печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі адвоката ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчих групи слідчих та прокурорів групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0002506, що полягає у неповерненні вилученого під час обшуку майна,

ВСТАНОВИВ:
14.09.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 , яка передана слідчому судді того ж дня, на бездіяльність слідчих групи слідчих та прокурорів групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0002506, що полягає у неповерненні вилученого під час обшуку майна, у якій заявник просить зобов`язати слідчого групи слідчий та прокурорів групи прокурорів у кримінальному провадженні повернути вилучене під час обшуку 12.06.2020 - 13.06.2020 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.07.2020 у справі № 757/29073/20-к скасовано арешт, накладений ухвалою Київського апеляційного суду від 06.07.2020, якою скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2020 про відмову в накладенні арешту у справі № 757/24367/20-к на майно, вилучене 12-13 червня 2020 року під час проведення обшуку домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_6 , зокрема грошові кошти в сумі 4 568 825 грн. та 200 795 дол. США, та зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокуратура у кримінальному провадженні № 0002506 невідкладно повернути ОСОБА_6 вказані грошові кошти, з огляду на що вилучені предмети та документи утримуються стороною обвинувачення безпідставно, а відтак підлягають поверненню його законному володільцю.

Представник володільця майна адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити посилаючись на доводи, які викладені в матеріалах скарги.

Представники сторони обвинувачення прокурори ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти задоволення скарги заперечували в повному обсязі.

Вивчивши скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Так, відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, ч.5 ст.21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Судовим розглядом встановлено, що центральним апаратом Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування, а Офісом Генерального прокурора процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0002506 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 3, 4, 6, 11, 12, ч 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 396 КК України. Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється Офісом Генерального прокурора.

Відповідно до матеріалів судового провадження слідчим суддею встановлено, що в ході проведення обшуку 12.06.2020 - 13.06.2020 в межах вказаного кримінального провадження органом досудового розслідування було вилучено майно, на яке в подальшому ухвалою Київського апеляційного суду від 06.07.2020 накладено арешт.

Разом з тим, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.07.2020 у справі № 757/29073/20-к скасовано арешт, накладений ухвалою Київського апеляційного суду від 06.07.2020, якою скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2020 про відмову в накладенні арешту у справі № 757/24367/20-к на майно, вилучене 12-13 червня 2020 року під час проведення обшуку домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_6 , зокрема грошові кошти в сумі 4 568 825 грн. та 200 795 дол. США, та зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокуратура у кримінальному провадженні № 0002506 невідкладно повернути ОСОБА_6 вказані грошові кошти.

Відтак, вилучене майно є тимчасово вилученим, а тому має застосовуватися порядок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України.

За викладених обставин вбачається, що скаргу подано уповноваженою особою, в передбачений законом спосіб та з урахуванням правил територіальної підсудністю для розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які розглядаються слідчим суддею місцевого суду за місцем розташування органу досудового розслідування, що регламентовано ч. 1 ст. 306 КПК України.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі скасування арешту. Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Як зазначено у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51 - 9929 км 18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

За вказаних обставин позиція органу досудового розслідування щодо неповернення майна його законному володільцю спростовується, тобто за встановлених обставин вбачається, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку, враховуючи при цьому імперативні приписи п. 4 ч. 1 статті 169 КПК України, а відтак вимоги скарги знайшли своє підтвердження та відповідно підлягають задоволенню.

Однак, слідчий суддя відмовляє у задоволенні вимог скарги у частині визнання бездіяльності слідчих Державного бюро розслідувань та прокурорів Офісу Генерального прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, оскільки, відповідно до частини другої статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію та відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчих групи слідчих та прокурорів групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0002506, що полягає у неповерненні вилученого під час обшуку майна задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого групи слідчий та прокурорів групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0002506, повернути ОСОБА_6 тимчасово вилучене під час проведення обшуку 12.06.2020 - 13.06.2020 майно, а саме: виявлені та вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти в сумі 4 568 825 грн. та 200 795 дол. США, які належать ОСОБА_6 .

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1