У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту автомобіля марки "FORD", моделі GALAXY 1.9 TDI, Словацької реєстрації "NZ167FN", номер кузова НОМЕР_1 ,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про скасування арешту автомобіля марки "FORD", моделі GALAXY 1.9 TDI, Словацької реєстрації " НОМЕР_2 ", номер кузова НОМЕР_1 .

Клопотання мотивоване тим, що 27.12.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду задоволено клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0004154 від 24.12.2019 року за ч.1 ст.286 КК України та накладено арешт на майно, а саме автомобіль марки "FORD", моделі GALAXY 1.9 TDI, Словацької реєстрації "NZ167FN", номер кузова НОМЕР_1 . Арешт накладено з підстав необхідності проведення відповідних експертиз, відтворення обставин дорожньо-транспортної пригоди та ін. Заявник вказує, що арештований автомобіль знаходиться на відкритому повітрі штраф майданчика Ужгородського відділення поліції більше 9 місяців та пошкоджується атмосферними опадами та ін. У клопотанні вказано, що враховуючи, що автомобіль оглянутий слідчим поліції та авто-техічним експертом, пошкодження зафіксовані технічними засобами, на даний час, слідчий експеримент та всі необхідні експертизи проведені, є достатні підстави вважати, що необхідність в застосуванні такого заходу, як арешт майна відпала. Так, ОСОБА_3 , просить слідчого суддю: скасувати арешт накладений судом автомобіль марки "FORD", моделі GALAXY 1.9 TDI, Словацької реєстрації " НОМЕР_2 ", номер кузова НОМЕР_1 ; зобов`язати посадових осіб Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області видати йому автомобіль; копію ухвали для виконання надіслати в Ужгородський відділ поліції ГУ НП в Закарпатській області та по місцю його проживання.
В судове засідання власника майна ОСОБА_3 , не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути клопотання за його відсутності та зауважив, що вимоги клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Окрім того, надав до суду копію нотаріально посвідченої зави потерпілого ОСОБА_5 , про відсутність претензій до ОСОБА_3 .
Слідчий, прокурор в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду клопотання повідомлялись належним чином. Разом із тим слідчий ОСОБА_6 подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вказав, що проти задоволення клопотання не заперечує, оскільки всі необхідні експертизи з даним автомобілем проведені.
Слідчий суддя, дослідивши письмові докази та матеріали, що додані до клопотання, доходить наступних висновків.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2019 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні №0004154 від 24.12.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, погоджене прокурором про решт майна задовольнити. Накладено арешт на транспортний засіб марки "FORD", моделі GALAXY 1.9 TDI, Словацької реєстрації "NZ167FN", номер кузова НОМЕР_1 , яким керував громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий суддя констатує, що на момент розгляду клопотання про скасування арешту, всі необхідні експертизи автомобіля проведені. Вказане підтверджується окрім самого клопотання і заявою слідчого.
Згідно зі ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Цією ж статтею визначено, що власнику або іншому володільцю майна, які не були присутні при розгляді питання про його арешт, гарантовано право ініціювати скасування відповідного заходу перед слідчим суддею або судом (у разі здійснення судового розгляду справи по суті), якщо в подальшому у застосуванні арешту відпала потреба або його було накладено необґрунтовано. Обмежень щодо стадії процесу, на якій може бути заявлено відповідне клопотання, норми кримінального процесуального закону не містять.
Способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття процесуального рішення про скасування арешту майна чинним КПК прямо не передбачено.
Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Підставою накладання арешту на вказане майно відповідно мотивувальної частини ухвали слідчого судді було збереження речових доказів та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Статтею 41 Конституції України, а також статтею 16 КПК України передбачені права, які регулюють право власності та захист права власності державою, у статті 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Доказів, які б на теперішній час свідчили про потреби досудового розслідування у такому ступеню втручання у право власності заявника, слідчому судді не представлено, а накладений арешт, з урахуванням того, що усі необхідні експертні дослідження проведені, відсутності відомостей про пред`явлення будь-кому підозри, перебування транспортного засобу на стоянці, свідчать про порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження заявника у праві його власності та завдань кримінального провадження. Окрім того, потерпілий у даному кримінальному провадженні заявив, що претензій до ОСОБА_3 не має.

Зважаючи на доводи, викладені у заяві, керуючись принципами диспозитивності та змагальності сторін, слідчий суддя приходить до висновку, що в застосуванні такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала потреба. При цьому слідчий враховує і позицію органу досудового розслідування, зокрема про те, що проведено всі необхідні експертизи з даним автомобілем та проти задоволення клопотання не заперечують.

Враховуючи те, що накладення арешту на майно перешкоджає законному праву власника користуватися своїм майном, а також те, що, стороною обвинувачення не надано доказів, які б вказували на необхідність застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, крім того зважаючи на доводи заявника слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого виду арешту на майно відпала потреба.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що питання повернення арештованого майна після скасування накладеного на нього арешту врегульовано нормами Кримінального процесуального кодексу України (зокрема, пунктом 4 частини першої статті 169) та не потребує ухвалення слідчим суддею будь-яких рішень з цього приводу, таке у відповідності до положень КПК України підлягає негайному поверненню власнику.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 170 174, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту автомобіля - задовольнити частково.

Скасувати арешт на транспортний засіб марки "FORD", моделі GALAXY 1.9 TDI, Словацької реєстрації "NZ167FN", номер кузова НОМЕР_1 , яким керував громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений ухвалою слідчого судді від 27.12.2019 р.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1