ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Крим. провадження №643/1263/19-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2574/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

- захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

- потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження № 11-кп/818/2574/20 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року,-

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого електромонтером на державному підприємстві «Електроважмаш», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5892, 92 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.
В іншій частині позову відмовлено.

Як установив суд, 06 листопада 2018 року приблизно о 21.00 год., за місцем мешкання ОСОБА_10 та її чоловіка ОСОБА_7 , в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті стійких неприязних взаємовідносин між зазначеними особами, виникла родинна сварка під час якої у ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , з метою спричинення тілесного ушкодження останній, ОСОБА_7 , стоячи обличчям до ОСОБА_10 , кулаком правої руки зі значною силою наніс останній один удар в обличчя, чим спричинив травму кісток носу у вигляді перелому носової кістки. Від отримання зазначеного удару ОСОБА_10 упала на спину на диван, після чого з метою прихистити себе від побиття, правим боком притулилась до спинки дивану.
ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії та усвідомлюючи протиправність своїх дій, і бажаючи діяти саме таким чином, підійшов до ОСОБА_10 та, діючи умисно та цілеспрямовано, стоячи з лівого боку від ОСОБА_10 , наніс один удар кулаком правої руки по голові останній, чим спричинив забійну рану на голові, після чого наніс декілька ударів (точна кількість у ході досудового розслідування не встановлена) кулаками обох рук в область тулубу, чим спричинив синці на тулубі.
Внаслідок дій ОСОБА_7 у ОСОБА_10 мали місце такі тілесні ушкодження: травма кісток носу у вигляді перелому носової кістки; забійна рана на голові; синці на голові, тулубі.
Травма кісток носу у вигляді перелому носової кістки належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більш 3-х тижнів (21 дня); забійна рана та синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпіла посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, неправильне вирішення її цивільного позову. Зазначила, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме те безпідставне та жорстоке побиття її обвинуваченим. На думку потерпілої суд дійшов помилкового висновку про відсутність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки її наявність підтверджується її показаннями та свідків. Наголосила, що при вирішення її цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди суд не в повному обсязі врахував спричинений ОСОБА_7 фізичний біль та моральні страждання, які виразилися в тому, що вона провела 15 діб на лікарняному, відстояла черги до різних лікарів, кожного ранку в дзеркалі спостерігала на обличчі спричиненні їй тілесні ушкодження. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України покарання 2 роки обмеження волі та задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому судом враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який працює, одружений, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність належних та допустимість доказів щодо перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, оскільки матеріали кримінального провадження таких доказів не містять.

Показання потерпілої та свідка ОСОБА_11 з приводу перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння колегія суддів сприймає критично, оскільки вони є зацікавленими особами.

Враховуючи, що обвинувачений раніше не судимий, працює електромонтером на державному підприємстві «Електроважмаш»,за місцем роботи характеризується позитивно, суд призначив ОСОБА_7 покарання, вид і розмір якого колегія суддів вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів і підстав для призначення більш суворого виду покарання, як про це просить потерпіла, не вбачає.

Разом з цим, доводи потерпілої щодо безпідставного зменшення судом першої інстанції грошової суми на відшкодування спричиненій потерпілій моральної шкоди, є обґрунтованими.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

При визначенні розміру заподіяної потерпілим моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер, тривалість та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, характер наслідків спричиненої потерпілій душевної травми, яка полягає у спричиненні їй тілесних ушкоджень близькою особою, тобто у втраті довіри до рідної людини.

Відповідно до вимог ст.408 КПК України апеляційний суд має право зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Тому, колегія суддів вважає за доцільне апеляційну скаргу потерпілої задовольнити частково, вирок районного суду змінити та збільшити розмір суми на відшкодування потерпілій моральної шкоди.

З урахуванням вказаного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду підлягає зміні, відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди змінити.

Збільшити суму на відшкодування моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) грн.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в частині скасування вироку не підлягає, у решті може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: