Дата документу 23.07.2020 Справа № 320/2771/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/758/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/2771/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.186 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000761, № 0001451, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, який має повну середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, є особою з І групою інвалідності, без зареєстрованого місця проживання, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 21.11.2018 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_8 покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ст. 71 КК України остаточно призначено покарання ОСОБА_8 шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.11.2018 року у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 02 вересня 2019 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено залишити у виді тримання під вартою.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 13 березня 2019 року, приблизно о 06 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав майно, що належить ОСОБА_9 , а саме:

- інвентарний зварювальний апарат, марки «Іскра ММА 250», помаранчевого кольору, вартістю 1500 грн.;

- кутову шліфувальну машинку марки «DWT WS13-18D», з діаметром кругу 180 см, темно-зеленого кольору, вартістю 1200 грн;

- кутову шліфувальну машинку марки «ТЕМП МШУ-850-125Е», з діаметром кругу 125 см, темно-синього кольору, вартістю 600 грн.;

- мобільний телефон марки «Fly TS113», в корпусі чорного кольору, вартістю 100 грн., чим спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 3400 грн. Після чого, з місця події зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

12 травня 2019 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись біля магазину «Старт», розташованого по вул. О. Невського, 67-а в м. Мелітополі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, керуючись корисливими мотивами, з метою відкритого викрадення у потерпілого ОСОБА_10 мобільного телефону марки «DoogeeX5 Max», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, вартістю 1000 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілого не має, на рахунку якої грошові кошти були відсутні, сім-карта мобільного оператора «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілого не має, на рахунку якої грошові кошти були відсутні, користуючись тим, що потерпілий знаходився у стані алкогольного сп`яніння, з метою реалізації злочинного умислу, під приводом здійснення дзвінка взяв вказаний мобільний телефон у потерпілого ОСОБА_10 . Після чого, ігноруючи вимогу потерпілого повернути належний йому мобільний телефон, з місця події втік, чим вчинив відкрите викрадення майна ОСОБА_10 , завдавши йому майнову шкоду у розмірі 1000 грн.

23 липня 2019 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись біля магазину «Наутілус», розташованого по вул. Гоголя, 142 в м. Мелітополі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, а потерпілий ОСОБА_11 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння і спить, шляхом вільного доступу таємно викрав у потерпілого з плеча чоловічу сумку «Аdidas», з матерії чорного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілого не має та в якій знаходилися:

- мобільний телефон марки «іРhone 6S», ІМЕІ1: НОМЕР_3 , в корпусі сірого кольору, вартістю 10000 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілого не має, на рахунку якої грошові кошти були відсутні;

- сонцезахисні окуляри «Роlaroid», вартістю 2500 грн.;

- сонцезахисні спортивні окуляри, вартістю 150 грн.;

- чоловічий гаманець зі шкіри, чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не має, в якому знаходились грошові кошти у розмірі 137 грн.;

- годинник «Оrient», вартістю 2000 грн.;

- паспорт громадянина України, посвідчення водія та студентський квиток на ім`я ОСОБА_11 , 2 банківські картки «Приватбанку», які матеріальної цінності для потерпілого не мають, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 14750 грн.

06 серпня 2019 року, приблизно о 09 годині 10 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись біля автосервісу «Автоплюс», розташованого по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 2/1 в м. Мелітополі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з приміщення автосервісу, розташованого за вищевказаною адресою, таємно викрав майно належне потерпілому ОСОБА_12 , а саме планшет марки «АssistantAP-110», с/н НОМЕР_4 , в корпусі білого кольору, вартістю 2000 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить переглянути вирок суду, оскільки суд першої інстанції в повній мірі не врахував характер скоєних ним правопорушень, не об`єктивно вивчив особу обвинуваченого та не взяв до уваги усі пом`якшуючі обставини. Вважає, що суд безпідставно не застосував до нього положення ст. 69 КК України, оскільки він повністю визнав свою вину, щиросердно розкаявся у скоєному, шкода потерпілим відшкодована у повному обсязі та потерпілі не мають до нього претензій, має незадовільний стан здоров`я, так як є особою з І групою інвалідності і у нього відсутній здоровий зір.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

Так, судом було враховано пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин. При цьому, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст. 12 КК України віднесені до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів. Також суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину у скоєнні злочинів визнав повністю, у зв`язку із чим кримінальне провадження було розгляду у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, шкода, завдана в результаті злочину, частково відшкодована, постійного місця проживання не має, є особою з 1 групою інвалідності по зору, раніше судимий та знову вчинив злочини в період іспитового строку, що свідчить про схильність ОСОБА_8 до вчинення протиправних діянь та небажання ставати на шлях виправлення.

Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку міськрайонного суду про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства та обрання йому міри покарання в мінімальних межах, передбачених за скоєні ним злочини, та призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував характер скоєних ним правопорушень, не об`єктивно вивчив особу обвинуваченого та не взяв до уваги усі пом`якшуючі обставини.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що він повністю визнав свою вину, щиросердно розкаявся у скоєному, шкода потерпілим відшкодована у повному обсязі та потерпілі не мають до нього претензій, має незадовільний стан здоров`я, так як є особою з І групою інвалідності і у нього відсутній здоровий зір, як на обставини, які можуть слугувати для застосування положень ст. 69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання, і вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для призначення більш м`якого покарання і застосування положень ст. 69 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням всіх обставин провадження та суспільної небезпеки вчинених злочинів, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 ст. 69 КК України немає.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційні злочини, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто, умовою застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України є встановлення судом не менше двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Разом з тим, судом першої інстанції в даному кримінальному провадженні встановлено лише одну пом`якшуючу покарання обставину щире каяття. Не зазначено інших пом`якшуючих обставин і стороною захисту як в суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді вироку, а було лише наведено посилання на повне визнання обвинуваченим своєї вини, щиросердне каяття, відшкодування потерпілим шкоди та відсутність у них претензій до обвинуваченого, незадовільний стан здоров`я, оскільки він є особою з І групою інвалідності по зору, які у повному обсязі були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Таким чином, враховуючи відсутність двох і більше пом`якшуючих обставини, усі інші обставини провадження та суспільну небезпеку вчинених злочинів, які є умисними, корисливими злочинами проти власності, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України апеляційним судом не встановлено.

Крім того, слід зазначити, що навіть у разі встановлення двох пом`якшуючих обставин, вони повинні істотно знижувати ступніть тяжкості вчинених злочинів, однак застосування ст. 69 КК України є правом суду, враховуючи всі обставини провадження, а не його обов`язком.

Обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні йому найменшого покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та застосування ст. 69 КК України з мотивів, зазначених в його апеляційній скарзі, немає. Вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, що у відповідності до положень ст.ст. 407, 414 КПК України могло б бути підставою для зміни вироку суду, на думку колегії суддів, не можна.

Покарання призначено судом з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи надмірним для досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4