Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

21 грудня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0004043 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2019 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцьк Волинської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України на чотири роки позбавлення волі.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Вироком вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що він, 30 жовтня 2018 року близько 17 год. 40 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні магазину «Акцент» що за адресою: м.Луцьк, пр.Волі, 43, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого збагачення, спрямовану на відкрите викрадення чужого майна, відкрито, шляхом вільного доступу, повторно, викрав із приміщення вищевказаного магазину алкогольні напої, а саме: дві пляшки віскі марки «Jemerson», кожна вартістю - 665 грн, на загальну суму 1330 грн та пляшку лікеру марки «Jegermeister» вартістю - 735 грн, та тримаючи у руках викрадене, направився до касової зони вищевказаного магазину, де умисно не розрахувавшись за них, пройшов через касову зону та вийшов із магазину, таким чином останній завдав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 , майнової шкоди на загальну суму 2065 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить суд вказаний вирок змінити в частині призначеного покарання, а саме призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.
На обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначив, що він свою вину у вчиненні даного злочину визнав, детально та послідовно повідомив усі обставини кримінального провадження, усвідомив значення та протиправність своїх дій.
Зазначив, що він є особою молодого віку, став на шлях виправлення, працевлаштувався, має постійне місце проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 під час апеляційного розгляду зазначав, що він здійснює догляд за своєю матір`ю, яка у зв`язку з перенесеною політравмою потребує постійного стороннього догляду.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року задоволено апеляційну скаргу обвинуваченого та змінено вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2019 року - звільнено обвинуваченого ОСОБА_5 від призначеного вироком суду покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Не погодившись з цією ухвалою, прокурор Луцької місцевої прокуратури Волинської області подала касаційну скаргу, яка постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2020 року задоволена частково, ухвала Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 скасована і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Як вказав суд, при новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати, що скасоване рішення не містить переконливого обгрунтування того, що виправлення засудженого ОСОБА_5 можливе без відбування покарання і рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Тому суду апеляційної інстанції слід врахувати це, належно оцінити відомості про особу винуватого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, прийняти законне, обгрунтоване й умотивоване рішення згідно з вимогами статей 50, 65 - 67, 75 КК, маючи на увазі, що за тих самих відомостей про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки за своїм видом та розміром не є явно несправедливим через його м`якість, оскільки відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винуватого, а звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ураховуючи тяжкість злочину, особу засудженого та інші обставини.

Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 травня 2020 року задоволено подання Волинського апеляційного суду та направлено матеріали кримінального провадження №0004043 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на розгляд до Рівненського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для її задоволення не вбачається.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Водночас колегія суддів керується положенням ч.2 ст.439 КПК, згідно якої вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.
Зокрема, судом було враховано пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення цього злочину у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, судом було взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини його вчинення спосіб заволодіння майном, предмет грабежу, а саме дорогі алкогольні напої. Також суд врахував дані про особу обвинуваченого, зокрема його молодий вік, наявність попередніх судимостей, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, вчинення нового умисного корисливого злочину проти власності в період не погашених і не знятих у встановленому законом порядку судимостей.
Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку місцевого суду про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства та обрання йому мінімальної міри покарання, передбаченої санкцією інкримінованої йому статті.
За приписами стаття 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Проте з матеріалів даного кримінального провадження не вбачається жодних обставин, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.
При цьому, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_5 , незважаючи на свій молодий вік, вже вп`яте притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів і хоча раніше відбув покарання у виді позбавлення волі, проте не зробив для себе належних висновків та не став шлях виправлення. Також обвинуваченим не було надано підтвердження наявності у нього джерела отримання правомірних доходів.
Тому, зважаючи на вказане та враховуючи обставини даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що така обставина як необхідність догляду своєї хворої матері, на яку покликався обвинувачений ОСОБА_5 при повторному апеляційному розгляді, не є безумовною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки не може гарантувати його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів без реального відбування покарання.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд при ухваленні даного вироку дотримався вимог як закону про кримінальну відповідальність, так і кримінального процесуального закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає особі винного та обставинам кримінального правопорушення, а тому підстав для зміни даного вироку та задоволення апеляційних вимог колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2019 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3