Справа № 743/774/15-к
Провадження №1-кп/743/1/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ріпки кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000345 від 26.08.2014 року, про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ніжин Чернігівської області, громадянина України, з повною вищою освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, працюючого комірником ТОВ ВКФ «Політара», зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України;

ВСТАНОВИВ:

26.08.2014 року близько 07 години ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo» д.н. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 108,51 км/год по автодорозі «Мекшунівка - Червона Гута» в напрямку з м.Славутич Київської області в сторону с.Губичі Ріпкинського району Чернігівської області, на ділянці дороги між електричними опорами № 18/75 та № 19/75, в порушення п.п. 1.5, 2.3(б), 12.1, 12.6(ґ) Правил Дорожнього руху України, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась та не слідкував за її змінами, перевищив максимально дозволену швидкість руху, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини, де скоїв зіткнення з придорожнім деревом, в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження від яких помер, а пасажир ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою винність у вчиненні злочину визнав частково та показав, що станом на день ДТП він проживав в м.Славутич, в 2013 році набув у власність автомобіль «Chevrolet Aveo», з 2010 року мав посвідчення на право керування транспортними засобами, а його водійський стаж на день ДТП становив близько 3 років. В ніч з 25.08.2014 року на 26.08.2014 року ОСОБА_8 був на автомобілі, і разом зі своїми знайомими проводив дозвілля на відпочинковому майданчику в Московському кварталі м.Славутич. Обвинувачений був тверезий і близько 02 години 26.08.2014 року приєднався до сусідньої команії, в якій були раніше незнайомі йому ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та наочно знайомий ОСОБА_13 . Крім того, в автомобілі ОСОБА_8 з попередньої компанії залишився ОСОБА_14 , котрий спав. Під час відпочинку в новій компанії обвинувачений також алкоголю не вживав, і вони вирішили поїхати в с.Губичі Ріпкинського району на дачу до ОСОБА_10 . Перед виїздом з міста всі заїхали в магазин «АТБ», де придбали продукти харчування і спиртні напої, а виїхавши з населеного пунту, зупинилися поряд з альтанкою на автодорозі сполученням м.Славутич - с.Червона Гута. Біля альтанки всі, крім ОСОБА_14 , вийшли з автомобіля та вживали спритне орієнтовно з 06 до 07 години. При цьому ОСОБА_8 також двічі випив приблизно по 20 грамів коньяку. Під час зупинки хтось із присутніх пропонував ОСОБА_8 не сідати за кермо, передавши керування іншій особі, однак він відмовися з тих підстав, що всі його супутники вживали алкоголь. Вподальшому всі сіли в автомобіль та вирушили до с.Губичі по автодорозі, яка веде через с.Червона Гута та с.Мекшунівка Ріпкинського району. Відстань по автодорозі від м.Славутич до с.Червона Гута становить близько 5 км., а до с.Мекшунівка близько 10 км. Поряд з обвинуваченим, на правому пасажирському сидінні розмістився ОСОБА_13 , за спиною обвинуваченого на задньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_14 , правіше розташувався ОСОБА_12 , біля задніх правих пасажирських дверцят сидів ОСОБА_10 , тримаючи на руках ОСОБА_11 . Коли вони від`їжджали від альтанки, потреби у використанні зовнішніх освітлювальних приладів не було, дорожнє покриття було сухим, по ходу руху зустрічних і попутних транспортних засобів не було. Під час руху в автомобілі грала музика, супутники ОСОБА_8 , за виключенням ОСОБА_14 , не спали. Обвинувачений раніше їздив по вказаній дорозі і йому було відомо, що стан покриття там незадовільний, асфальт має числені вибоїни, на дорожньому полотні періодично здійснюються ремонтні роботи, сама дорога має ряд поворотів та заокруглень. Вказані особливості не дозволяли безпечно рухатися зі швидкістю понад 80 км/год, і саме з такою швидкістю рухався автомобіль ОСОБА_8 . Коли обвинувачений проїхав с.Червона Гута, не доїжджаючи с.Мекшунівка транспортний засіб потрапив у вибоїну лівим переднім колесом, про що свідчив характерий звук удару, потім автомобіль стало заносити прямо і вправо по ходу руху, у зв`язку з чим ОСОБА_8 втратив керування. Характер і напрямок подальшого руху автомобіля обвинувачений не пам`ятає, оскільки ймовірно втратив свідомість. Після того, як ОСОБА_8 прийшов до тями, він побачив, що автомобіль вже стоїть, ударившись об дерево, а ОСОБА_14 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 вибрались із транспортного засобу. Потім вони дістали з автомобіля ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 - не змогли, так як вона була затиснутою. ОСОБА_8 вибрався з автомобіля без мобільного телефону, однак хтось із присутніх викликав на місце швидку медичну допомогу. У зв`язку з тим, що ОСОБА_11 залишалася затиснутою в автомобілі, ОСОБА_8 пішов до с.Мекшунівка по допомогу, де зустрів якихось чоловіків, корті кудись зателефонували і повідомили, що швидка вже виїхала. Потім обвинувачений зателефонував своїй матері, йому викликали таксі і він повернувся на місце пригоди, де нікого не застав, а звідти поїхав до м.Славутич. На в`їзді в м.Славутич ОСОБА_8 чекали працівники поліції, які відвезли обвинуваченого до лікарні на освідування. До моменту ДТП автомобіль ОСОБА_8 перебував у технічно справному стані, мав безкамерні шини на сталевих дисках. Обвинувачений не бачив вибоїни на дорозі до потрапляння в неї колесом автомобіля, у зв`язку з чим не застосовував гальмування чи маневру об`їзду. Чи застосовував він гальмування після потрапляння колеса у вибоїну, ОСОБА_8 не пам`ятає. Дізнавшись про наслідки ДТП, ОСОБА_8 відразу вжив заходів щодо оплати медичної допомоги потерпілим. В подальшому, під час лікування ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , обвинувачений продовжував оплачувати їм всі види медичних послуг та придбання ліків, у зв`язку з чим ОСОБА_11 не має до нього претензій майнового та морального характеру. ОСОБА_8 повністю оплачував лікування ОСОБА_10 в Славутицькій міській та Чернігівській обласних лікарнях, а після смерті потерпілого поніс всі витрати на поховання, поминки, встановлення надгробного пам`ятника. Крім того, обвинувачений щомісячно, аж до свого затримання пов`язаного з виконанням вироку у кримінальному провадженні, з особистого карткового рахунку перераховував 50% заробітку матері загиблого, та оплатив витрати останньої на правову допомогу у кримінальному провадженні. Обвинувачений просив вибачення у матері загиблого ОСОБА_10 , однак не знає, чи пробачила вона його. Свою винність обвинувачений визнає в тій частині, що керував транспортним засобом, вживши спиртне. У скоєному обвинувачений щиро кається.

