В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000202 від 04.03.2017р. на підставі обвинувального акту стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новгородово Бельського району Калінінської області Російської Федерації, громадянина України, маючого середню освіту, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
адвоката обвинуваченого ОСОБА_10 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_11
представника потерпілого ОСОБА_12 ,
перекладачів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

04.03.2017р., приблизно о 05.20 годині ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Datsun», р/н я НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Середньофонтанській з боку вул. Краснова в напрямку вул. Семінарської.
Будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, тобто порушуючи п. 2.3. б) «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
ОСОБА_5 наближаючись до буд. № 69 вул. Середньофонтанська, здійснював рух по проїзної частини, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку, транспортні потоки поділені подвійною суцільною лінією, по сухому покриттю, у темний час доби, в умовах ввімкнутого вуличного освітлення.
Рухаючись у крайній правій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю 38,8-40,6 км/г, ОСОБА_5 , маючи об`єктивну можливість вчасно помітити пішохода, який почав здійснювати рух по пішохідному переходу з лівого краю проїзної частини вул. Середньофонтанська, вчасно не прийняв заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.3. «Правил дорожнього руху» України, якими передбачено:
п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди,
маючи технічну можливість уникнути ДТП допустив наїзд на пішохода ОСОБА_15 , яка перетинала проїзну частину зліва направо за ходом руху керованого ним автомобіля «Nissan Datsun», р/н я НОМЕР_1 , внаслідок чого остання загинула.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 261-782/17 від 18.04.2017р., отримані ОСОБА_15 травми мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. За своїм характером і локалізацією дані травми відповідають ситуації зіткнення рухомого автомобіля з пішоходом, який перебував у вертикальному положенні.
Смерть ОСОБА_15 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманою нею в результаті ДТП відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа з крововиливом в оболонки і забоєм головного мозку. Безпосередньою причиною смерті явився набряк головного мозку. Судячи з характеру і локалізації ушкоджень у момент наїзду ОСОБА_15 була звернена до рухомого автомобіля правою бічною поверхнею тіла, місцем первинного контакту явилася ділянка таза, де утворився парасімфізарний перелом верхньої гілки правої донної кістки.
При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_15 етиловий спирт не виявлений.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 17-3374 від 27.07.2017 в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди дії водія автомобілю «Nissan Datsun», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням даної пригоди.
Крім того, 04.03.2017 приблизно о 05:35 год. у ОСОБА_5 , після вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі «Nissan Datsun», р/н я НОМЕР_1 , напроти буд. № 69 вул. Середньофонтанська в м. Одесі, виник раптовий злочинний умисел, спрямований на ненадання допомоги особі, яку він своїми діями поставив в небезпечний для життя стан, та зникнення з місця вчиненого злочину з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Так, у зазначений день та час ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, у порушення вимог п. 2.10 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), згідно з якими водій зобов`язаний:
п. 2.10. «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:
а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;
в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;
г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;
ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;
д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;
е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;
обвинувачений навмисно не залишився на місці події, заходів для надання медичної допомоги потерпілому не прийняв, швидку медичну допомогу для надання допомоги потерпілому не викликав, в органи поліції про дорожньо-транспортну пригоду не повідомив, прізвища й адреси очевидців події не записав, заходів до забезпечення схоронності слідів події не прийняв, а зник з місця пригоди, чим залишив без допомоги потерпілого пішохода ОСОБА_15 , що перебувала у небезпечному для життя положенні, і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпомічного стану, хоча ОСОБА_5 повинен був надати пішоходу допомогу, при тому, що сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, проте визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.
ОСОБА_5 підтвердив, що сталася дорожньо-транспортна пригода 04 березня 2017 року за його участю, але при цьому заперечував проти фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. Стверджував, що наїзд на пішохода стався через те, що потерпіла переходила регульований пішохідний перехід на червоне світло світлофора, внаслідок чого він не бачив потерпілу. Не згоден, що дорожньо-транспортна пригода сталася за його вини та наполягав на тому, що пригода сталась внаслідок дій саме загиблої. Ці докази, надані обвинуваченим, суд належним чином проаналізував, що відобразив у вироці.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що 04.03.2017р. він їхав на своєму автомобілі по вул. Середньофонтанській в м. Одесі в сторону залізничного вокзалу. Швидкість руху, приблизно сягала 50 км./год. Перетинаючи на куту вулиць Середньофонтанська та вул. Семінарська світлофор на зелений колір, він почув удар в праву частину автомобіля. Після чого машину «развернуло» на зустрічну смугу. Від`їхавши назад, обвинувачений ОСОБА_5 побачив під колесами свого автомобілю невідому йому жінку. Після чого, злякавшись, обвинувачений зник з місця пригоди. На той момент перебував в шоковому стані.
Відповідаючи на додаткові запитання учасників процесу обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що на момент ДТП він не бачив потерпілу, так як остання переходила дорогу на червоне світло, а в нього праворульний автомобіль. Освітлення на місці ДТП було в належному стані, горіли ліхтарі вздовж дороги, дорожні смуги були добре видно. Розкаюється, що скрився з місця події, проте винним себе у ДТП не вважає, так як, на його погляд, в усьому винна потерпіла, яка порушила правила дорожнього руху, переходячи пішохідний перехід на червоне світло.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 не визнав той факт, що після ДТП він виходив з автомобілю та збирав речі потерпілої, які в подальшому поклав до свого автомобілю.
