Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/729/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 307 (229-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 м.Кропивницький

м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0004346 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_7 , на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.07.2020, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сургут, Тюменської області РФ, українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, депутатом, учасником ліквідації наслідків ЧАЕС, інвалідом не являється, є учасником бойових дій (учасник АТО), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на 3 (три) роки та у відповідності до ст. 76 КК України покладено обов`язки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 7957,53 грн.

Вирішено долю речових доказів по справі.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_6 скоїв незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 307 КК України, а також незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів вчинене повторно та з метою збуту у великому розмірі, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 за раптово виниклим умислом, діючи цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у невстановлений слідством період часу та місці, умисно придбав для подальшого збуту у невстановлений спосіб та у невстановленої особи поліетиленові пакети із вмістом наркотичного засобу «метадон7», та з моменту придбання зберігав його до 12 год 25 хв 14.03.2020 з метою подальшого збуту для особистого матеріального збагачення.

У подальшому ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне зберігання з метою збуту придбаного ним раніше наркотичного засобу «метадон», що розфасовано у поліетиленові пакети, незаконно зберігав його до 12 год 25 хв 14.03.2020, після чого перебуваючи неподалік від магазину «Абсолют», що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Ю. Ільєнка, 64/1, незаконно збув поліетиленовий пакет із вказаною речовиною ОСОБА_10 , особі із зміненими анкетними даними, а саме: поліетиленовий пакет із вмістом кристалічної речовини, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів № 2/579 від 24.03.2020 містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса якого складає 0,135 г, за що отримав грошові кошти у розмірі 400 гривень. Після чого, придбаний поліетиленовий пакет із речовиною ОСОБА_10 добровільно видано працівникам поліції у якості доказу, який поміщено до сейфпакету.

Крім цього, ОСОБА_6 за повторно виниклим умислом, у невстановлений слідством період часу та місці, умисно придбав у невстановленої особи поліетиленові пакети із вмістом наркотичного засобу «метадон» та з моменту придбання зберігав його до 11 год 57 хв 24.03.2020 з метою подальшого збуту для особистого матеріального збагачення.

У подальшому ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне зберігання з метою збуту придбаного ним раніше наркотичного засобу «метадон», що розфасовано у поліетиленові пакети, незаконно зберігав його до 11 год 57 хв 24.03.2020, після чого перебуваючи неподалік від магазину «Делві», що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Чигиринська, 40, незаконно збув поліетиленовий пакет із вказаною речовиною ОСОБА_10 особі із зміненими анкетними даними, а саме: поліетиленовий пакет із вмістом кристалічної речовини, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів № 2/633 від 25.03.2020 містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса якого складає 0,120 г, за що отримав грошові кошти у розмірі 400 гривень. Після чого, придбаний поліетиленовий пакет із речовиною ОСОБА_10 добровільно видано працівникам поліції у якості доказу, який поміщено до сейфпакету.

Крім цього, ОСОБА_6 за повторно виниклим умислом, у невстановлений слідством період часу та місці, умисно придбав для подальшого збуту у невстановлений спосіб та у невстановленої особи поліетиленові пакети із вмістом особливо небезпечної психотропної речовини «5-FIuor-MDM-РІСА» та з моменту придбання зберігав її до 13 год 47 хв 24.03.2020 з метою подальшого збуту для особистого матеріального збагачення.

У подальшому ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне зберігання з метою збуту придбаної ним раніше особливо небезпечної психотропної речовини «5-FIuor-MDM-РІСА», що розфасовано у поліетиленові пакети, незаконно зберігав її до 13 год 47 хв 24.03.2020, після чого, перебуваючи навпроти будинку 3 по вул. Лук`янова у м. Черкаси був затриманий працівниками поліції на підставі ст. 208 КПК України та у період часу з 13 год 47 хв до 14 год 12 хв під час особистого обшуку самостійно видав із спідньої білизни чохол, у якому містилось 13 поліетиленових пакетів із речовиною рослинного походження, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів № 2/700 від 08.05.2020 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено «5-FIuor-MDM-РІСА», маса якої становить 0,0496 г, після чого видані ОСОБА_6 поліетиленові пакети із речовиною вилучено працівниками поліції у якості доказу, який поміщено до сейфпакету.

Крім цього, ОСОБА_6 за повторно виниклим умислом, у невстановлений слідством період часу та місці, умисно придбав задля подальшого збуту у невстановлений спосіб та у невстановленої особи поліетиленові пакети із вмістом наркотичного засобу «метадон» та з моменту придбання зберігав його до 13 год 47 хв 24.03.2020 з метою подальшого збуту для особистого матеріального збагачення.

У подальшому ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне зберігання з метою збуту придбаного ним раніше наркотичного засобу «метадон», що розфасовано у поліетиленові пакети, незаконно зберігав його до 13 год. 47 хв. 24.03.2020, після чого перебуваючи навпроти будинку 3 по вул. Лук`янова у м. Черкаси був затриманий працівниками поліції на підставі ст. 208 КПК України та у період часу з 13 год 47 хв до 14 год 12 хв, під час особистого обшуку, самостійно видав із спідньої білизни чохол, у якому містилось 26 поліетиленових пакетів із кристалічною речовиною, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 2/701 від 06.05.2020 містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса якого складає 4,233 г, що відповідно до таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, затверджених Комітетом з контролю за наркотиками при МОЗ України, є великим розміром наркотичного засобу, після чого видані ОСОБА_6 поліетиленові пакети із речовиною вилучено працівниками поліції у якості доказу, який поміщено до сейфпакету.

У своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вказаний вирок суду скасувати через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та засудити за ч. 1 ст. 307 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а у решті вказаний вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Свої доводи прокурор мотивує тим, що згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Рішення про призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом та про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, має бути належним чином вмотивоване.

Проте, посилання суду на відношення ОСОБА_6 до вчиненого, статус учасника бойових дій (учасник АТО), позитивну характеристику за місцем проживання, які не визнано обставинами, що пом`якшують покарання, у даному випадку є лише даними, що характеризують особу обвинуваченого та жодним чином не зменшують суспільної небезпечності скоєного злочину.

Крім того, визнання своєї вини та дача показань не вказують на активне сприяння з боку обвинуваченого розкриттю злочину, а лише свідчать про усвідомлення ним невідворотних наслідків у вигляді понесення покарання за скоєне. Зокрема, обвинувачений так і не повідомив суду відомостей про джерело, місце та час придбання ним наркотичних засобів, не зазначив конкретної суми грошових коштів, і не надавав будь-якої допомоги органам досудового розслідування, а тому пом`якшуюча обставина - активне сприяння розкриттю злочину визнана судом безпідставно.

Вказує і на те, що судом не враховано повною мірою дані про особу засудженого. Безпідставне посилання суду на його позитивну характеристику, оскільки вона носить формальний характер та не зменшує суспільну небезпечність як його самого, так і злочину, який він вчинив.

Поза увагою суду також залишилась і тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, оскільки санкцією ч. 2 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України суд не вказав, які саме дані про особу обвинуваченого дають підстави для його виправлення без реального відбування покарання та прийняте в цій частині рішення взагалі не мотивував. При цьому, суд не врахував тяжкість вчинених злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, та що обвинувачений з корисливих мотивів займався збутом наркотичного засобу.

Вказує і на те, що судом першої інстанції визнані одні й ті ж обставини як для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК, так і положень ст. 75 КК України. Проте, при застосуванні двох різних інститутів, не враховано, що рішення про можливість застосування кожного з цих інститутів повинно бути належним чином обґрунтовано.

Вказує і на те, що не враховано правові висновки Верховного Суду зазначені у постанові від 19.02.2020 по справі № 466/4884/15-к де вказано на те, що призначаючи покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та звільняючи особу від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, врахування судом тих самих обставин є недопустимим та призводить до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. 75 КК України, призвело до неможливості призначити обвинуваченому додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК України.

