Справа №701/1339/19
Провадження №1-кп/702/52/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 жовтня 2020 року м. Монастирище
Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої-судді : ОСОБА_1
з секретарем судового засідання: ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2019 за № 0000227, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 3 ст. 206-2, ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2018 за № 0000233
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження прокурора- ОСОБА_5 ,
представника потерпілих- ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілі: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представник ТОВ «Вікторія» ОСОБА_12 : не з`явились,
в с т а н о в и в :
В провадженні Монастирищенського районного суду Черкаської області знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , за ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 206-2, ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України (справа № 701/1339/19).
На адресу суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , відповідно до якого органом досудового розслідування установлено, що ОСОБА_3 у вересні 2018 року, діючи умисно, разом та за попередньою змовою з ОСОБА_4 із корисливих мотивів, протиправно заволодів майном ТОВ «Вікторія.» () в тому числі часткою його засновника шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів, що заподіяло велику шкоду ТОВ «Вікторія» (), за наступних обставин.
Відповідно до наказу № 13/12 від 19.06.2012 ОСОБА_3 призначений на посаду директора ТОВ «Вікторія», .
Так, протягом 2018 року, точної дати в ході розслідування не встановлено, ОСОБА_4 вступив у злочинну змову з ОСОБА_3 , метою якої було незаконне заволодіння майном ТОВ «Вікторія.», , в тому числі часткою його засновника.
В подальшому, 24.09.2018 ОСОБА_3 не маючи відповідних повноважень, діючи в інтересах ОСОБА_4 всупереч інтересам засновника та в порушення положень Статуту ТОВ «Вікторія», перебуваючи у м. Черкаси склав Рішення учасника ТОВ «Вікторія .», , № 1/09 від 24.09.2019, в яке вніс завідомо неправдиві відомості щодо місця та часу проведення загальних зборів Товариства, а саме: 19124, Черкаська область, Монастирищенський район, с. Зюбриха, вул. Центральна, буд. 1, а також часу початку зборів 09 год. 00 хв. 24.09.2018.
Відповідно до Рішення № 1/09 від 24.09.2019 на зборах вирішили: дозволити продаж частки учасника ТОВ «Вікторія .» (), належної ТОВ «Вікторія» () у розмірі 100 % статутного капіталу, фізичній особі ОСОБА_4 ; змінити склад учасників ТОВ «Вікторія .» () на наступний: ТОВ «Вікторія» () виходить зі складу учасників ТОВ «Вікторія .» (), а ОСОБА_4 входить до складу учасників ТОВ «Вікторія .» (), з часткою володіння 100 % статутного капіталу.
Продовжуючи свій злочинний умисел на підставі вказаного рішення 24.09.2018 ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 перебуваючи в м. Черкаси склали фіктивний договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» (далі Договір купівлі-продажу частки), умови якого в частині внесення коштів на розрахункові рахунки, відкриті на ТОВ «Вікторія», за купівлю корпоративних прав товариства не мали намір виконувати.
У пункті 1 Договору купівлі-продажу частки зазначено, що продавець ТОВ «Вікторія» продає покупцю ОСОБА_4 свою частку у розмірі 100 % у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .», що еквівалентно 2029800,00 гривень.
Пунктом 1.4 Договору купівлі-продажу частки передбачено, що продавцю ТОВ «Вікторія» належить частка у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» у розмірі 100 % статутного капіталу Товариства.
У пунктах 2.1, 2.2 Договору купівлі-продажу частки зазначено, що ціна частки складає 100 % та відчужується за ціною 2 029 800,00 гривень.
Оплата вартості Частки, вказаної у пункті 2.1 Договору, здійснюється покупцем протягом 15-ти календарних днів після підписання договору. Валютою платежу за цим договором є грошова одиниця України гривня.
У підпункті 3.2.1 пункту 3.2 Договору купівлі-продажу частки зазначено, що покупець ОСОБА_4 зобов`язаний оплатити продавцю ТОВ «Вікторія» вартість Частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» згідно з пунктами 2.1, 2.2 договору та прийняти частку у власність.
У подальшому, в цей же день ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 склали акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія.» (), який було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_14 , відповідно до якого: ТОВ «Вікторія» на виконання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» від 24.09.2018 передало, а ОСОБА_4 прийняв частку у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .», , у розмірі 100 %. Номінальна вартість цієї частки складає 2 029 800,00 гривень; Сторони не мають одна до одної матеріальних претензій у зв`язку з передачею зазначеної у акті частки статутного капіталу ТОВ «Вікторія .».