Цивільний позов не визнає, вважає що буде надавати цивільний позов до потерпілої ОСОБА_11 , так як її загибла матір ( ОСОБА_15 ), розбила його автомобіль, переходивши на червоне світло світлофора.
Допитана в якості потерпілої ОСОБА_11 повідомила, що їй відомо про те, що 04.03.2017р. її мати, ОСОБА_15 пішла з дому по справам. Підійшовши до світлофора на вул. Середньофонтанській в м. Одесі та впевнившись у відсутності автомобілей, ОСОБА_15 стала переходити дорогу по пішохідному переходу. Не дійшовши, приблизно кроків 6 до бордюру, потерпілу ОСОБА_15 збила машина. Одразу після ДТП, водій не здійснював будь які дії щодо гальмування автомобілю, проте на відстані приблизно 100 метрів від місця події, водій зупинився, після чого порушивши правила дорожнього руху, перетнув на автомобілі дві суцільні розділові смуги, знов зупинився, вийшов з машини, та знов, але вже пішки, перетнув дві суцільні розділові смуги, після чого зібрав речі потерпілої, повернувся до автомобілю, від`їхав назад та зник у невідомому напрямку. Про всі ці обставини події їй стало відомо з перегляду відеозапису події злочину.
Ввечері 04.03.2017р. їй зателефонували та повідомили, що у морзі знаходиться тіло жінки. Це була її матір, ОСОБА_15 .
Під час досудового розслідування, родич, обвинуваченого ОСОБА_5 надав потерпілій стороні 3000 гривень. Цивільний позов вона підтримала в повному обсязі.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 повідомив, що він 04.03.2017р. біля 05.00 години, рухався на своєму автомобілі «Рено -Логан». Їхав з вул. Толбухіна в центр міста. Їхавши по вул. Середньофонтанська бачив, як двоє чоловіків, віком приблизно 70 та 50 років, йшли в бік мікроавтобусу білого кольору та розглядали зміст сумки. Під мікроавтобусом лежало тіло людини. Після чого свідок одразу зателефонував до поліції на номер «102»
Допитаний в якості свідка ОСОБА_17 патрулював у нічну зміну, їх наряд отримав повідомлення щодо ДТП з автомобілем Ніссан, їм відправили відео з ДТП, проїхавши кут вул. 25 Чапаївської дівізії та вул. Комарова, по вул. Комарова водій автомобілю Хюндай повідомив, що бачив схожий транспортний засіб на вул. Комарова та вул. Генерала Петрова, який був заблокований автомобілем Мерседес Спрінтер. Водій автомобілю «Мерседес» повідомив, що заблокував вказаний транспортний засіб з явними ознаками ДТП та за браком часу поїхав по своїм справам. Приїхавши на місце, поліцейські побачили мікроавтобус Ніссан білого кольору, в якому знаходився обвинувачений ОСОБА_5 , який повідомив, що в нього було ДТП на вул. Середньофонтанській в м. Одесі. Обвинувачений ОСОБА_5 знаходився в об`єктивному стані. Поводив себе спокійно. На транспортному засобі обвинуваченого ОСОБА_5 була пошкоджена передня частина автомобілю.
Крім того, судом досліджені письмові докази - матеріали кримінального провадження, а саме :
-копія водійського посвідчення на ім`я ОСОБА_5 1938 року народження;
-копія супровідного листа щодо надання відеозапису обставин події ДТП від 04.03.2017р., з камер зовнішнього спостереження у м. Одесі, вул. Середньофонтанська, напроти будинку 69;
-копія свідоцтва про смерть ОСОБА_15 , яка сталася 04.03.2017р.;
- протокол пред`явлення трупа для впізнання від 06.03.2017р., відповідно до якого ОСОБА_11 опізнала труп невідомої жінки, як свою матір ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-копія витягу з ЄРДР за № 000202 від 04.03.2017р. за ч. 2 ст. 286 КК України, про вчинення ДТП по вул. Середньофонтанська біля будинку № 69. Знаходження трупа пішохода. Виявлення водія мікроавтобуса «Ніссан Датсун» на перехресті вул. Комарова та вул. Генерала Петрова;
-заява ОСОБА_11 про вчинений злочин від 10.03.2017р. стосовно її матері ОСОБА_18 , 1943 р.н.;
- копія витягу з ЄРДР за № 0000213 від 10.03.2017р. за ч. 1 ст. 135 КК України;
-протокол огляду місця ДТП від 04.03.2017р. по вул. Середньофонтанська, відповідно до якого, водій автомобілю вчинивший ДТП, зник з місця пригоди. Видимість перешкоди не обмежена. Покриття сухе. Сліди шин відсутні. Сліди гальмувань відповідно до схеми ДТП. Наявність відокремлених від транспортного засобу частин та інших обєктів відповідно до схеми ДТП. Відсутні сліди зіткнення транспортного засобу з навколишніми предметами. Труп жіночої статті 55-60 років, лежав на дорозі, на спині. Одежа чорного кольору в грязі з потертостями. Вилучено скло від автомобілю;
-схема до протоколу огляду місця ДТП від 04.03.2018р., відповідно до якої вбачається наявність бризків рідини від пешехідного переходу довжиною 13 м., наявність концентрації скла від автомобілю довжиною 30 м.; сліди гальмування автомобілю на відстані більш ніж 50 метрів від місця ДТП довжиною 7,1м. та 4.6м.; калюжа речовини бурого кольору/кров на відстані приблизно 60,8 м. від місця ДТП; сліди волочіння трупу/з кров`ю з пересіченням 4 дорожніх полос; труп жінки 55-60 років, розташований на протилежній стороні дороги від місця ДТП, мається концентрація скла від автомобілю. Автомобіль пересувався по вул. Середньофонтанська з вул. Краснова в м. Одесі;
-протокол огляду транспортного засобу від 04.03.2017р. об 06.00 годині, а саме автомобілю «Ніссан Датсун» 1988 р.в., в ході якого виявлено зовнішнє пошкодження автомобілю, наявність слідів крові на автомобілі. Стан освітлювальних приборів в нормі. З місця події предмети не вилучались.;
-висновок щодо результатів медичного огляду від 04.03.2017р. об 08.20 годині, стосовно ОСОБА_5 ,- ознак сп`яніння не виявлено;
- висновок № 17-872 судової авто-технічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля «Ніссан Датсун» р/н я 8575оі від 20.06.2017р. відповідно до якого вбачається, що проведені діагностичні дослідження свідчать про те, що органи управління автомобіля (гальмова система, рульове керування та ходова частина) на момент події перебувала в працездатному стані й могли виконувати задані функції по керуванню автомобілем, а отже про відсутність технічних несправностей на дослідженому автомобілі, які б могли привести до втрати курсової стійкості та керованості транспортного засобу;
-ухвала Приморського районного суду від 09.03.2017р. про накладення арешту на автомобіль «Nissan Datsun», р/н НОМЕР_2 , 1988 р.в., зеленого кольору № кузова НОМЕР_3 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає та зареєстрований: АДРЕСА_1 . з правом вилучення його у власника та зберіганням на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів № 1 «Інформ-Ресурси», за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 89 А, шляхом заборони відчуження, розпорядження і використання вказаного автомобіля власником та іншими особами;
-висновок №17-873/17-615 від 21.06.2017р. судової автотехнічної та транспортно трасологічної експертизи по дослідженню обставин та слідів і ушкоджень на автомобілі «Nissan Datsun», р/н НОМЕР_2 , 1988 р.в., відповідно до якого, узагальнююче дослідження наявних пошкоджень на автомобілі вказують на те, що вони збігаються з характером механічні деформації та пошкодження, що виникли в результаті контакту з слідоутворюючим предметом, який не має твердих кромок і частин за ступенем деформуючого впливу, значної сили, ударного характеру за напрямом деформуючого впливу в напрямку спереду назад по відношенню до кузова автомобілю, місце прикладання деформуючого впливу передня центральна частина кузова автомобіля. Швидкість руху автомобіля знаходився в діапазоні 38.8-40.6 км./год.;
-протокол огляду речових доказів від 07.03.3027р., а саме відеозапису з камери зовнішнього спостереження, яка розташована в м. Одесі на вул. Середньофонтанська, на світлофорному об`єкті, навпроти будинку № 69;
-постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 07.03.2017р., а саме відеозапису, який було зафіксовано на камери зовнішнього спостереження, розташованої на зовнішньому об`єкті в м. Одесі на вул. Середньофонтанська, напроти буд. 69, на яких зафіксовано факт ДТП ;
-копія паспорту України на імя ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-копія лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 Пішохід. Травмований при зіткненні з мікроавтобусом;
-акт судово медичного дослідження № 782 від 10.04.2017р., згідно якого отримана ОСОБА_15 травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. За своїм характером і локалізацією дана травма відповідає ситуації зіткнення рухомого автомобілю з пішоходом, який перебував у вертикальному положенні. Смерть ОСОБА_15 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманою нею в результаті ДТП відкритою черепно мозковою травмою у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа з крововиливом в оболонки і забоєм головного мозку. Безпосередньою причиною смерті явився набряк мозку. Судячи з локалізації та характеру ушкоджень у момент наїзду ОСОБА_15 була звернена до рухомого автомобілю правою бічною поверхнею тіла, місцем первинного контакту явилася ділянка таза, де утворився парасімфізарний перелом верхньої гілки правої лонної кістки. Пошкодження на одежі (гофрування тканини куртки, множинні її розриви, потертості на чоботах) характерні для волочіння. Ушкодження, які виникли в результаті наїзду автомобілем - парасімфезарний перелом верхньої гілки правої лонної кістки, ймовірно, садні і синці правої нижньої кінцівки. На одязі (куртці, джемпері, футболці) були множинні розриви тканини, ділянки потертості тканини, загладжування і гофрування тканини куртки, більша частина ушкоджень була на задній поверхні одягу, ділянки потертості на чоботах. На тілі були наступні зовнішні ушкодження: численні садна, синці обличчя, садна і синці передньої поверхні нижніх кінцівок, забиті рани, садна і синці на задній поверхні правої нижньої кінцівки і правої верхньої кінцівки, забита рана голови в тім`яній ділянці справа. Ушкоджень типових для переїзду, при дослідженні трупа,- не виявлено. Етіловий спирт,- не виявлено. Для падіння з висоти власного росту ушкодження у ОСОБА_15 не характерні за своєю кількістю, масивністю, характеру і локалізації;
-акт судово медичного обстеження №1254 /782 від 10.03.2017р., згідно якого при судово токсологічному дослідженні крові, сечі від трупа ОСОБА_15 в крові та сечі етиловий спирт не виявлено;
-акт судово -медичного дослідження №144 від 06.04.2017р., згідно якого на підставі проведеного судово медичного дослідження фрагмента склепіння черепа та фрагментів 6 ребра, вилучених від трупа ОСОБА_15 було виявлено: перелам черепу, що на момент огляду має групові ознаки уламкового і міг бути утворений від дії тупого травмуючого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею; повний поперечний перелам ребра, що був утворений за типом непрямого від дії травмуючої сили далеко від місця ушкодження; і повний поперечний перелам ребра, що був утворений за типом прямого від дії травмуючої сили в місці пошкодження;
-висновок експерта № 261-782/17 від 18.04.2017р., згідно якого при дослідженні трупа ОСОБА_15 були виявлені наступні ушкодження: поєднана травма голови, тулуба і кінцівок: а) відкрита черепно-мозкова травма: забита рана правої тім`яної ділянки, забита рана, синці (6) і садна (18) обличчя, крововиливи в м`яких тканинах правої і лівої тім`яної ділянок, лінійні переломи правої тім`яної та правої скроневої кісток з переходом на основу черепа, тонкий крововилив під тверду мозкову оболонку в задню і середню черепні ямки зліва, крововиливи під м`які мозкові оболонки лівої лобної, скроневої і тім`яної часток, праву лобову, скроневу і тім`яну частки, хробака мозочка і його полюсів, забій правої тім`яної і лівої скроневої часток; б) закрита травма тулуба: садна спини (2) в ділянці лівої ключиці, розрив печінки, перелом 2-9-го правих ребер по задньо-пахвовій лінії, 2-10-го правих ребер між лопатковій і біляхребтовій лініями, перелом симфізу, парасімфізарний перелом верхньої гілки правої лонної кістки, гілки лівої сідничної кістки, верхньої гілки лівої лонної кістки; в) закритий переломо-вивих правого плеча і правої ліктьової кісток з розривом капсули правого ліктьового суглоба, синець правої кисті, синці (2) правого передпліччя, забита рана і синець правого передпліччя, садно і синець правого ліктьового суглоба, забита рана і синець правого плеча, садно і синець правого колінного суглоба, садна (2) і синці (2) правої гомілки, забита рана, садно і синець лівого колінного суглоба, садно лівого стегна, садно і синці (2) лівої гомілки.
Отримана ОСОБА_15 вищевказана травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. За своїм характером і локалізацією дана травма відповідає ситуації зіткнення рухомого автомобіля з пішоходом, який перебував у вертикальному положенні.
Смерть ОСОБА_15 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманою нею в результаті ДТП відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа з крововиливом в оболонки і забоєм головного мозку. Безпосередньою причиною смерті явився набряк головного мозку. Судячи з характеру і локалізації ушкоджень у момент наїзду ОСОБА_15 була звернена до рухомого автомобіля правою бічною поверхнею тіла, місцем первинного контакту явилася ділянка таза, де утворився парасімфізарний перелом верхньої гілки правої донної кістки.
При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_15 етиловий спирт не виявлений.
Масивність отриманої ОСОБА_15 поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок виключає можливість збереження її життя навіть при наданні своєчасної медичної допомоги;
-протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2017р., згідно якого з 19.00 по 20.00 годину на місті ДТП за участю статиста та понятих з метою уточнення відстані, з якої видно пішохода, який починає перехід по пішоходному переходу, через вул. Старопортофранковська, біля буд. №69 з лівого краю проїжджої частини зліва на право за ходом автомобілю, який здійснив наїзд Статист був одягнутий у темний одяг та знаходився на місці розташування потерпілої ОСОБА_15 під час ДТП. Відповідно до протоколу вбачається, що понятим було достатньо видно пішохода, який стоїть на дорозі з лівого краю проїжджої частини. За допомогою рулетки виміряно виміряно відстань від понятих до статиста, що склало 112 метрів. Після чого, при спостереженні з цього місця поняті спостерігали, як пішоходи починають рух та переходять по пішохідному переході. Поняті підтвердили, що пішоходів видно досить добре навіть коли пішоходи тільки починали рух;
-висновок №17-1387 судової авто-технічної експертизи по дослідженню механізму і обставин наїзду автомобіля «Ніссан Датсун» р/н я НОМЕР_1 на пішохода від 20.06.2017р., відповідно до якого вбачається, що водієві автомобіля ОСОБА_5 з моменту виникнення безпеки для руху необхідно було негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху, аж до повної його зупинки, тобто діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДД;
- висновок №17-3042 судової авто-технічної експертизи по дослідженню механізму і обставин наїзду автомобіля «Ніссан Датсун» р/н я НОМЕР_1 на пішохода від 13.07.2017р. з аналогічними висновками;
-висновок №17-3374 судової авто-технічної експертизи по дослідженню механізму і обставин наїзду автомобіля «Ніссан Датсун» р/н я НОМЕР_1 на пішохода від 27.07.2017р., відповідно до якого вбачається, що водієві автомобіля ОСОБА_5 з моменту виникнення небезпеки для руху необхідно було негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху, аж до повної його зупинки, тобто діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДД.
