Справа №-613/36/19 Провадження №-1-кп/613/16/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Богодухів
Богодухівський районний суд Харківської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Богодухові кримінальне провадження №0000621 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вінницькі Івани Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, з базовою загально-середньою освітою, що не працює, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимого,-

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 13 листопада 2018 року близько 11 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету наживи, знаходячись поблизу автомагазину «Транзит», що розташований за адресою: м.Богодухів, вул.Шевченка,5, Харківської області, скориставшись тим, що його подальші дії ніким помічені не будуть, шляхом вільного доступу з автомобіля марки Renault 11 д.н.з. НОМЕР_1 скоїв крадіжку планшетного ПК марки «Asus MeMo Pad 7 8 Gb (ME170C-1A015A) Black», б/в, вартість якого складає 966 грн. 67 коп., що належить ОСОБА_6 , після чого з місця пригоди зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того ОСОБА_5 , 13 листопада 2018 року, близько 11 години, знаходячись поблизу автомагазину «Транзит», що розташований за адресою: м Богодухів, вул.Шевченка, 5, Харківської області, маючи прямий умисел на викрадення документу, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна за допомогою викраденого документу, впевнившись, що його злочинні дії ніким помічені не будуть, з автомобіля марки Renault 11 д.н.з. НОМЕР_1 шляхом вільного доступу таємно викрав пластикову зарплатну картку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з якою покинув місце вчинення правопорушення, для подальшого придбання продуктів харчування та розрахунку за допомогою вищевказаної картки, чим вчинив викрадення документу.

Крім того ОСОБА_5 , 13 листопада 2018 року перебуваючи в магазині «АТБ-маркет», що розташований за адресою: м.Богодухів, пл.Незалежності, 20, Харківської області, діючи повторно маючи та реалізуючи свій прямий умисел на таємне заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, впевнившись, що його злочинні дії ніким помічені не будуть, маючи вільний доступ, з використанням: раніше викраденої у ОСОБА_7 пластикової зарплатної картки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за № НОМЕР_2 , знаючи пін-код картки, об 11 годині 27 хвилин незаконно розрахувався вказаною карткою через термінал за придбання продуктів харчування на суму 89 грн. 40 коп. Через деякий час останній продовжуючи свій злочинний умисел знову прибув до магазину «АТБ- маркет» з використанням: раніше викраденої у ОСОБА_7 пластикової зарплатної картки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за № НОМЕР_2 , знаючи пін-код картки, об 11 годині 34 хвилин незаконно розрахувався вказаною карткою через термінал за придбання продуктів харчування на суму 127 грн. 80 коп. Після чого, ОСОБА_8 покинув місце події разом з придбаними товарами, якими розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 217 грн. 20 коп.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, пояснив, що 13 листопада 2018 року він підійшов до легкового автомобілю, який знаходився поблизу магазину автозапчастин по вул.Шевченка м.Богодухова, власник якого був відсутній, звідки викрав планшет, та через деякий час банківську карту. Уточнив, що до салону автомобіля він потрапив через водійські двері, які не були зачинені. Після чого, знаходячись в приміщенні магазину АТБ він набрав продукти харчування, горілку та на касі розрахувався за допомогою викраденої карти, разом з якою був папірець з пін-кодом до неї. Підтвердив, що події відбувалися саме так, як вказано в обвинувальному акті. Повністю погодився із найменуванням та вартістю викраденого ним майна.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, надали заяви з проханням слухати справу за їх відсутності. Зазначили, що не заперечують проти розгляду справи у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, згідно наданих ними заяв стосовно міри покарання обвинуваченому покладаються на думку суду, претензій матеріального чи морального характеру не мають.

Під час судового розгляду судом було визнано недоцільним дослідження усіх доказів у справі стосовно фактичних обставин справи, викладених у обвинувальному акті, оскільки вони ніким не оспорюються, обвинуваченим ОСОБА_5 повністю визнається вина та фактичні обставини справи, а сторони кримінального провадження не заперечували проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому суд з`ясував, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих фактичних обставин справи, переконався у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд дійшов висновку про доведеність, винуватості ОСОБА_5 в таємному викраденні чужого майна (крадіжці) і кваліфікує його дії за ч.1 ст.185 КК України, в викраденні офіційних документів, вчиненому з корисливих мотивів і кваліфікує його дії за ч.1 ст.357 КК України, а також в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно і кваліфікує його дії за ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який за останнім відомим місцем проживання характеризується посередньо, тривалий час за місцем реєстрації не проживає, більше року проживав в м.Полтава за різними адресами, перебував в розшуку, до суду на виклики не з`являвся, на даний час постійного місця проживання не має, не працює, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра, осудний, шкоду відшкодовано.

Обставиною, яка пом`якшує покарання для підсудного ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання для підсудного ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про призначення покарання у вигляді обмеження волі за ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та позбавлення волі за ч.2 ст.185 КК України, із врахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому судом також враховано положення п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що "призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів".

Зважаючи на викладене вище, також приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення на території Полтавської області в період перебування на розгляді в Богодухівському районному суді даної справи, суд вважає, що визначене покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження нових злочинів, а тому його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.
Обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, підлягає залишенню без змін, до набрання вироком законної сили.
Обговорюючи питання про відшкодування судових витрат, які складаються з витрат на проведення судово-товарознавчої експертизи, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати в сумі 429 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :
ОСОБА_5 визнати винним в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання:

за ч.1 ст.185 КК України у виді 2 років обмеження волі,

за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 року обмеження волі,

за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопопорушень, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити попередню - тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 18 січня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_5 в доход держави, судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 491 (чотириста дев`яносто одну) гривню.

Речові докази по справі:

-планшет марки «Asus MeMo Pad 7 8 Gb, який находиться на зберіганні у ОСОБА_6 , пластикову зарплатну картку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за № НОМЕР_2 , яка знаходиться на зберіганні у ОСОБА_7 залишити власникам;

- 2 чеки ТОВ «АТБ - Маркет», фрагмент аркушу паперу на якому мається надпис з пін кодом, компакт диск DVD +R марки «Videx Mamba» - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя