29.01.2021 Справа № 756/1086/21
№ 756/1086/21
№ 1-кс/756/330/21
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2021 року слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000209, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України,

в с т а н о в и в:

26 січня 2021 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000209 від 25 вересня 2020 року.
В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначила, що приблизно у вересні 2020 року у ОСОБА_4 , працюючого на посаді заступника директора департаменту безпеки ПрАТ «АК Київводоканал», який діяв за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я « ОСОБА_5 » виник умисел, спрямований на вимагання та одержання від представника ТОВ «Прайм-Груп», ТОВ «Мультіборд» та ТОВ «Еко XXI Століття» за довіреностями ОСОБА_6 , неправомірної вигоди в розмірі 28 000 доларів США, для себе та невстановленої досудовим розслідуванням особи на ім`я « ОСОБА_5 », за вчинення дій, з використанням наданих їм повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду, а саме надання дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами для ТОВ «Прайм-Груп», ТОВ «Мультіборд» та ТОВ «Еко XXI Століття».
Так, 21 січня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано, в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України.
22 січня 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 4 ст. 368-3 КК України.
Крім того, 21 січня 2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року проведено обшук за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 .
В результаті проведеного обшуку виявлено та вилучено наступне майно, а саме: ноутбук ASUS F80Q, серійний номер ID: 1A8AN0AS489152435; кліше з відбитком підпису; аркуш паперу білого кольору з записами синьою кульковою ручкою «10т та НОМЕР_1 »; банківська картка KredoBank з номером НОМЕР_2 ; флеш-накопичувач чорного кольору 2Gb; флеш-накопичувач зеленого кольору; посвідчення працівника міліції УЦА № 037786; посвідчення працівника міліції УКМ № 151673; телефон марки NOKIA з ID № PPIRM-638; паспорт громадянина України НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 24.05.2001 Мінським РУ ГУ МВС України в місті Києві; паспорт для виїзду за кордон № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 ; предмет схожий на пістолет, серійний номер НОМЕР_5 ; коробка з написом «Патрони 9мм MAKAROV»; коробка з написом «9x18 7»; дозвіл на зброю № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 та блокнот коричневого кольору.
Постановою прокурора від 22 січня 2021 року речі та документи, які були вилучені за результатами проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження, яке стало підставою подання клопотання про накладення арешту на майно.
З огляду на викладене, посилаючись на потребу збереження, вилучених в ході обшуку, речових доказів та забезпечення конфіскації майна як виду покарання, прокурор клопоче накласти арешт на майно, яке вилучено під час проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 18.01.2021, за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , та яке не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

У судове засідання прокурор, володілець майна підозрюваний ОСОБА_4 та його представники, не з`явилися, про час та місце проведення якого повідомлялися належним чином.
Разом з цим, прокурор ОСОБА_7 подав через канцелярію суду заяви про розгляд вказаного клопотання у його відсутність, клопотання підтримує та просить задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його представники адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , подали через канцелярію суду заяви, в яких просили відмовити в задоволенні клопотання, а його розгляд проводити у їх відсутність.
Ураховуючи вищевказане та беручи до уваги те, що сторони кримінального провадження належним чином повідомлялися про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, однак в судове засідання не з`явилися, при цьому подавши до суду заяви із позиціями щодо клопотання, яке є предметом розгляду, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання прокурора ОСОБА_3 за наявними в ньому матеріалами.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор ОСОБА_3 обґрунтовує доводи клопотання, а також беручи до уваги заяви сторін клопотання із викладеними у них позиціями щодо клопотання про арешт майна, які подано через канцелярію суду, слідчий суддя встановив наступне.

На підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року проведено обшук за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення знаряддя вчинення злочину, речей, предметів і документів, грошових коштів, а також інших штампів, магнітних носіїв інформації, мобільних телефонів, які мають значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та будуть використані під час досудового розслідування як докази у кримінальному провадженні № 0000209.
Разом з цим, у ході проведення обшуку 21 січня 2021 року також виявлено та вилучено речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.
Вилучене протоколом обшуку від 21 січня 2021 року майно, постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_3 від 22 січня 2021 року визнано речовими доказами та приєднано до кримінального провадження № 0000209 від 25 вересня 2020 року.
Так, згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Із приписів ч. 7 ст. 236 КПК України убачається, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
При цьому, слідчий суддя зауважує, що у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено майно, яке не входило до переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року про дозвіл на проведення обшуку. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що майно, яке було вилучено протоколом обшуку від 21 січня 2021 року є тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У клопотанні прокурор вказує, що підставами накладення арешту на вказане у клопотанні майно, є необхідність збереження речових доказів та забезпечення конфіскацій майна як виду покарання.
Слідчий суддя зауважує, що матеріали подані в обґрунтування поданого клопотання не можуть слугувати достатньою підставою для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки прокурор має довести слідчому судді підставу, мету та обґрунтування необхідності накладення арешту на майно.
Разом з цим, з матеріалів, якими прокурор обґрунтовує необхідність накладення арешту на майно не убачаються підстав вважати, що вилучене під час обшуку 21 січня 2021 року майно має ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, зокрема, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі їх сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються саме під час цього кримінального провадження.
Зокрема, з клопотання про накладення арешту на майно та досліджених матеріалів доданих в його обґрунтування, не вбачається мета та обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, оскільки прокурором не доведено відношення вилученого під час обшуку майна, що стало підставою для звернення з клопотанням про накладення арешту на майно, до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні № 0000209 від 25 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України.
Тому, слідчий суддя приходить до висновку, що майно, яке було вилучено під час обшуку та на яке прокурор просить накласти арешт, не має ознак речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, оскільки прокурором не доведено та не надано переконливих доказів на підтвердження відповідності даного майна критеріям речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України.
Крім того, слідчий суддя зауважує, що прокурором не доведено, а матеріали додані в обґрунтування клопотання не містять відомостей, що вилучене майно, а саме: ноутбук ASUS F80Q, серійний номер ID: 1A8AN0AS489152435; банківська картка KredoBank з номером НОМЕР_2 ; флеш-накопичувач чорного кольору 2Gb; флеш-накопичувач зеленого кольору; телефон марки NOKIA з ID № PPIRM-638; предмет схожий на пістолет, серійний номер ТА 4669 87; коробка з написом «Патрони 9мм MAKAROV», дозвіл на зброю № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 та коробка з написом «9x18 7» належать саме ОСОБА_4 , а тому накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у даному випадку не є доцільним.
Разом з цим, паспорт громадянина України НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 24.05.2001 Мінським РУ ГУ МВС України в місті Києві, паспорт для виїзду за кордон № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 , предмет схожий на пістолет, серійний номер НОМЕР_5 та дозвіл на зброю № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , не можуть бути предметом цивільно-правових угод в Україні (зокрема не можуть бути відчуженими підозрюваним), а відтак відсутні правові підстави для їх арешту.
Так, згідно п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності, як арешт майна, а тому не знаходить підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на вказане у клопотанні майно.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 167, 168, 170, 171, 372, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000209, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, відмовити.
Органу досудового розслідування врахувати, що на підставі положення ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1