ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/652/21 Справа № 187/621/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289, ст. 348 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року у клопотанні обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу було відмовлено.
Клопотання прокурора ОСОБА_14 про продовження строку дії запобіжного заходу задоволено.
Продовжено відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289, ст. 348 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 лютого 2021 року включно.
Продовжено відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 лютого 2021 року включно.
Продовжено відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 лютого 2021 року включно.
Продовжено відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 лютого 2021 року включно.
Рішення суду обґрунтовано тим, що реальними, обґрунтованими та доведеними є заявлені прокурором ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків та вчинення інших злочинів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які на теперішній час не зменшились та не перестали існувати, з огляду на те, що вказані особи обвинувачуються у серії особливо тяжких умисних корисливих злочинів із складною формою співучасті, не мають достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростували ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, обізнані з особами потерпілих та свідків, які мають бути допитані судом безпосередньо, не мають офіційного постійного місця роботи або постійного джерела заробітку що обґрунтовує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень з метою отримання коштів для забезпечення фізіологічних потреб, крім того, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 раніше судимі за умисні злочини.
Враховуючи, що низка санкцій інкримінованих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 злочинів передбачають покарання у виді максимально тривалого за кримінальним законом позбавлення волі, суд не вбачав іншої можливості запобігти ризику переховування обвинувачених від суду у інший спосіб, ніж тримання їх під вартою.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року скасувати та обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що зі спливом часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.
На думку апелянта, суд першої інстанції обмежився лише переліком законодавчих підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Звертає увагу на те, попередня ухвала про продовження запобіжного заходу не набрала законної сили, оскільки перебуває в апеляційному суді.
Вважає, що наявний факт порушення його прав, передбачений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

- обвинувачений ОСОБА_15 просить ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року скасувати та обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що зі спливом часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.
На думку апелянта, суд першої інстанції обмежився лише переліком законодавчих підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Звертає увагу на те, що попередня ухвала про продовження запобіжного заходу не набрала законної сили, оскільки перебуває в апеляційному суді.
Вважає, що наявний факт порушення його прав, передбачений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши апеляцію, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
14 січня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою.
Тож, як витікає з приписів ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
В апеляційній скарзі обвинувачені не просили розглядати апеляційну скаргу за їх участю.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Таким чином, з урахуванням того, що учасники апеляційного провадження не заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути розглянута за відсутності сторін кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 107 ч. 4 КПК України, без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлена на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого підлягає розгляду.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як видно з матеріалів справи, в провадженні Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №0001705 від 29 вересня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289, ст. 348 КК України, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзівського районного суду м. Запоріжжя від 09 січня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався на стадіях досудового розслідування та судового розгляду.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 січня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався на стадіях досудового розслідування та судового розгляду.
15 грудня 2020 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зокрема відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289, ст. 348 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, а саме незаконного впливу на потерпілих та свідків та вчинення інших злочинів , не зменшились.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , деякі з них є особливо тяжкими злочинами та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком більше десяти років. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання останніх під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вартою, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, як і неможливості призначення судового засідання до його закінчення, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційних скарг обвинувачених про незаконність та необгрунтованість ухвали суду апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи апелянтів про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особи обвинувачених, на думку колегії суддів необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Посилання апелянтів на ті обставини, що судом першої інстанції не було наведено доказів, які вказують на недоцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції розцінює як безпідставні, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами провадження, а тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 й покарання за які може бути призначено у виді реального позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлені слідчим суддею ризики.
Що стосується посилань апелянтів на те, що ухвала Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року оскаржувалась в апеляційному порядку та рішення по суті скарги прийнято не було, тобто не було підстав для продовження запобіжного заходу, колегія суддів звертає увагу на те, що приписами ч. 2 ст. 400 КПК України передбачено, що подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тривалість перебування обвинувачених під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України, а доводи апелянтів, які це заперечують, являються необґрунтованими.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289, ст. 348 КК України та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 289 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4