Після цього, переслідуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння майном ТОВ «Вікторія .» ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Черкаси, склав Рішення учасника ТОВ «Вікторія .», , № 2/09 від 24.09.2019, в яке вніс завідомо неправдиві відомості щодо місця та часу проведення загальних зборів Товариства, а саме: 19124, Черкаська область, Монастирищенський район, с. Зюбриха, вул. Центральна, буд. 1, часу початку зборів 10 год. 00 хв. 24.09.2018, а також факту присутності під час зборів діючого на той час директора ТОВ «Вікторія .» ОСОБА_15 , який підтвердив свій намір щодо свого звільнення з посади і запропонував обрати на цю посаду ОСОБА_4 .
Ураховуючи вказані факти, значеним рішенням було призначено директором Товариства ОСОБА_4 , а також затверджена нова редакція Статуту ТОВ «Вікторія .».
Після затвердження Рішення учасника ТОВ «Вікторія .», , № 2/09 від 24.09.2019, а також нової редакції Статуту Товариства ОСОБА_4 та ОСОБА_3 близько 14.05 год. прибули до Маньківської районної державної адміністрації, де ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_3 подав державному реєстратору наступні документи: Рішення учасника ТОВ «Вікторія .», , № 1/09 від 24.09.2019, Рішення учасника ТОВ «Вікторія .», , № 2/09 від 24.09.2019, нову редакцію Статуту ТОВ «Вікторія .», акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» () від 24.09.2018.
На підставі зазначених документів державний реєстратор Маньківської районної державної адміністрації ОСОБА_16 здійснила наступні реєстраційні дії щодо ТОВ «Вікторія .»: державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи: 24.09.2: зміна місцезнаходження, зміна складу або інформації про засновників; внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах: 24.09.2; зміна додаткової інформації, зміна керівника юридичної особи.
У подальшому, з метою надання вказаним протиправним діям законного характеру ОСОБА_4 та ОСОБА_3 складено фіктивний акт звірки розрахунків від 08.10.2018 за Договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» від 24.09.2018, в який внесли неправдиві відомості про те, що станом на 08.10.2018 покупець, в особі ОСОБА_4 здійснив повний розрахунок із Продавцем ТОВ «Вікторія», в особі ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» від 24.09.2018, шляхом передачі готівкових грошових коштів у розмірі 2 029 800,00 гривень.
Однак відповідно до висновку судово-економічної експертизи №СЕ2019/121 від 12.07.2019 факту отримання коштів від ОСОБА_4 за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Вікторія .» від 24.09.2018 за період з 01.09.2018 по 31.03.2019 не встановлено.
Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_3 заволодів майном товариства, в тому числі часткою 100 % статутного капіталу ТОВ «Вікторія .», засновником якого є ТОВ «Вікторія», що складає відповідно до висновку судово-економічної експертизи №СЕ2019/121 від 12.07.2019 10 118 500,00 гривень, чим, завдав шкоди ТОВ «Вікторія» () на вказану суму, що більш ніж в 11 485 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на час вчинення кримінального правопорушення, тим самим заподіяв останньому велику шкоду.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 за попередньою змовою з директором ТОВ «Вікторія.» ОСОБА_4 , знаходячись у невстановленому в ході досудового розслідування місці на території м. Черкаси, в листопаді 2018 року, але не пізніше 13.11.2018, переслідуючи умисел на розірвання договорів суборенди 159 земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих в адміністративних межах с. Зюбриха Монастирищенського району Черкаської області, склали завідомо підроблені офіційні документи, які посвідчують факти, що мають юридичне значення, а саме 159 угод б/н від 13.11.2018 про дострокове розірвання договорів суборенди земельних ділянок, укладених у 2016 році між ТОВ «Вікторія.» (суборендодавець) та ТОВ «Вікторія» (суборендар), в реквізити яких, достовірно знаючи, що з 10.10.2018 ОСОБА_3 не є керівником ТОВ «Вікторія» та не має законних повноважень підписувати офіційні документи від імені даного товариства, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 внесли недостовірні відомості про те, що ОСОБА_3 є директором ТОВ «Вікторія». Після цього вищевказані 159 угод б/н про дострокове розірвання договорів суборенди земельних ділянок від 13.11.2018 були підписані ОСОБА_3 від імені ТОВ «Вікторія» та ОСОБА_4 від імені ТОВ «Вікторія.», а також посвідчені печатками вказаних підприємств.