Тому вважає, призначене судом покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке не передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, через надмірну м`якість не буде сприяти виправленню обвинуваченого та може викликати у нього впевненість у безкарності та спровокувати у майбутньому на вчинення нових злочинів.

Провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в межах дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 та його допиту щодо обставин вчинення ним кримінальних правопорушень, заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Отже, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії: за ч. 1 ст. 307 КК України, як вчинення незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу; за ч. 2 ст. 307 КК України, як вчинення незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинений повторно та з метою збуту у великому розмірі.

Вимогами ст. 404 КПК України передбачено, що колегія суддів переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною другою цієї статті передбачено, що підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Як передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яка виразилась у застосуванні ч. 1 ст. 69, ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з ними, з таких підстав.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 69 КК України призначення покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

За змістом ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, суд першої інстанції при призначенні покарання зазначив про наявність лише одної з пом`якшуючих покарання обставин, а саме передбаченої п.1 ч.1 ст. 66 КК України, внаслідок чого безпідставно призначив ОСОБА_6 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 2 ст. 307 КК України.

Також, суд першої інстанції при призначенні покарання повною мірою не врахував всіх обставин справи, тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, внаслідок чого при призначенні покарання безпідставно застосував вимоги ст. 75 КК України.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, не працюючий, раніше не судимий.

Зокрема, суд першої інстанції визнав обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та повне визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення засудженому явно несправедливого покарання через м`якість.

Кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, при призначенні покарання, застосовуючи положення ст. 69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, суд першої інстанції визнав пом`якшуючими покарання обставинами - щире каяття у вчиненому, повне визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень, а також що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, перебування на його утриманні хворої матері, яка потребує стороннього догляду і яка не працює, і саме ці обставини стали підставою для застосування судом положень ст. 69 КК України щодо нього.

Проте встановивши вказані обставини, як пом`якшуючі покарання, суд не мотивував яким чином вони істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів враховуючи встановлену вироком суду поведінку ОСОБА_6 , який офіційно не працевлаштований та постійних стабільних доходів не має.

А тому, на думку колегії суддів визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень та характеристика з місця проживання жодним чином не є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, оскільки ці обставини не знаходяться у причинному зв`язку з вчиненим злочином.

За таких обставин, висновок суду щодо необхідності призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України є безпідставним, що призвело до призначення йому покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Отже, на думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України є занадто м`яким для виправлення та перевиховування обвинуваченого.

Разом з тим, суд першої інстанції також помилково дійшов висновку, що покарання ОСОБА_6 необхідно призначити із застосуванням ст. 75 КК України. При цьому, необхідно зазначити про те, що щире каяття ОСОБА_6 носить лише формальний характер, оскільки каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 відсутні дані на підтвердження того, що засуджений взагалі намагався будь-яким чином змінити свою поведінку.

Також, без належної оцінки суду першої інстанції залишилися наявні у справі й такі, що підлягають обов`язковому врахуванню, інші дані про особу ОСОБА_6 , котрий суспільно корисною діяльністю не займається, офіційного працевлаштування та доходів не має.

А тому, на думку колегії суддів, дане покарання є занадто м`яким для виправлення та перевиховування обвинуваченого, оскільки судом першої інстанції неналежно та не в повній мірі враховано особу ОСОБА_6 котрий вчинив тяжкі корисливі злочини та немає офіційного працевлаштування і стабільних доходів.

За таких підстав доводи прокурора знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особу.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, врахувавши обставини справи, тяжкість вчинених злочинів, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки ОСОБА_6 він, як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих.

За таких підстав, йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції інкримінованої йому статті кримінального закону, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження і особі обвинуваченого ОСОБА_6 та буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами та відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити та постановити новий вирок, призначивши обвинуваченому мінімальний розмір покарання передбачений санкцією ч. 2 ст. 307 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 409, 413-414, 419-420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.07.2020 стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупність кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання та його затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 24 березня 2020 року по 06 липня 2020 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення - за один день позбавлення волі.

У решті вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.07.2020 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2