Справа № 487/7955/20
Провадження № 1-кп/487/433/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

за участі: прокурора: ОСОБА_3

потерпілого: ОСОБА_4

представника потерпілого: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Миколаєві кримінальне провадження, внесеному до ЄРДР № 0001229 від 11.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2020 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, з додатками: реєстром матеріалів досудового розслідування, розпискою обвинуваченого, його захисника адвоката ОСОБА_8 про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Ухвалою суду від 05.01.2021 було призначено підготовче судове засідання на 12.01.2021, яке не відбулося у зв`язку з неприбуттям сторін з поважних причин та наявності відповідного клопотання від потерпілого. Підготовче судове засідання відкладено на 25.01.2021.
У підготовчому судовому засіданні прокурор запропонував призначити провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки справа за територіальністю та інстанційністю підсудна саме Заводському районному суду м. Миколаєва, наданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам закону.
Захисник ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заперечували проти призначення справи до судового розгляду, посилаючись на невідповідність обвинувального акта ст. 291 КПК України. Просили суд направити обвинувальний акт прокурору на доопрацювання про що також подане письмове клопотання.
Потерпілий ОСОБА_4 та його представник при вирішенні питання, щодо заявленого клопотання не визначились при цьому зазначили, що є необхідність в ознайомленні з матеріалами обвинувального акта. Також потерпілий зазначив, що йому на стадії закінчення досудового розслідування не надавали доступу до матеріалів досудового розслідування.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України підлягає поверненню прокурору, виходячи з такого.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;
9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, наслідки та інші дані, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Даний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу.
Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79).
Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 № 8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, направлений до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 вказаним вимогам не відповідає.
Так, ч.1 ст.126 КК передбачає відповідальність за умисне завдання удару, побоїв який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК, є відсутність тілесних ушкоджень.
В обвинувальному акті прокурором викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими:
«…Досудовим розслідуванням встановлено, 09.04.2020 приблизно о 17 год. 00 хв. ОСОБА_6 знаходячись за адресою: м. Миколаїв, Велика Корениха, біля будинку №17, що розташований по вул. Антична, скоїв кримінальний проступок при наступних обставинах.

Так знаходячись у вказаний час у вказаному місці ОСОБА_6 тримаючи в обома руками лопату, побачив ОСОБА_4 в результаті чого в нього виник раптовий злочинний умисел направлений на спричинення побоїв останньому.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення побоїв, ОСОБА_6 відволікши ОСОБА_4 наніс один удар, дерев`яною частиною лопати в область лівого ока ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта №438 у ОСОБА_4 наявні тілесні пошкодження у вигляді синця в лівій параорбитальній ділянці. По ступеню тяжкості дане тілесне пошкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта №98-К від 30.11.2020 у ОСОБА_4 мало місце пошкодження (об`єктивно підтверджене) у вигляді гематоми (синця) в області лівого ока.

При проведенні слідчого експерименту момент удару в область лівого ока учасниками експерименту не показаний.

Згідно висновку експерта №1268 тілесні пошкодження у вигляді переломів ребер 8, 9, 10 праворуч по задній пахвовій лінії, перелому лівої виличної дуги, параорбітальної гематоми зліва не відповідає механізму їх утворення, вказаного потерпілим в ході проведення слідчого експерименту від 25.09.2020 року. Також не відповідає механізм їх утворення в ході проведення слідчого експерименту з підозрюваним від 24.09.2020 року…».

При цьому підсумовуючи сформоване обвинувачення у обвинувальному акті прокурор цитує норми ч.1 ст. 126 КК України та зазначає: «…Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України, тобто у умисному завданні удару, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень …».
Зі змісту такого обвинувачення вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 не отримав жодних тілесних ушкоджень (легких, середньої тяжкості).
Зазначене суперечить викладеним в обвинувальному акті прокурором фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Також не зрозумілим є посилання сторони обвинувачення на тілесні пошкодження у вигляді переломів ребер 8,9,10 праворуч по задній пахвовій лінії, перелому лівої виличної дуги, параорбітальної гематоми зліва. Не зазначено до якого ступеню тяжкості такі ушкодження відносяться.
Таким чином, висунуте ОСОБА_6 обвинувачення є неконкретним, його не можна визнати зрозумілим.
За таких обставин суд вважає обвинувальний акт таким, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює належне забезпечення процесуальних прав учасників судового провадження, а тому відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Окремо необхідно зазначити, що одним з основних завдань кримінального провадження згідно з вимогами чинного КПК України є захист особи, суспільства та держави, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Участь особи у кримінальному провадженні у якості потерпілого пов`язана з реалізацією наданих йому прав і виконання покладених на нього обов`язків. Ціль участі потерпілого у кримінальному провадженні пов`язана з необхідністю відновити порушені права або компенсувати завдану злочином шкоду (або одночасно перше і друге).
Пленум Верховного Суду України в постанові від 02.07.2004 № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» звернув увагу судів на те, що послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінально-процесуального законодавства України, якими передбачені права потерпілих від злочинів, є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст. 55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.
Суди зобов`язані вживати всіх можливих заходів до забезпечення участі потерпілого в судовому засіданні (п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 № 13). Потерпілий бере участь у судовому засіданні як сторона обвинувачення і користується рівними з іншими учасниками судочинства правами та свободою в наданні й дослідженні доказів, доведенні їх переконливості перед судом (п.21 вказаної Постанови).
Відповідно до ч. 7 ст. 290 КПК України, про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, після чого останній має право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті.
Відповідно до ч. 10 ст. 290 КПК України, сторонам кримінального провадження, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ.
В реєстрі матеріалів досудового розслідування, який доданий до обвинувального акту міститься посилання на протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування потерпілому ОСОБА_4 за участю представника без дати та часу такого ознайомлення. При цьому потерпілий в судовому засіданні зазначив, що йому така можливість не надавалась та він був позбавлений такого права. Таким чином в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначена суперечлива інформація.
На думку суду, не надання потерпілому доступу до матеріалів досудового розслідування є грубим порушення його прав, яке має бути усунуто під час усунення недоліків обвинувального акту.
Невідповідність зазначених в реєстрі досудового розслідування відомостей відносно потерпілої особи не може бути усунута судом, а тому при подальшому розгляді кримінального провадження може привести до неналежного забезпечення процесуальних прав учасників судового провадження.
У зв`язку з поверненням обвинувального акта прокурору клопотання прокурора про призначення провадження до судового розгляду задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109, 291, п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001229 від 11.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, повернути прокурору Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області для усунення встановлених недоліків.
Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом семиденного строку з дня її проголошення.
Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після постановлення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали виготовлений 25.01.2021 року.

Суддя ОСОБА_1