В умовах даної ДТП водій автомобілю ОСОБА_19 , з моменту коли він мав об`єктивну можливість виявити на проїзній частині пішохода, який перетинав проїзну частину по пішохідному переходу на заборонений для себе червоний сигнал світлофора мав технічну можливість зупинити керований автомобіль до місця наїзду на пішохода і запобігти цієї події, шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДД.
В умовах даної ДТП дії водія ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.12.3. ПДД, та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням даної пригоди;
-інформація від 22.03.2017р. та від 30.03.2017р., відповідно до якої ОСК ГУНП України в Одеській області та ОСК МВС України не має в розпорядженні відомостей щодо судимості ОСОБА_5 ;
-інформацією від 11.04.2017р. та 21.04.2017р. відповідно до якої в архіві і по картотеці КУ ООМЦПЗ на обліку ОСОБА_5 ,- не значиться;
-інформацією від 31.03.2017р. Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Одесі відповідно до якої адміністративні матеріали за порушення ПДР стосовно ОСОБА_5 1938 року народження,- не складалися. ОСОБА_5 , серед осіб позбавлених водійського посвідчення,- не значиться;
-інформація сервісного центру в Одеській області МВС України в Одеській області від 24.02.2017р. щодо реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_5 , а саме: автомобіль «Nissan Datsun», р/н НОМЕР_2 , 1988 р.в., зеленого кольору № кузова НОМЕР_3 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
Крім того, в ході судового розгляду оглянуто відеозаписи з місця вчинення ДТП від 04.03.2017р., відповідно до яких вбачається вчинення ОСОБА_5 наїзду на пішохода ОСОБА_15 відповідно до обставин, викладених в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.
Аналізуючи досліджені в судовому засіданні викладені вище докази вчинення злочинів ОСОБА_5 по ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, суд, керуючись законом, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд прийшов до висновку, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_5 .
Так, за змістом закону порушення Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог Правил дорожнього руху або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом. Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, полягає в: а) порушенні Правил безпеки руху чи експлуатації транспорту, тобто в порушенні конкретного правила, передбаченого конкретним пунктом правил; б) настанні суспільно небезпечних наслідків - заподіяння смерті чи тілесних ушкоджень учасникам дорожнього руху і в) причинному зв`язку між порушенням правил безпеки руху чи експлуатації транспорту та спричиненими наслідками. Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується необережною формою вини, що визначається характером ставлення до наслідків. Сама ж дія або бездіяльність при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту можуть бути як умисними, так і вчиненими з необережності.
Як вбачається з п.1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно п. 2.3. ПДР України «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».
Відповідно п. 12.3. ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Відповідно до висновку №17-3374 судової авто-технічної експертизи по дослідженню механізму і обставин наїзду автомобіля «Ніссан Датсун» р/н я НОМЕР_1 на пішохода від 27.07.2017р. вбачається, що в умовах даної ДТП обвинувачений ОСОБА_19 , з моменту коли він мав об`єктивну можливість виявити на проїзній частині пішохода, який перетинав проїзну частину по пішохідному переходу на заборонений для себе червоний сигнал світлофора, мав технічну можливість зупинити керований автомобіль до місця наїзду на пішохода і запобігти цієї події, шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДД України. Експертизою враховані встановленні значення віддалення автомобілю від місця наїзду від пішохода в момент виникнення моменту небезпеки для водія та встановлені слідством значення видимості пішохода з робочого місця водія.
Проте, обвинувачений ОСОБА_5 під час дорожньо-транспортної пригоди від 04.03.2017р. вчасно не прийняв заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або зміни напрямку руху автомобіля, про що свідчить відсутність тормозного шляху до місця ДТП, або на місці зіткнення з потерпілою, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_20 , тим самим проявив злочинну недбалість, чим порушив вищевказані вимоги Правил дорожнього руху України. Крім того, відповідно до відеозапису із камер відеоспостереження від 04.03.2017р. та схеми до протоколу по ДТП від 04.03.2017р., вбачається, що ОСОБА_21 одразу, після зіткнення з потерпілою, також не здійснив екстрене гальмування автомобілю. Так, відповідно до схеми до протоколу від 04.03.2017р., сліди гальмування автомобілю були зафіксовані працівниками поліції, лише на відстані більш ніж 50 метрів від місця ДТП довжиною 7,1м. та 4.6м.
Відповідно до висновку експерта № 261-782/17 від 18.04.2017р. смерть ОСОБА_15 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманою нею в результаті ДТП від 04.03.2017р. відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа з крововиливом в оболонки і забоєм головного мозку. Безпосередньою причиною смерті явився набряк головного мозку. Судячи з характеру і локалізації ушкоджень, у момент наїзду ОСОБА_15 була звернена до рухомого автомобіля правою бічною поверхнею тіла, місцем первинного контакту явилася ділянка таза, де утворився парасімфізарний перелом верхньої гілки правої донної кістки.
Таким чином, в ході досудового розслідування та судового розглду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 встановлена об`єктивна та суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України.
З урахуванням викладеного, доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не винний у вчиненні ДТП є неспроможними.
Також є неспроможними доводи обвинуваченого та його захисника про те, що після зіткнення з потерпілою ОСОБА_22 на пішохідному переході на вул. Середньофонтанська в м. Одесі машину ОСОБА_5 «развернуло» на зустрічну смугу.
