Постанова
іменем України

28 жовтня 2020 року

м. Київ
справа № 402/1106/17

провадження № 51-2413км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 05 травня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000592, за обвинуваченням
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ульянівка Благовіщенського (Ульянівського) району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК);

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Усть-Каменогорськ Ульбінського району Східно-Кавказької області Республіка Казахстан, жителя АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК;
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_3 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК;
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_4 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області ухвалою від 29 квітня 2020 року продовжив дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_10 , на строк 60 днів, до 26 червня 2020 року включно, а також продовжив дію запобіжних заходів ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 05 травня 2020 року відмовив

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на вказану ухвалу суду першої інстанції.
Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2020 року щодо продовження дії запобіжних заходів ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в апеляційному порядку не оскаржено.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала?касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки вказане рішення суперечить засадам кримінального судочинства та винесено з грубим порушенням норм процесуального права.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку, натомість суд апеляційної інстанції не дотримався норм Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) та Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 (далі Рішення № 4-р/2019), відповідно до якого положення ч. 2 ст. 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, та безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, обмеживши таким чином права ОСОБА_10 на захист і оскарження судового рішення.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та прокурор ОСОБА_5 висловили доводи на підтримання касаційної скарги захисника.
Потерпіла ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення вимог касаційної скарги.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подана касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Такими є порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Проте ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційний суд постановив з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Як передбачено ч. 1 ст. 5 КПК, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент виконання такої дії або прийняття такого рішення.
У частині 2 ст. 152 Конституції України закріплено принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто закони, інші правові акти мають юридичну силу і підлягають застосуванню до визнання їх неконституційності рішенням Конституційного Суду України, яке набирає законної сили з дня його ухвалення, є обов`язковим, остаточним і таким, що не може бути оскаржено.
Як вбачається з матеріалів провадження, суддя Кропивницького апеляційного суду ухвалою від 05 травня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу про продовження строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, мотивуючи тим, що ч. 2 ст. 392 КПК не передбачено можливості оскарження відповідної ухвали в апеляційному порядку.
В ухвалі зазначено, що Рішенням № 4-р/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення ч. 2ст. 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Вказаним Рішенням Конституційний Суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК, у відповідність до Конституції України та цього Рішення, а також запровадити такий механізм гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, який не перешкоджатиме досягненню цілей правосуддя, не порушуватиме прав інших учасників кримінального провадження та забезпечуватиме інші засади судочинства, зокрема розумні строки розгляду справи.

Кропивницький апеляційний суд зауважив, що станом на дату надходження апеляційної скарги вказану вище норму не було приведено законодавцем у відповідність до Конституції України та Рішення № 4-р/2019, а також не запроваджено механізму гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Разом із тим, Рішенням № 4-р/2019 положення ч. 2 ст. 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Тобто з моменту прийняття вказаного Рішення Конституційним Судом України скасовано обмеження на окреме оскарження ухвал про продовження строку тримання особи під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції.
Як убачається у цьому кримінальному провадженні, ухвала суду першої інстанції від 29 квітня 2020 року про продовження строку тримання під вартою, а також ухвала Кропивницького апеляційного суду від 05 травня 2020 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 були постановлені після ухвалення Рішення № 4-р/2019. Апеляційний суд, відповідно, приймаючи рішення, керувався нормою кримінального процесуального закону, яку визнано неконституційною. Тому це перешкодило суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, що за ч. 1 ст. 412 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування оскарженого судового рішення.
Те, що ч. 2 ст. 392 КПК не приведено законодавцем у відповідність

до Конституції України та Рішення № 4-р/2019, не може обмежувати права особи на оскарження судового рішення.
За таких обставин, відмовивши у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд не дотримався вимог кримінального процесуального закону та істотно їх порушив, а тому його ухвала підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати викладене та ухвалити судове рішення, яке відповідатиме вимогам ст. 370 цього Кодексу.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 05 травня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3