Справа № 354/636/18
Провадження № 1-кп/350/87/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні № 0000063 від 20 квітня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, в обгрунтування якого покликається на те, що термін тримання під вартою обвинуваченого спливає 07 вересня 2020 року, однак ризики заявлені під час досудового розслідування та обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме те, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, перебуваючи на волі може незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, він ніде не працює, його джерело існування невідоме, неодружений. А тому інші запобіжні заходи є недостатніми для запобігання вказаним ризикам та не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 не заперечили щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд, проаналізувавши клопотання прокурора щодо продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку учасників судового розгляду з приводу заявленого клопотання, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ухвалою слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 19 червня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, який в подальшому продовжувався ухвалами Богородчанського районного суду, Верховного Суду, Тернопільського апеляційного суду. Останній раз ухвалою Рожнятівського районного суду від 10 липня 2020 року строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено на 60 днів, який закінчується 07 вересня 2020 року.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; зокрема, при продовженні строку тримання під вартою суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року зазначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, переховування від суду, вчинення іншого правопорушення.

Разом з тим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При оцінці ризиків, суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років. Крім цього, на даний час розгляд кримінального провадження по суті триває, досліджуються докази по справі, обвинувачений ще не допитаний, оскільки останній виявив бажання давати показання після дослідження всіх доказів.

А тому, на думку суду існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків з метою надання показань вигідних для обвинуваченоного, оскільки до події кримінального правопорушення, обвинувачений проживав разом з потерпілою та свідком в одному житлі та однією сім`єю; ризик переховуватися від суду, оскільки обвинувачений, у разі зміни йому запобіжного заходу на непов`язаний з триманням під вартою, усвідомлюючи тяжкість покарання, у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, може скритися від суду. Крім цього, відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи, джерела його існування, відсутність зареєстрованого шлюбу, свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Таким чином, наявність вищенаведених ризиків та вагомих доказів про імовірне вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу та забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність зазначених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, стороною захисту не надано.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необхідність продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_5 , згідно даних обвинувального акта вчинене із застосуванням насильства щодо малолітньої особи, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.ст. 177, 197, 369, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю селища Ворохта Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Коломийська виправна колонія (№ 41)», строком на 60 (шістдесят) днів, до 01 листопада 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з часу її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3