н/п 1-кс/766/8928/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.10.2020 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС 2-го відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_5 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Російської Федерації, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

в с т а н о в и в :

Слідчий звернувся до суду з клопотанням в якому просив: обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання посилався на те, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000058 від 19.04.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 438, ч. 1 ст. 171, ч. 1 ст. 438 КК України.

Заступником Генерального прокурора України 28.04.2016 у даному кримінальному провадженні визначено підслідність за слідчим відділом Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням доручено прокуратурі Автономної Республіки Крим.

Так, стаття 438 КК України є бланкетною нормою, що відсилає до порушення законів та звичаїв війни, передбачених у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, при тлумаченні конкретних порушень законів та звичаїв війни, у даній справі необхідно керуватися Женевською конвенцію про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року. Ця Конвенція містить перелік діянь, що становлять найбільш серйозні порушення Женевських Конвенцій від 12 серпня 1949 року, а також інші порушення законів та звичаїв війни.

Відповідно до статті 2 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни, вона застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Україна втратила ефективний контроль над територією Криму у зв`язку з її окупацією ЗС РФ. З метою «легітимізації» окупації, владою АРК за підтримки РФ було проведено незаконний «референдум» від 16 березня 2014 з метою приєднання півострова до території РФ всупереч Статтям 5, 72 та 73 Конституції України. Результатом незаконно проведеного референдуму стала тимчасова окупація території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

При цьому, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.

Разом з тим, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 71/205 від 19.12.2016 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)», Генеральна Асамблея засудила тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Крім того, Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 72/190 від 19.12.2017 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» Генеральна Асамблея повторно засудила нинішню тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Враховуючи викладене, окупація Криму РФ, будучи рівнозначною міжнародному збройному конфлікту, задовольняє критерій наявності збройного конфлікту, що є передумовою для притягнення до кримінальної відповідальності за найбільш серйозні порушення Женевських конвенцій.

Відповідно до статті 4 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Крім того, статтею 13 Конвенції визначено, що положення частини II (Загальний захист населення від деяких наслідків війни) стосуються всього населення країн, які перебувають у конфлікті, без будь-якої дискримінації за ознакою, зокрема, раси, національності, релігійних або політичних переконань, і спрямовані на полегшення страждань, спричинених війною.

Згідно статті 27 Конвенції, особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Виходячи з того, що злочинні діяння були пов`язані з окупацією півострова та політикою окупаційної влади, спрямованої на переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України, виконавці злочину ОСОБА_6 та інші невстановлені особи усвідомлювали фактичні обставини, що свідчили про наявність збройного конфлікту (окупації). Як було зазначено вище, сам факт окупації був засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України, та був широко висвітлений в офіційних виданнях та медійному просторі.

Відповідно до статті 64 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

У контексті окупації Криму РФ як окупаційна держава не мала права втручатися у порядок здійснення правосуддя українськими судами.

Окрім цього, відповідно до статті 47 Женевської конвенції про захист цивільного населення особи, що перебувають під захистом, які знаходяться на окупованій території не будуть у жодному разі та жодним чином позбавлені переваг цієї Конвенції у зв`язку з будь-якими змінами, запровадженими стосовно керівних установ чи управління цією територією внаслідок її окупації, або у зв`язку з будь-якою угодою, укладеною між властями окупованої території та властями окупаційної держави, або у зв`язку з анексію окупаційною державою всієї або частини окупованої території.

Відповідно до статті 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни серйозні порушення, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), який набув чинності для України 25 липня 1990 р. особі, визнаній винною у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного зі збройним конфліктом, не може бути винесено жодного вироку, і вона не може бути піддана жодному покаранню, крім як за постановою неупередженого й відповідним чином створеного суду, що додержує загальновизнаних принципів звичайного судочинства, які включають в тому числі те, що процедура повинна передбачати надання звинуваченому до і під час суду всі необхідні права та засоби захисту.

Разом з тим, Федеральним Законом РФ №154-Ф3 від 23.06.2014 «О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации» створено систему судів на території Республіки Крим, зокрема створено т.зв. Київський районний суд міста Сімферополя (який не являється військовим судом, а відноситься до судів загальної юрисдикції).

Так, в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року, будучи призначеною відповідно до Указу Президента Російської Федерації від 23 травня 2016 року № 241 «О назначении судей федеральных судов» на посаду судді вищевказаного «суду» та прийнявши 06 червня 2016 року присягу, усвідомлюючи, що так званий «Железнодорожный районный суд города Симферополь» відповідно до положень ст. 64 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни є незаконно створеним органом, приступила до виконання своїх безпосередніх обов`язків в складі незаконно створеного органу.

Так, у ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не раніше 17.02.2017 виник умисел на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, шляхом порушення права на справедливий і офіційний судовий процес в межах здійснення розгляду судового провадження № 1-64/2017 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Перебуваючи на посаді судді незаконно створеного «Железнодорожного районного суда города Симферополь», ОСОБА_6 17.02.2017 розпочала розгляд судової справи № 1-64/2017 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 280.1 КК РФ, в порядку, визначеному процесуальним законодавством Російської Федерації.

