ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2020 року
м. Київ

справа № 403/290/18
провадження № 51-2125км20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 навирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, проживає у АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України).

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неповноту судового розгляду та істотне порушення кримінального процесуального закону, виклала вимогу до Суду касаційної інстанції (далі Суду) про скасування судових рішень стосовно ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримати.
Свої доводи захисник мотивує тим, що органом обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами, що вартість двох сталевих оцинкованих листів розміром 1 м х 1,5 м товщиною 1 мм становить саме 381,30 грн, тобто перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, з урахуванням балансової вартості всієї нежитлової споруди, яка становить 5896 грн. Зазначає, що ці листи не були безпосереднім об`єктом експертного дослідження, експерту було надано невірні вихідні дані, а матеріали кримінального провадження не надавались, а тому висновоктоварознавчої експерти є недопустимим доказом.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі статей 75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.

За ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 без зміни.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 21 березня 2018 року близько 16:00, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з даху приміщення нежилої будівлі ТОВ «Агрокомплекс» на вул. Горького, 1 у смт Устинівка Кіровоградської області таємно викрав два сталевих оцинкованих листи розміром 1 м х 1,5 м кожен загальною вартістю 381,30 грн, заподіявши ТОВ «Агрокомплекс» матеріальної шкоди на вказану суму.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник підтримала касаційну скаргу; прокурор просила залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.

Мотиви Суду

Викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Для злочинів, учинених у 2018 році, ця сума має не перевищувати 176,20 коп.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом.
Обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції вину в пред`явленому обвинуваченні за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі.
Суд першої інстанції встановив, що показання обвинуваченого об`єктивно підтверджені даними протоколів огляду місця події, слідчого експерименту та висновком судової товарознавчої експертизи, які узгоджуються між собою.
Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи від 24 квітня 2018 року за № 1629/18-27 ринкова вартість одного сталевого оцинкованого листа 1 м х 1,5 м, товщиною 1 мм, який не має пошкоджень і придатний для використання, станом на 21 березня 2018 року становить 195,65 грн.
З матеріалів провадження вбачається, що неповнолітній ОСОБА_7 збув викрадене за 175 грн.
Суд першої інстанції розглянув доводи захисника неповнолітнього ОСОБА_7 , який не погодився з позицією обвинуваченого та стверджував, що досліджений висновок експерта не доводить вартості викраденого майна, адже експерт безпосередньо не досліджував викрадені речі. Проте суд першої інстанції в ході дослідження вищевказаного висновку експерта не виявив підстав для визнання цього доказу недопустимим та вважав позицію захисника необґрунтованою.
На підставі аналізу вищевказаних доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку продоведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185 КК України.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу захисника, доводи якої аналогічні доводам, викладеним у його касаційній скарзі, встановив, що судову товарознавчу експертизу було призначено відповідно до вимог кримінального процесуального закону на підставі ухвали слідчого суді, якою було задоволено клопотання слідчого про проведення товарознавчої експертизи. На вирішення експерта в ухвалі було поставлено відповідні питання щодо вартості сталевих оцинкованих листів із зазначенням їх родових ознак, товщини та розмірів, з урахуванням, що вони були придбані за часів СССР, тобто перебували у використанні. Відповідно до висновку вказаної експертизи вартість майна визначалася згідно із загальноприйнятими методами проведення судово-товарознавчих експертиз та з огляду на методичні рекомендації з визначення вартості майна.
Тому апеляційний суд дійшов висновку, що цей доказ отримано під час досудового слідства із дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Те, що речові докази та матеріали провадження не надавалися безпосередньо експертові, не є підставою для визнання висновку товарознавчої експертизи недопустимим доказом.
Крім того, апеляційний суд врахував, що під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції ні захисником, ні обвинуваченим чи його законними представниками клопотання про проведення повторної товарознавчої експертизи не заявлялося.

Ураховуючи викладене, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що з урахуванням конкретних обставин провадження підстави для визнання висновку експерта судової товарознавчої експертизи недопустимим доказом відсутні, а тому вимога, викладена у касаційній скарзі захисника, про закриття кримінального провадження з наведених ним підстав задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.

У ст. 58 Конституції України зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
З 01 липня 2020 року в Україні набув чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 617-VIII (далі Закон України № 617-VIII).
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України в редакції Закону України № 617-VIII з наступними змінамикримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Санкцією ч. 1 ст. 185 КК України в редакції цього закону передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Таким чином, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України віднесено Законом України № 617-VIII до кримінальних проступків і покарання у виді позбавлення волі санкцією цієї статті у новій редакції не передбачено.
Нова редакція цієї норми закону про кримінальну відповідальність є більш м`якою, ніж попередня, оскільки із санкції статті виключений більш суворий вид покарання, при альтернативній санкції, тому дія нового закону поширюється на засудженого ОСОБА_7 , який вчинив крадіжку до набрання цим законом чинності, тобто має місце зворотна дія закону в часі.

Згідно з ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише при призначенні судом покарання, крім позбавлення волі на строк не більше п`яти років, у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців та обмеження волі.
Водночас з огляду на особливості кримінальної відповідальності неповнолітніх, до яких покарання у виді обмеження волі не застосовується (ч. 1 ст. 98 КК України), ураховуючи, що виправні роботи відбуваються за місцем роботи засудженого (ч. 1 ст. 57 КК України), а також беручи до уваги наявні в матеріалах провадження дані про особу засудженого, який не працює, навчається в школі, був звільнений судом першої інстанції на підставі статей 75, 104 КК України від відбування покарання з випробуванням, Суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 неможливо призначити жоден з передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закону України № 617-VIII видів покарань, не погіршуючи його становища, а тому він підлягає звільненню від покарання на підставі ст. 74 КК України.

Зважаючи на наведене, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а судові рішення в частині призначення покарання неповнолітньому ОСОБА_7 зміні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання.
В іншій частині судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3