Так, відповідно до відеозапису з камер відеоспостереження, схеми до протоколу огляду місця ДТП від 04.03.2017р. та показань свідка ОСОБА_23 вбачається, що після зіткнення з потерпілою ОСОБА_22 , обвинувачений ОСОБА_5 зупинив свій автомобіль на відстані приблизно 60,8 м. від місця ДТП на правій смузі дороги. На автомобілі блимав правий покажчик повороту. Через декілька секунд водієм виключено покажчик повороту. Після чого, на відео видно, як невідомий чоловік, який знаходився на автобусній зупині, підняв предмет, який належав потерпілий, та направився в сторону припаркованого автомобілю під управлінням обвинуваченого ОСОБА_5 . Далі відповідно до відео вбачається, що біля автомобілю ходять одна чи дві особи, які одягнуті в речі темного кольору. В подальшому одна із осіб, яка стояла праворуч від мікроавтобуса, сіла до нього. Водій автомобілю знов включив покажчик правого повороту. Приблизний час перебування автомобілю на правій смузі дороги сягав, якнайменше 3 хвилини, а через деякий час, обвинувачений ОСОБА_5 , в порушення правил ПДД України, здійснив розворот через подвійну суцільну смугу дорожньої розмітки, виїхав на протилежну сторону дороги від місця ДТП.
Крім того, зазначені доводи обвинуваченого також спростовують покази допитаного в якості свідка ОСОБА_23 , який зазначив, що 04.03.2017р. біля 05.00 години бачив мікроавтобус білого кольору, під яким знаходився труп людини. Біля автомобілю знаходилось двоє чоловіків віком приблизно 50 ти 70 років. Зазначений автомобіль стояв по вул. Середньофонтанській в м. Одесі, в напрямку залізничного вокзалу, тобто за первинним розташуванням автомобіля до та під час здійснення ДТП.
Аналізуючи викладене, вбачається, що «розвернення» автомобіля після зіткнення з потерпілою на місці ДТП,- не відбувалося, а автомобіль обвинуваченого ОСОБА_5 деякий час (що найменш ніж 3 хвилини) після ДТП перебував на вул. Середньофонтанській в м. Одесі в напрямку залізничного вокзалу, і лише через деякий час, автомобіль під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5 , в порушення правил ПДД України, перетнув дві суцільні розмежувальні смуги, здійснивши розворот на протилежну сторону від ДТП та знов зупинився.
Крім того, суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що одразу, як його автомобіль зупинився після «завороту», він здійснив автомобілем рух назад та побачив під колесами свого автомобілю невідому йому жінку. Перебуваючи в шоковому стані, обвинувачений, за його свідченнями, злякався та зник з місця пригоди. Речі потерпілої з місця ДТП не збирав.
Зазначені обставини спростовуються відеозаписом з камер відеоспостереження місця події ДТП від 04.03.2017р. та показаннями свідка ОСОБА_17 , відповідно до яких вбачається, що водій мікроавтобусу здійснює розворот через подвійну суцільну смугу дорожньої розмітки, встає у протилежному напрямку та зупиняється у правій смузі вул. Середньофонтанська в сторону вул. Краснова. Після чого у об`єктиві з`являється силует людини, який виходить з правої сторони автомобіля, з боку водійської сторони. Присідає та заглядає під передню частину днища автомобіля. Далі ця особа підбігає до місця наїзду, де впали речі пішохода. Присідає, забирає деякі речі, (присідає та забирає чотири рази). Далі з цими речами біжить в сторону мікроавтобуса, призупиняється біля передньої частини автомобілю, обходить з передньої частини автомобілю, підходить до правої сторони кузова автомобіля. Після чого, мікроавтобус здає заднім ходом. В світлі фар з`являється тіло пішохода, яке лежить у правій смузі проїжджої частині. Мікроавтобус об`їжджає тіло пішохода та починає здійснювати рух в бік.
Аналізуючи дії та поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 після вчинення ДТП, суд критично відноситься до твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він знаходився в шоковому стані.
Зазначені обставини також спростовуються показаннями свідка -працівника поліії ОСОБА_17 , який пояснив, що на вул. Комарова та вул. Генерала Петрова, ним було знайдено мікроавтобус Ніссан білого кольору, в якому знаходився обвинувачений ОСОБА_5 , який повідомив, що в нього було ДТП на вул. Середньофонтанській в м. Одесі. Обвинувачений ОСОБА_5 знаходився в об`єктивному стані. Поводив себе спокійно. На транспортному засобі обвинуваченого ОСОБА_5 була пошкоджена передня частина автомобілю.
Суд зважає на висловлювання обвинуваченого про те, що дорожньо-траспортної пригоди можна було б уникнути, якщо б потерпіла не порушувала вимоги ПДР України безпосередньо перед настанням ДТП, рухаючись по пішохідному переходу на червоне світло світлофора, але в той же час зауважує, що обвинувачений як водій, повинен усвідомлювати, що керує транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, і це покладає на нього особливо відповідальне ставлення до своїх водійських обов`язків, і нехтування ним Правилами дорожнього руху та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують права і обов`язки всіх учасників дорожнього руху призвело до незворотних наслідків - смерті людини, а відповідно при належному дотриманні цих Правил це не створило б небезпеку чи перешкоду для руху. Можливість водія реагувати на зміну обстановки на дорозі відповідно до вимог КПК України підтверджується проведеною у кримінальному провадженні експертизою.
Отже, версія та доводи сторони захисту щодо відсутності достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, їх належність та допустимість визнана судом.