В подальшому, 13.11.2018 зазначені 159 угод б/н про дострокове розірвання договорів суборенди земельних ділянок були подані ОСОБА_4 приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_17 для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
17.08.2020 Монастирищенським районним судом Черкаської області винесено ухвалу, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_3 строком на 60 діб, тобто до 15.10.2020 з визначенням можливості внесення застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 1050 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 017 050 грн.
Санкцією злочину, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України, який відноситься до категорії тяжких, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та з конфіскацією майна.
Метою обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 є не тільки порушення вимог ч. 6 ст. 182 КПК України, а і забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам з його боку переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Таку поведінку можливо спрогнозувати, враховуючи попередні дії підозрюваного, які полягали у систематичній неявці для проведення слідчих (процесуальних) дій до органу досудового розслідування та суду. Також, встановлено, що ОСОБА_3 не зареєстрований за жодним місцем проживання.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності (засуджений Любомльським районним судом Волинської області 28.03.2017 за ч. 1 ст. 305, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до штрафу у розмірі 30 005 грн.) Також, ОСОБА_3 має документи для виїзду за кордон та у 2019 році виїжджав за межі України.
ОСОБА_3 офіційно не зареєстрований за місцем проживання, ухилявся від явки до органу досудового розслідування для проведення слідчих та процесуальних дій, перебував у розшуку, не має міцних соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, виїжджав за межі України у 2019 році, порушував вимоги ухвали слідчого судді від 16.10.2019 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому є достатньо підстав вважати, що останній може продовжити переховуватися від органу досудового розслідування та суду, в тому числі шляхом виїзду за межі України, а також вчиняти нові злочини.
На підставі викладеного та враховуючи той факт, що строк запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 закінчується 15.10.2020, з метою проведення об`єктивного, повного та всебічного судового розгляду по даному кримінальному провадженню просить продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 206-2 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» строком на 60 діб з визначенням можливості внесення застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 1050 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , що складає 2 017 050 грн.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_18 клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 підтримав повністю, просить його задоволити.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та подав клопотання про заміну запобіжного заходу відповідно до якого в провадженні Монастирищенського районного суду Черкаської області перебуває справа по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України
В рамках зазначеного кримінального провадження відносно нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного або обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується. Вищевказані ризики спростовуються відносно нього з огляду на наступне. Він не мав та не має на меті переховуватись від суду. З моменту його звільнення із СІЗО він з`являвся на виклики органу досудового розслідування, та суду, а саме на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України, та виклики з приводу вручення копій клопотання про обрання а також про зміну запобіжного заходу, на виклики до Черкаського Апеляційного суду 02.12.2019, 11.12.19 до Придніпровського районного суду Черкаської області, 24.12.19 до Черкаського Апеляційного суду, 13.01.20 до Придніпровського районного суду Черкаської області, 06.02.20 до Черкаського Апеляційного суду, що свідчить про те, що він не мав на меті переховуватись від суду. 05.11.19 року на виконання ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду Черкаської області він здав слідчому на зберігання свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон.
Він не має на меті та можливості знищити сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі докази у кримінальному провадженні вже зібрані, про що 18.10.19 року слідчим за дорученням прокурора було повідомлено останнього, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено.
Він не може та не має на меті будь яким чином впливати на потерпілих чи будь яких других учасників у кримінальному провадженні, оскільки потерпілі мають постійне місце проживання у Федеративній Республіці Німеччини, та інших областях України. Після його затримання 16.10.2019 року він не скоїв ніяких правопорушень, не порушив громадський порядок. Він не судимий, має міцні соціальні зв`язки, що підтверджується його цивільною дружиною, а саме заявою громадянки ОСОБА_19 , яка раніше вже неодноразово подавалась до суду, та давала покази свідка на суді чим підтвердила, що більше понад шість місяців до його затримання вони разом проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Також ОСОБА_19 надала суду-дозвіл, яким надає згоду на перебування його за вище вказаною адресою у випадку застосування до нього домашнього арешту без обмеження терміну перебування. Вважає, що вищенаведеним ризики, які передбачені п.1 ст.177 КПК України відносно нього спростовуються.
При вирішенні питання про заміну запобіжного заходу на більш м`який слід враховувати також позицію Європейського суду з прав людини у справах «Боротюк проти України» заява № 33579/04 п.62, в якому зазначено, що у всіх випадках, коли ризики ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Розмір застави як альтернативно запобіжний захід відносно нього, є необґрунтованим і не помірним для нього. Через що він змушений перебувати під вартою, що грубо порушує загальні заходи кримінального провадження; Конвенцію про захист прав людини і основоположення свободи. Те що розмір застави є для нього непомірним свідчить те що він вже більше ніж 7 місяців перебуває під вартою, не має коштів для залучення платного адвоката та немає ніякого рухомого та нерухомого майна, перебуваючи під вартою не має ніяких джерел доходу.
Так, у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» від 27.06.1968 року (заява № 1936/63) ЄСПЛ відзначив, що як сума гарантії, передбачена пунктом 3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинна бути оцінена переважно щодо обвинуваченого і його активів, а не можливих розмірів збитків. Так, спроби прив`язати суму гарантії від затриманого винятково до суми збитку, приписуваного йому, не відповідає ст. 5 Конвенції. Гарантії передбачені цією статтею, призначенні не для відшкодування збитків, а швидше для забезпечення присутності обвинуваченого на слуханні, тому її сума має бути встановлена в основному шляхом посилання на нього, його активи і його відношення з особами, які мають надати заставу, тобто перспективи втрати застави або дій проти гарантів у разі його неявки в суд, виступатиме як достатній стримуючий фактор, щоб присікти будь яке бажання з його боку ховатися від правосуддя. Враховуючи вищевикладене, з метою належного виконання завдань кримінального провадження та забезпечення дотримання його прав просить задовільнити його клопотання та змінити запобіжний захід відносно нього на запобіжний захід який не пов`язаний з триманням під вартою, передбачений ч.1 ст.176 КПК України або змінити розмір застави який буде для нього помірний та передбачений ч.5 ст.182 КПК України.
Представник потерпілих ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , проти клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу та зміну розміру застави заперечує.
Обвинувачений ОСОБА_4 вважає, що клопотання прокурора не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_3 не представляє суспільної небезпеки, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 підтримав повністю.
В судове засідання потерпілі: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представник ТОВ «Вікторія» ОСОБА_12 не з`явились по невідомій суду причині. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 206 2 КК України.
Санкція ч. 3 ст. 206 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд вважає, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_3 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України та які були дослідженні при обранні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою ЄСПЛ, відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема який викладено у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
В контексті практики ЄСПЛ, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
Згідно з практикою ЄСПЛ до ризиків, на які можна посилатись при вирішенні питання про взяття особи під варту, належать: 1) ризик переховування і тоді в рішенні суду мають бути зазначені обставини, які дають підстави очікувати, що такий ризик може справдитись, наприклад дані, що ця особа раніше ухилялась від слідства та суду, 2) перешкоджання здійсненню правосуддя. Цей ризик може полягати у вчиненні підозрюваним особисто чи спільно з іншими особами незаконних дій, спрямованих на фальсифікацію чи знищення доказів; небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, 3) вчинення нових кримінальних правопорушень. Він може згадуватись тоді, коли попередня поведінка особи дає підстави очікувати, що вона не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності (засуджений Любомльським районним судом Волинської області 28.03.2017 за ч. 1 ст. 305, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до штрафу у розмірі 30 005 грн.). Не зважаючи на те, що в силу ст. 89 КК України ОСОБА_3 вважається не судимим, суд вважає, що дана обставина в сукупності з іншими обставинами має значення для характеристики обвинуваченого та дає підстави вважати про можливу ймовірність вчинення ним злочинів. Також, ОСОБА_3 маючи документи для виїзду за кордон у 2019 році виїжджав за межі України.
Встановлено, що ОСОБА_3 офіційно не зареєстрований за жодним місцем проживання, ухилявся від явки до органу досудового розслідування для проведення слідчих та процесуальних дій, як наслідок оголошений та перебував у розшуку, немає міцних соціальних зав`язків, порушував вимоги ухвали слідчого судді від 16.10.2019 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому є достатньо підстав вважати, що останній може продовжити переховуватися від суду, в тому числі шляхом виїзду за межі України.
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності та зокрема те, що останній був оголошений в розшук та переховувався від органу досудового розслідування, суд приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Так, метою продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам з його боку переховуватися від суду. Таку поведінку можливо очікувати та можливо очікувати, що такий ризик справдиться, враховуючи попередні дії обвинуваченого, які полягали у неявці для проведення слідчих (процесуальних) дій до органу досудового розслідування.
Суд вважає, що посилання обвинуваченого на те, що він з`являвся на всі виклики до суду та слідчого а також на те, що здав на зберігання слідчому документи для виїзду за кордон, не є достатньою для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки судом оцінюється як характерезуюча обвинуваченого обставина сама можливість виїзду обвинуваченого за кордон та наявність факту оголошення його в розшук. Вказані обставини обвинуваченим не спростовані.
Так, суд розглянувши питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та доцільності зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зменшення розміру застави, оцінивши доводи всіх учасників судового засідання, дійшов висновку, що оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні докази обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, збереження на даний час тих ризиків, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу і які передбачені у ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, враховуючи попередні дії обвинуваченого, які полягали у неявці для проведення слідчих (процесуальних) дій до органу досудового розслідування та те, що ОСОБА_3 не зареєстрований за жодним місцем проживання, перебував у розшуку, немає міцних соціальних зав`язків, утриманців, порушував вимоги ухвали слідчого судді від 16.10.2019 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому є об`єктивні підстави вважати про можливість ухилення обвинуваченого від суду, вчинення нового кримінального правопорушення, інші більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановлених ст. 177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає до задоволення, та вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб, тобто до 03.12.2020, включно із визначенням розміру застави на підставі ст. 182, 183 КПК України.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 щодо наявності у нього постійного місця проживання та сталих соціальних зв`язків - у даному випадку розцінюються як такі, що, зважаючи на ряд зазначених вище обставин, уособлено не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі обрання стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу.
За вказаних вище обставин суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовити.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
У рішенні від 12.03.2009 у справі «Олексадр Макаров проти Росії» №152117/07 ЄСПЛ вказав, що «... сума застави повинна оцінюватися головним чином по відношенню заінтересованої особи, його активів... іншими словами, ступенем впевненості, яка можлива в тому, що перспектива втрати забезпечення у випадку його неявки в суд послужить достатнім фактором, виключаючи з його сторони будь-яке бажання зникнути».
Тобто, розмір застави, згідно вимог ч.4 ст. 182 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання сховатися.
Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Будь-яких належних та допустимих доказів, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, непомірності раніше визначеної судом застави та підстав для її зменшення обвинуваченим суду не надано.
Суд вважає, що саме лише посилання обвинуваченого на непомірність застави, без надання належних чи допустимих доказів для підтвердження даного факту не може бути підставою для її зменшення, а тому вважає, що клопотання обвинуваченого в частині зменшення розміру застави не підлягає до задоволення.
Частиною 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у межах, щодо особи обвинуваченого у вчиненні тяжкого злочину.
На підставі ст. 182, 183 КПК України заставу необхідно визначити в розмірі 1050 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 017 050 грн., та покласти на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Така застава буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України.
Згідно практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 176, 177, 183, 184, 331, 369-372, 392 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 задоволити.
Продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, починаючи з 05 жовтня 2020 року до 03 грудня 2020 року включно.
Визначити розмір застави в сумі 1050 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 017 050 грн., у випадку внесення якої, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з під варти.
У випадку внесення застави ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави з покладенням на нього строком 60 днів з дня внесення застави наступних обов`язків:
1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду у провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно нього;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду у провадженні яких перебуває кримінальне провадження відносно нього;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4) носити електронний засіб контролю.
Застосування електронного засобу контролю здійснюється слідчим або уповноваженими працівниками органу поліції визначеного слідчим.
Роз`яснити ОСОБА_3 та заставодавцю (якщо особа буде відмінна від ОСОБА_3 ), що у разі якщо ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причини чи не повідомить причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього цією ухвалою обов`язки застава звертається в дохід держави. Питання про звернення застави в дохід держави вирішується судом.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зменшення розміру застави, відмовити повністю.
Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , прокурору, представнику потерпілих, та направити уповноваженій службовій особі Державної установи "Черкаський слідчий ізолятор", начальнику ІТТ № 2 ГУНП в Черкаській області.
Ухвала про продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня її оголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали буде складено та оголошено 12 жовтня 2020 року об 11 год 00 хв.

Суддя ОСОБА_1