Житомирський апеляційний суд
Справа №274/566/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №274/566/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2020 року відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обраховано з часу його затримання - 12.11.2019 .
Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.11.2019.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , будучи раніше судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, судимість за які в законному порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та вчинив злочин за наступних обставин.
Так, 12.11.2019 приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_9 , який являється працівником служби радіо-таксі «6000», на власному автомобілі «Lada Largus» р.н.з. НОМЕР_1 , прибув за викликом ОСОБА_8 до буд.№16А по вул. Червоній в м. Бердичеві, де останній розмістився в автомобілі на заднє ліве пасажирське сидіння за водієм, та замовив поїздку до залізничного вокзалу м. Бердичева.
Під час руху в автомобілі, у ОСОБА_8 , який в цей час знаходився в стані алкогольного сп`яніння, виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , під час руху по вул. Богданівській в м. Бердичеві, поряд з автозаправною станцією «Денойл», ОСОБА_8 накинув ОСОБА_9 на шию шнурок від кросівок та почав його затягувати не даючи можливості дихати ОСОБА_9 . Однак, свій намір ОСОБА_8 до кінця не довів, так як шнурок розірвався на шиї ОСОБА_9 в той час коли він намагався його послабити, та незважаючи на те, що ОСОБА_8 знову намагався схопити його руками за шию, ОСОБА_9 звільнився від нападника, та в подальшому з іншими очевидцями затримав його.
У ході незакінченого замаху на умисне вбивство, ОСОБА_8 умисно заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді садна на передній поверхні шиї, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, застосувати до нього положення ст.69 КК України, таким чином, пом`якшити призначене йому покарання. При цьому, просить звернути відповідну увагу на його щире каяття, повне визнання свої вини, відсутність з боку потерпілого до нього жодних претензій цивільний позов ним не заявлено, потерпілий не наполягав на призначенні йому суворого покарання. Зазначає, що попросив вибачення у потерпілого, сприяв досудовому розслідуванню. Крім того, зазначає, що хворіє та має на утриманні матір похилого віку, яка потребує його допомоги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційних вимог, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
З висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, про доведеність вини та кваліфікацію дій останнього, погоджується автор апеляційної скарги і ніким з можливих учасників процесу не оспорюються, а тому не перевіряються апеляційним судом.
Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно вимог ст.ст.50, 65 КК України та положень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім наведеного, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи».
Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають та повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й даними про особу обвинуваченого, обставинами, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання, таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.
Так, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчиненого умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, яке у відповідності до норм ст.12 КК України, є особливо тяжким, фактичні обставини його вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних кримінальних правопорушень, що переконливо свідчить про стійку схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень (т.1 а.п.181), на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває (т.1 а.п.179), за місцем проживання характеризується посередньо (т.1 а.п.180), за місцем реєстрації постійно не проживає, не має за місцем реєстрації нікого на утриманні, не має сім`ї, є безробітним.
Обставиною, що пом`якшує покарання, згідно ст.66 КК України, є щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст.67 КК України, судом встановлено рецидив злочинів та вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Належно враховано судом першої інстанції і думка потерпілого у провадженні щодо призначення покарання обвинуваченому.
Таким чином, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини провадження, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, яке останній має відбути реально, та яке, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для реальної корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності.
Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини (тяжкість вчиненого правопорушення, фактичні обставини його вчинення, суспільно небезпечний характер, особа обвинуваченого), наявність лише однієї пом`якшуючої обставини (щире каяття) та двох обтяжуючих (рецидив злочинів та вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння), в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судом першої інстанції за результатами судового розгляду провадження не встановлено жодних інших пом`якшуючих обставин, зокрема і такої обставини як сприяння обвинуваченим ОСОБА_8 досудовому розслідуванню,
Згідно ст.66 КК України сприянням розкриттю злочину є добровільні дії, які вчиняються у формі повідомлення правоохоронним органам або суду відповідних фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність. Таке сприяння має бути активним, тобто ініціативним та енергійним.
Матеріали кримінального провадження такі дані не містять.
На думку апеляційного суду, формальна участь обвинуваченого в процесуальних діях в ході досудового розслідування, без належних даних в матеріалах кримінального провадження про надання ОСОБА_8 реальної допомоги органам правосуддя в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, які мають істотне значення для повного його розкриття, є свідченням відсутності активного сприяння розкриттю злочину, в розумінні обставини, що пом`якшує покарання.
Крім того, є не відповідними матеріалам провадження й апеляційні доводи обвинуваченого на міцність його соціальних зав`язків (на утриманні - матір), за відсутності у матеріалах провадження належних документів це підтверджуючих, не надано таких документів і суду апеляційної інстанції.
Наявність хронічного захворювання, хоча як убачається з матеріалів провадження останній у місцях тримання під вартою отримує необхідне лікування (т.1 а.п.31), як і вибачення обвинуваченого перед потерпілим, та відсутність з боку потерпілого до нього жодних претензій, з урахуванням вище наведених обставин, в даному випадку, не можуть бути безумовними підставами для призначення покарання ОСОБА_8 із застосуванням положень ст.69 КК України. Відсутні, в даному випадку, обґрунтовані підстави і для застосування положень ст.75 КК України.
Обвинуваченим не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
На думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, з врахуванням вимог ч.3 ст.68 КК України (призначення покарання за незакінчене кримінальне правопорушення), за мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.
Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
Підстави вважати, що призначене ОСОБА_8 покарання за видом чи розміром не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, та є явно несправедливим через суворість відсутні.
Вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_8 без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :