Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1522/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000036 від 03.09.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 , за погодженням з прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, а саме: автомобіля марки DAF XF, державний номерний знак НОМЕР_1 , який було вилучено в ході огляду місця події від 02.09.2020 року.
Дослідивши додані до клопотання документи суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до норм чинного КПК України органом досудового розслідування в даній категорії справ є дізнавач, а не слідчий. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000036 вбачається, що до ЄРДР 03.09.2020 року внесено відомості за ст. 290 КК України, що відноситься до кримінальних проступків. Відповідно до ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Змін до законодавства на даний час не внесено, тому вбачається що з даним клопотанням до суду може звернутися виключно прокурор.
Відповідно до ч.1 ст.64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якого вирішується питання про арешт , може бути будь-яка фізична або юридична особа.
Згідно з ч.2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Стаття 64-2 КПК України, яка була введена до Кримінального процесуального кодексу України відповідно до Закону України від 18.02.2016 року № 1019-VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом безвізового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» є спеціальною нормою по відношенню до норм ст. 171 КПК України.

Разом з тим, відповідно до п.2 ч.1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови в задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Таким чином, системний аналіз викладених норм КПК України дає підстави слідчому судді дійти до висновку, що з клопотанням про арешт майна третіх осіб має право звернутися виключно прокурор. Однак, як зазначено вище, із вказаним клопотанням про арешт майна звернувся слідчий за погодженням з прокурором.

За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Однак, зазначених вимог закону прокурор, який погодив клопотання про арешт майна, не дотримався.
В порушення ч.2 ст. 171 КПК України в клопотанні не вказано, хто є власником транспортного засобу, а також не зазначено місця проживання та контактний телефон власника транспортного засобу, про арешт якого ставиться питання у даному клопотанні.
Також, у клопотанні не зазначається місце проживання, контактний телефон користувача майна ОСОБА_4 , який керував вище вказаним автомобілем.
Відсутність зазначеної інформації унеможливлює належне та своєчасне повідомлення власника майна та користувача майна про час та місце розгляду зазначеного клопотання про арешт майна.
У тексті клопотання та в прохальній частині модель та марку транспортного засобу зазначено, як DAF XF, тоді як відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що міститься в матеріалах справи, марку та модель транспортного засобу зазначено, як DAF FT XF 105.460, тому в цій частині клопотання слід уточнити.
Також, при ознайомленні з матеріалами справи встановлено, що в матеріалах відсутня постанова слідчого СВ Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 03.09.2020 року про визнання знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, в прохальній частині клопотання слід уточнити які правомочності власника чи володільця майна слід обмежити шляхом накладення арешту на майно.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Оскільки, клопотання про арешт майна подане без додержання вимог ст. 171 КПК України, воно підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків з встановленням строку для такого усунення в сімдесят дві години.
Керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 , яке погоджено прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно повернути для усунення недоліків та приведення у відповідність до вимог ст. 171 КПК України.

Визначити прокурору строк в сімдесят дві години для усунення недоліків клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Суддя: ОСОБА_1