В ході судового розгляду обвинувального висновку щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 було з`ясовано, що обвинувачений є українським журналістом, громадянином України, кримінальна справа відносно якого порушена за фактом «висловлення закликів на порушення територіальної цілісності Російської Федерації» шляхом публікації 11.09.2015 в мережі Інтернет статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Усвідомлюючи, що ОСОБА_7 є громадянином України і, відповідно, є особою, що перебуває під захистом Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни, ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. ст. 4, 13, 47 та 64 вказаної Конвенції продовжила судовий розгляд кримінальної справи щодо останнього, сприяючи таким чином реалізації політики окупаційної влади, спрямованої на кримінальне переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в порушення свободи слова та думки в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України та демонструючи свою залежність від органів окупаційної влади.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, шляхом порушення права на справедливий і офіційний судовий процес в межах здійснення розгляду судового провадження № 1-64/2017 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, діючи в складі незаконно створеного «Железнодорожного районного суда города Симферополь» ОСОБА_6 в період часу з 17.02.2017 по 22.09.2017 розглянула матеріали кримінальної справи № , за результатами якої 22.09.2017 винесла вирок, відповідно до якого визнала ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 280.1 КК РФ та призначила покарання у виді позбавлення волі, строком на 2 роки 6 місяців, звільнивши від відбування покарання з призначенням іспитового строку терміном три роки та забороною займатися публічною діяльністю протягом трьох років.

Встановлено, що ОСОБА_6 , мотивуючи винесення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , посилалась на надані «стороною обвинувачення» та досліджені безпосередньо в ході судового розгляду докази, які на її думку беззаперечно вказували на наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 280.1 КК РФ.

Так, ключовими доказами, наданими стороною обвинувачення, які були покладені в основу обвинувального вироку було «Заключение експерта № 83» за результатами проведення судово-лінгвістичної експертизи, відповідно до висновків якої з позиції лінгвістичної кваліфікації в статті «Блокада необходимый первый шаг к освобождению Крыма» містяться заклики до здійснення дій, направлених на порушення територіальної цілісності Російської Федерації, складений так званим «экспертом экспертного подразделения УФСБ России по Республике Крым и городу Севастополю» ОСОБА_8 ; «Заключение експерта» № 1830/8-1, за результатами проведення судової авторознавчої експертизи, відповідно до якої встановлено, що автором статті «Блокада необходимый первый шаг к освобождению Крыма» є ОСОБА_7 , а також матеріали, що підтверджували факт написання та участь ОСОБА_7 в розміщенні в мережі Інтернет вищевказаної статті.

Разом з тим, ОСОБА_6 проігноровано наданий стороною захисту Висновок спеціаліста ОСОБА_9 , складений за результатами проведення політологічного дослідження тексту статті «Блокада необходимый первый шаг к особождению Крыма», відповідно до якого «публичная дискуссия о принадлежности какой-либо територии государству является проявленим права на выражение свого мнения и не нарушает территориальную целостность государства, а текст под. названим «Блокада необходимый первый шаг к освобождению Крыма» не содействует нарушению териториальной целостности РФ», а також відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про допит самого ОСОБА_9 .

Також, відповідно до Висновку експерта № 16174/16175/17-39 від 12.02.2018, складеного за результатами проведення експертами КНДІСЕ лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи встановлено, що висловлювання, у яких наявні заклики, зміст яких полягає у спонуканні адресатів до певної діяльності, спрямованої на порушення територіальної цілісності держави і здійснення екстремістської діяльності, а також висловлювання, у яких виражається допустимість здійснення терористичної діяльності та у яких наводяться аргументи на підтвердження можливості здійснення такої діяльності у текстовому матеріалі в роздруківці публікації « ІНФОРМАЦІЯ_3 » - відсутні. Крім того, висловлювання, у яких наявні ознаки розпалювання національної та релігійної ворожнечі, приниження національної честі та гідності, а також третирування громадян за ознаками статі, раси, національності, мови, походження, ставлення до релігії, та приналежності до будь-якої соціальної групи у текстовому матеріалі в роздруківці публікації « ІНФОРМАЦІЯ_3 » - відсутні.

Таким чином, ОСОБА_6 , допущено підміну власної оцінки доказів, яка повинна була ґрунтуватися виключно на законі «висновком лінгвістичної експертизи», складеним так званим «экспертом экспертного подразделения УФСБ России по Республике Крым и городу Севастополю», а також в порушення положень ч. 4 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) не надано ОСОБА_7 під час суду всіх необхідні прав та засобів захисту, що в свою чергу є відображенням залежності від окупаційної влади та упередженості самого судового процесу, спрямованого на кримінальне переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в порушення свободи слова та думки в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема: вироком від 22.09.2017, винесеним суддею «Железнодорожного районного суда города Симферополь» у кримінальній справі №; оглянутими в ході здійснення досудового розслідування матеріалами кримінальної справи №, порушеної незаконно створеним органом - «УФСБ России по Республике Крым и городу Севастополю»; висновком експерта від 12.02.2018 за №16174/16175/17-39; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 21.02.2017; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 26.07.2017; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 17.06.2020.

В ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000058 від 19.04.2016 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 29.07.2019 складено повідомлення підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, тобто у вчиненні порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилось у порушенні вимог ст. 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, яке полягає у порушенні права на справедливий і офіційний судовий процес щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах окупації частини території України, а саме Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

На даний час підозрювана ОСОБА_6 проживає та переховується на тимчасово окупованій території АР Крим, а саме за адресою: Автономна Республіка Крим, смт. Азовське, вул. Жовтнева, 5.

З метою виконання вимог КПК України, повідомлення про підозру ОСОБА_6 було направлено на офіційну електронну адресу так званого «Железнодорожного районного суда г. Симферополя».

Постановою слідчого СВ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_12 від 29.07.2019 підозрювану ОСОБА_6 оголошено у розшук, а кримінальне провадження № 0000058 відповідно до ст. 280 КПК України зупинене у зв`язку з розшуком підозрюваної.

Крім того, з метою виконання вимог КПК України, виклик ОСОБА_6 на проведення слідчих та процесуальних дій було розміщено на офіційному веб-сайті ГУНП в АР Крим та м. Севастополі, а також опубліковано повідомлення щодо виклику останньої на проведення слідчих та процесуальних дій на офіційному сайті «Урядовий кур`єр».

На протязі тривалого часу ОСОБА_6 неодноразово викликалась слідчим в порядку ст. 135 КПК України для оголошення підозри, однак станом на теперішній час остання до слідчого управління ГУНП в АР Крим та м. Севастополі не з`явилася, поважних причин не прибуття не повідомила.

Постановою слідчого 1-го відділу СУ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_13 від 19.06.2020 підозрювану ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яким законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 є забезпечення виконання покладених на неї процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та в подальшому в суді, а також запобіганням ризикам визначеним у ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, характер вчиненого кримінального правопорушення, спрямованого на незаконне кримінальне переслідування осіб, які висловлюють проукраїнську позицію в порушення свободи слова та думки в частині підтримки позиції про територіальну цілісність України, яке інкримінується ОСОБА_6 та тяжкість покарання, яке їй загрожує у випадку визнання її винною, в сукупності свідчать про наявність реального ризику того, що підозрювана переховуватиметься від органу досудового розслідування.

Крім того, підозрювана ОСОБА_6 на даний час продовжує обіймати посаду «судді» в незаконно створеному органі окупаційної влади - «Железнодорожном районном суде г. Симферополя», та здійснювати розгляд справ в порядку, визначеному процесуальним законодавством Російської Федерації, що безпосередньо свідчить про наявність ризику того, що остання може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання задовольнити.
Захисник просила відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що воно є передчасним. Так, прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_6 була суддею до окупації АР Крим та чи є вона суддею зараз, тобто чи не порушено стороною обвинувачення процедуру повідомлення їй про підозру.
Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Слідчим суддею встановлено, що 29.07.2019 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Доказів того, що слідчим виконано вищезазначені вимоги закону слідчому судді не надано, а запобіжний захід може застосовуватися лише до підозрюваної особи. Так, згідно наданих до клопотання матеріалів, повідомлення про підозру ні ОСОБА_6 , ні членам її сім`ї не вручалося, поштою не направлялося, а саме по собі складання такої підозри як процесуального документа, не є підставою вважати, що особа про неї повідомлена. При цьому, слідчий суддя враховує, що стороною обвинувачення не надано належних доказів направлення повідомлення про підозру на електронну пошту за місцем роботи ОСОБА_6 .

Крім того, прокурором не надано жодного доказу того, що ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування. Так, у наданих суду в підтвердження клопотання копіях документів немає жодного доказу щодо проведення розшукових дій з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 , доказів її належного виклику до слідчого та не явки на такий виклик. Публікація повісток на ім`я ОСОБА_6 у засобах масової нінформації, зокрема газеті Урядовий кур`єр не є належним доказом виклику ОСОБА_6 до слідчого, оскільки такий спосіб повідомлення не передбачений ст. ст. 135, 136 КПК України.

При цьому, сама по собі постанова про оголошення розшуку підозрюваної не є належним доказом того, що ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду. Також слідчий суддя враховує, що в розшук оголошено не Школьну, а Шкільну.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 42, 135-136, 176-205, 207, 208, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 2-го відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_5 , погодженого з прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України ОСОБА_6 відмовити за необґрунтованістю.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 19.10.2020 року о 15.00 год.

Слідчий суддяОСОБА_1