ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6180/20
Провадження № 1-кп/362/698/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.12.2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерплої - ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові в залі суду підготовче судове засідання кримінального провадження № 0001719 від 21.10.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Докучаєвськ, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и в:
02.12.2020 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001719 від 21.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На досудовому розслідування відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.12.2020 року включно.

Ухвалою суду від 02.12.2020 року у вказаному кримінальному провадженні було призначене підготовче судове засідання
Вирішуючи питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду прокурор, просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому засіданні, вважаючи також, що по справі дотримані всі вимоги, передбачені ст. 291 КПК України.
Також в судовому засіданні прокурором було подано клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 днів посилаючись на вагомість доказів обвинувачення його у вчиненні тяжкого злочину, а також наявності достатніх підстав вважати, що відносно обвинуваченого продовжують існувати ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
ОСОБА_4 та її представник просили призначити справу до судового розгляду та не заперечували проти обрання обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти обрання відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, просив застосувати відносно нього інший запобіжний захід, щодо призначення справи до розгляду не заперечував.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 заперечував щодо обрання відносно його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив замінити відносно нього запобіжний захід на більш м`який. Щодо призначення справи до судового розгляду не заперечував.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що кримінальне провадження підсудне Васильківському міськрайонному суду Київської області, підстав для його зупинення чи закриття не виявлено, підстав для прийняття рішення, передбаченого п. п. 1-4 ч. 2 ст. 314 КПК України не вбачається, обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України, а тому справу може бути призначено до судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої ст. 314 КПК України, суд проводить підготовку до судового розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року по справі №1-28/2017 №1-р/2017 положення третього речення частини третьої статті 315 Кодексу в частині, що передбачає поширення продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема прокурора, та без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, за яких такі запобіжні заходи були обрані на стадії досудового розслідування, суперечить вимогам частин першої, другої статті 29 Конституції України, а тому визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України.
Конституційний Суд України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Проте зміст положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України дозволяє поширити дію постановленої на стадії досудового розслідування ухвали слідчого судді щодо обраних запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою на стадію судового провадження у суді першої інстанції у тому випадку, коли обвинувальний акт передається до суду без клопотання прокурора щодо продовження дії цих запобіжних заходів у зв`язку із закінченням досудового розслідування, тобто закінченням однієї стадії кримінального провадження та початком іншої стадії - стадії судового провадження.
Крім того, у положеннях частин першої, другої статті 42 КПК України розмежовано поняття "підозрюваний", "обвинувачений (підсудний)" у кримінальному провадженні. Водночас частиною першою статті 177 Кодексу передбачено можливість застосування запобіжних заходів як до підозрюваного, так і до обвинуваченого, а частиною другою цієї статті визначено підстави застосування таких заходів слідчим суддею, судом. Наслідками направлення в порядку, передбаченому статтею 291 КПК України, та надходження до суду обвинувального акта є набуття особою, щодо якої складено такий обвинувальний акт, нового процесуального статусу - обвинуваченого (підсудного), а також початок нової процесуальної стадії кримінального провадження - стадії судового провадження у суді першої інстанції.
Таким чином, зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного. Отже, у разі відсутності вмотивованого рішення суду, яким дозволено позбавлення особи свободи на період, визначений цим судовим рішенням, така особа має бути негайно звільнена.
Запобіжні заходи - це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування. Система запобіжних заходів закріплена у ч. 1 ст. 176 КПК України.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2020 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21.12.2020 року.
Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.
Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016)
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Про фундаментальність права на свободу та особисту недоторканність свідчить також факт його закріплення у більшості міжнародних правових актів. Зокрема, у Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9), у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року вказано, що ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9).
Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
У частині першій статті 183 КПК визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК. До цих ризиків належать такі спроби обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Пункт 3 частини 2 статті 183 КПК України, передбачає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").
Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути ( пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).
Європейським судом 15.12.2016 року прийнято рішення "Ігнатов проти України" (заява N 40583/15), де констатував порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість). Зокрема, Європейський суд зазначив про те, що під час процедури розгляду питання про продовження запобіжного заходу "суддя не вказав у чому полягають конкретні ризики щодо кожного обвинуваченого, а отже рішення було свавільним та не відповідає вимозі "законності"; впродовж всього періоду заявник тримався під вартою на підставі припущень щодо можливого тиску на свідків та перешкоджання слідству та суду. В той час як згідно ст. 5 Конвенції органи державної влади повинні надати реальні докази існування таких ризиків". Отже, визнаючи порушення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод під час розгляду зазначеної справи Європейський суд вкотре повторив позицію щодо того, що відсутність мотивації в судовому рішенні щодо продовження тримання під вартою несумісне з принципом захисту від свавілля, що передбачається п. 1 ст. 5 Конвенції.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження або обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Суд, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 міцність соціальних зв`язків у місці його проживання, а саме те, що він не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину, який характеризується позитивно, його вік та стан здоров`я, а саме відсутність даних про тяжкі хвороби, інвалідності, раніше не судимим, має постійне місце проживання на території Київської області, компрометуючих матеріалів на ОСОБА_7 прокурор не володіє і суду надано не було, а тому приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.

Прокурором, окрім того, не підтверджено можливість ОСОБА_7 переховування від досудового слідства та спростовується тим, що ОСОБА_7 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом з матір`ю, а тому відсутні підстави вважати, що відносно ОСОБА_7 дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з матеріалів справи не вбачається.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України,якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першоїцієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першоїцієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятоюцієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України,якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першоїцієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першоїцієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятоюцієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Таким чином, враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, суд вважає, що необхідно відмовити в застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати щодо нього альтернативний запобіжний захід, а саме: домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
У відповідності до ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий: негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово; негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.
За змістом ч.ч.1, 2 ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.
Обвинувачений обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до від п`яти до восьми років, а досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі, тому складання органом пробації досудової доповіді є обов`язковим, суд вважає за необхідне доручити представнику персоналу органу пробації скласти та надати до суду доповідь щодо обвинуваченого.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 176, 177, 183, 184, 194, 314 - 317, 372, 376 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Призначити кримінальне провадження №0001719 від 21.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Васильківського міськрайонного суду Київської області на «22» грудня 2020 року о 12 год. 00 хв.
В судове засідання викликати прокурора, потерпілу, представника потерпілої, захисника, обвинуваченого та свідків зазначених в реєстрі досудового розслідування.
Забезпечити при наявності клопотань право учасників судового провадження на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Повідомити учасників кримінального провадження про дату, час та місце проведення судового розгляду.
Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.
В задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_7 заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 про заміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт -задовольнити.
Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на шістдесят днів, а саме до «13» лютого 2021 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- не залишати житло за місцем реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.
- з`являтися на виклики суду у встановлений ними час;
- не відлучатись із місця проживання в зазначений час, в якому він проживає без дозволу суду;
- утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками без дозволу суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти в залі суду негайно.
Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для виконання та контролю Васильківському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.
Прийняти до розгляду подану позовну заяву потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у кримінальному провадженні № 0001719 від 21.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Визнати потерпілу ОСОБА_4 цивільним позивачем за цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.
Визнати обвинуваченого ОСОБА_7 цивільним відповідачем за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.
Доручити представнику Васильківського міськрайонного відділу філії державної установи (Центр пробації) у м. Києві та Київській області Міністерства юстиції України в строк до «22» січня 2021 року скласти та надати до суду досудову доповідь відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 21.12.2020 року.
Суддя ОСОБА_9