця у зв`язку із затриманням ОСОБА_8 громадянами. Тобто, замах на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством був закінчений обвинуваченим не з власної волі, що свідчить про небажання обвинуваченим добровільно усвідомлювати злочинність своїх дій та ставати на шлях виправлення.
Тож, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального закону України, та ОСОБА_8 призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4