Доводи обвинуваченого та захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, були перевірені у судовому засіданні, судом, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.
Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд, керуючись ч.1 ст.94 КПК України, дослідивши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю є доведеною поза розумним сумнівом.
Крім того, стаття 135 КК передбачає відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Суспільна небезпека цього злочину полягає у поширенні аморальної поведінки, змістом якої є неповага до права людини на життя і безпеку, нехтування моральними і правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані.
Потерпілим від цього злочину є особа, яка характеризується сукупністю двох ознак. Так, вона: а) перебуває в небезпечному для життя стані; б) позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану.
Небезпечним для життя станом слід вважати такий стан, коли особа без сторонньої допомоги не має можливості вжити ефективних заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану.
Небезпечний для життя стан може означати, наприклад, ситуацію, коли особа під час пожежі не може вийти із приміщення, альпініст упав у провалину і повиснув на страховому шнурі, рибалка опинився на крижині або у воді, людина, збита автомобілем, залишилась на проїзній частині дороги.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 135 КК, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).
Із законодавчого визначення випливає, що моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці, а також тяжкість тілесних ушкоджень отриманих в результаті ДТП.
Крім того, Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин, є повністю доведеним той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 одразу після наїзду на ОСОБА_15 , не надав допомоги останній, яка внаслідок отриманих тілесних ушкоджень її потребувала. Проте, відповідно до матеріалів кримінального провадження, відеозапису з камери зовнішнього спостереження від 04.03.2017р. та показанням свідка ОСОБА_16 вбачається, що ОСОБА_5 після зіткнення з потерпілою ОСОБА_15 не здійснив термінову зупинку автомобілю, про що свідчать початок слідів гальмування автомобілю лише на відстані більш ніж 50 метрів від місця ДТП, продовжив рух автомобілю з потерпілою, яка знаходилась після ДТП під його автомобілем, після чого зупинився, про що свідчить, калюжа речовини бурого кольору(кров) на відстані приблизно 60,8 м. від місця ДТП, проте навіть після цього не надав допомогу потерпілій, а через деякий час, здійснив пересічення 2 дорожніх смуг, виїхав на протилежну сторону дороги від ДТП, про що свідчать сліди волочіння трупу з кров`ю, зупинив автомобіль, вийшов з автомобілю, присів, заглянув під передню частину днища автомобіля. Далі обвинувачений ОСОБА_5 , перетнувши дорогу в порушення вимог ПДД, підбіг до місця наїзду, зібрав деякі речі потерпілої ОСОБА_15 . Далі з цими речами сів в автомобіль, здав заднім ходом, від чого на дорозі залишилось тіло потерпілої ОСОБА_15 , у правій смузі проїжджій частині. Проте обвинувачений, покинув місце пригоди, залишивши потерпілу у небезпечному для життя стані.
Тому, дії засудженого за ч.1 ст. 135 КК кваліфіковані вірно, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує :
-за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого;
-за ч. 1 ст. 135 КК України за кваліфікуючими ознаками: завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин що пом`якшують та обтяжують покарання, та приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції статей інкримінованих йому злочинів.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, - не встановлено.
Обставин, що обтяжують відповідальність, відповідно до ст. 67 КК України, ОСОБА_5 , по справі немає.
Відповідно до роз`яснень п. 20 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в яких зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також особу винного.
З урахуванням обставин справи, характеру та ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину, особи обвинуваченого, раніше не судимого, який вчинив хоча і необережний, але тяжкий злочин, внаслідок чого заподіяно невідворотну шкоду смерть особи, а також умисний злочин невеликої тяжкості, залишив місце ДТП, не вжив заходи для виклику швидкої, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_5 в межах санкції ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. Саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також буде сприяти запобіганню вчиненню ним нових злочинів.
Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Враховуючи наведене, суд вважає, що при призначенні покарання слід позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами на певний строк.
Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання. Дискреційні повноваження суду в частині виду покарання визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Що стосується щирого жалю, то такі обставини, враховуючи, що обвинуваченим вина перекладається на потерпілу, а не проявлялося дійсно та відверто, в наданні критичної оцінки своїм діям, допомозі потерпілій ОСОБА_11 , яка втратила матір, оговтатись від пережитого, компенсувати їй перенесені страждання, чи полегшити душевний біль, то такі висновки, на думку суду, не є переконливими аргументами, що свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.128 КПК України в рамках провадження потерпілою ОСОБА_11 було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 . В обґрунтування позовних вимог потерпіла зазначила, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 позивачці завдано значних матеріальних збитків. На організаційні ритуальні послуги для поховання, послуги на виготовлення металоконструкцій позивачкою було витрачено значну суму, яку обвинувачений ніяким чином не компенсував. Крім того, потерпіла для захисту порушеного морального та матеріального права внаслідок вчинення злочину для надання правової допомоги потерпіла була змушена звернутись до захисника, з яким було укладено угоду про надання правової допомоги, де замовник сплатила необхідну суму. У зв`язку з цим, ОСОБА_11 просила стягнути на її користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 32131 гривень, а також компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 1000000 гривень. Зазначала, що втратила близьку людину, свою рідну матір, яка померла у віці 73 років, у зв`язку з чим, потерпіла перебувала в емоційному стресі, дотепер ця втрата є чималим тягарем для неї та її родини. Обвинувачений допомоги не надавав, навіть не вибачався під час судового розгляду. Визначена сума шкоди має хоча б частково компенсувати ті страждання.
Обвинувачений цивільний позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказавши що він також буде посилатися до суду з позовом до потерпілої, внаслідок дій якої було пошкоджено його автомобіль.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
На підтвердження завданої матеріальної шкоди потерпілою надано копії квитанції щодо витрат на загальну суму 32131 гривень. Вказані квитанції підтверджують копією договору замовлення та проведення поховання від 07.03.2017р., договором про надання послуг по виготовленню металоконструкцій від 15.09.2017р., копії квитанції КП «Спецпідприємство», копією разрахунку поминального столу від 07.03.2017р, рахунком - фактурою № 711 від 07.03.2017р., копією квитанції до прибуткового ордеру від 07.03.2017р. на ритуальні (санітарні та косметичні) послуги, копією квитанції про сплату згідно договору про надання правової допомоги від 18.10.2017р.
За таких обставин, судом встановлено, що потерпілою понесені матеріальні витрати на суму 32131 гривень на оплату послуг з поховання та на отримання правової допомоги, дані витрати документально підтверджені, у зв`язку з чим позовні вимоги потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди, - підлягають задоволенню.
При стягненні із ОСОБА_5 зазначеної суми, урахувати часткове погашення потерпілим матеріальної шкоди, у сумі 3000 гривень, в ході досудового розслідування кримінального провадження.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити. Відповідного до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.95 р. суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях у зв`язку з тим, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення померла її рідна мати. Як зазначила потерпіла, після пригоди вона постійно перебувала в напруженому емоційному стані, вона та її родина опинились сам на сам з трагедією в житті, обвинувачений навіть морально їх не підтримав, дотепер вона та її рідні перебувають в стресовому стані, одна згадка про події того жахливого дня, викликають у неї напруження та змушують плакати. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілій, суд враховує характер та обсяг душевних та психічних страждань позивача, характер немайнових втрат - порушення нормальних життєвих зв`язків, тривалість немайнових втрат. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену потерпілій протиправними діями обвинуваченого, та вважає що визначена потерпілою сума компенсації за завдану моральну шкоду в сумі 500000 гривень є обґрунтованою.
Враховуючи наведене, суд вважає, що цивільний позов заявлений в рамках кримінального провадження підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні, не зважаючи на визнання своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України та не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 просив суд застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від призначеного судом покарання на підставі вказаного закону.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Ст. 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до вимог п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, які визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році», дія закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії умисного злочину невеликої тяжкості та необережного тяжкого злочину, до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності (07 вересня 2017 року) являється особою, яка досягла пенсійного віку.
Таким чином, ОСОБА_5 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обставини, передбачені ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_5 , судом не встановлені.
Враховуючи, що ОСОБА_5 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він являється особою, яка досягла пенсійного віку, умисний злочин, вчинений ОСОБА_5 не є тяжким або особливо тяжким, а необережний злочин не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити частково.
Так, з урахуванням того факту, що ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом здійснив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що спричинило смерть потерпілого, суд вважає, що призначене ОСОБА_5 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк,- повинно бути застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України, процесуальні витрати на залучення експерта по даному кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.
Питання про скасування арешту майна слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 174 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 174, 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376, 395, 532 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання:
-за ч. 1 ст. 135 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ст. ст. 70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 5 /п`яти/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не обирався.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі на підставі п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Призначене ОСОБА_5 додаткове покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк,- залишити без змін.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 завдану матеріальну шкоду в сумі розміру 32131 (тридцять дві тисячі сто тридцять одну) гривню, При стягненні із ОСОБА_5 зазначеної суми, урахувати часткове погашення потерпілим матеріальної шкоди в ході досудового розслідування кримінального провадження, а саме в сумі 3000 гривень, тобто в сумі 29131 гривень (двадцять дев`ять тисяч сто тридцять одна).
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 завдану моральну шкоду в сумі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень.
В іншій частині вимог цивільного позову до ОСОБА_5 відмовити.
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави судові витрати пов`язані із залученням експертів під час проведення:
автотехнічної експертизи № 17-872 від 20.06.2017 з дослідження технічного стану автомобіля «Nissan Datsun», р/н я НОМЕР_1 у сумі -1238.00 грн.;
- транспортно-трасологічної експертизи № 17-873/17-615 від 18.05.2017 /н я 8575 ОІ, у сумі -1238.00 грн.;
-автотехнічної експертизи № 17-1387 від 20.06.2017р., у сумі -1238.00 грн.;
-автотехнічної експертизи № 17-3042 від 13.07.2017р., у сумі -1238.00 грн.;
-автотехнічної експертизи № 17-3374 від 27.07.2017 з дослідження обставин та механізму наїзду автомобіля «Nissan Datsun», р/н я НОМЕР_1 на пішохода, у сумі - 1238.00 грн.
Речові докази: відеозапису з камери зовнішнього спостереження, яка розташована в м. Одесі на вул. Середньофонтанська, на світлофорному об`єкті, навпроти будинку № 69,- зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду від 09.03.2017р. на автомобіль «Nissan Datsun», р/н НОМЕР_2 , 1988 р.в., зеленого кольору № кузова НОМЕР_3 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , належний ОСОБА_5 ,- залишити без змін.
Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .

23.10.2020