Крім часткового визнання обвинуваченим своєї вини, винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння підтверджується сукупністю інших доказів, досліджених в судовому засіданні.

Так, допитана в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_6 показала, що вона доводиться матір`ю ОСОБА_10 , котрий був її єдиною дитиною, очолював наглядову раду благодійного фонду «Зірка Давида» і мав зареєстроване місце проживання у бабусі в с.Губичі Ріпкинського району, куди їздив 2-3 рази на тиждень. 25.08.2014 року близько 22 години ОСОБА_10 у телефонній розмові повідомив матері, що збирається їхати до с.Губичі. Наступного ранку близько 08 години до ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_13 і сказав, що вони з її сином потрапили в ДТП, після того, як розпивали спиртні напої та вшістьох їхали автомобілем з м.Славутич до с.Губичі. Потім потерпілій зателефонував лікар, вона прибула до лікарні в м.Славутич, однак її син був у комі, його згодом перевели до Чернігівської обласної лікарні, де ОСОБА_10 не приходячи до свідомості помер. ОСОБА_6 знає ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , котрі напередодні і в момент ДТП були з її сином. Вказані особи на той час проживали в м.Славутич, а згодом виїхали на інше місце проживання, зокрема ОСОБА_13 - до м.Києва, і його адреса та засоби зв`язку потерпілій не відомі. Станом на серпень 2014 року ОСОБА_6 різними видами автомобільного транспорту кожного дня їздила до своєї матері в с.Губичі, і обізнана, що автодорога яка веде через с.Червона Гута і с.Мекшунівка є старою, має ряд крутих поворотів, однак на ній відсутні глибокі вибоїни. На місці ДТП є заокруглення дороги, а не поворот. Відстань від м.Славутич до с.Губичі становить 18 км. Зі слів ОСОБА_13 потерпілій відомо, що близько 07 години 26.08.2014 року в світлу пору доби, за сухої погоди, ОСОБА_8 керував автомобілем перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухався зі швидкістю 95-100 км/год та, не здійснюючи різких маневрів, виїхав за межі проїзної частини, де автомобіль спочатку вдарився в одне дерево, потім в друге і зупинився. На момент ДТП син потерпілої перебував на задньому сидінні транспортного засобу. Після ДТП ОСОБА_13 декілька хвилин перебував у шоковому стані, а потім побачив, що водій автомобіля злякався і втік. Після цього ОСОБА_13 з іншим пасажиром витягували з автомобіля сина потерпілої, який був у непритомному стані, а ОСОБА_11 витягти не змогли, оскільки вона була затиснутою. Швидку медичну допомогу і поліцію, які прибули з м.Славутич, на місце події викликали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а ОСОБА_11 з транспортного засобі дістали із застосуванням спецзасобів МЧС. Про подальші дії ОСОБА_8 після залишення ним місця ДТП потерпілій нічого не відомо. Сторона обвинуваченого після ДТП, а також на стадії досудового розслідування і судового провадження відшкодовувала потерпілій матеріальні витрати пов`язані з лікуванням та похованням ОСОБА_10 , а також витрати понесені ОСОБА_6 на правову допомогу, про що потерпіла писала розписки матері обвинуваченого. Моральної шкоди ОСОБА_6 не відшкодовували. Матір обвинуваченого просила за свого сина вибачення у ОСОБА_6 , однак вона вибачення не прийняла і вважає, що ОСОБА_8 необхідно призначити найсуворіше покарання пов`язане з реальним відбуванням. Після смерті сина у потерпілої залишився чоловік, котрий є інвалідом І групи і потребує стрононньої допомоги.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 показав, що станом на день ДТП він тривалий час знав обвинуваченого, а зі ОСОБА_10 знайомий не був. Напередодні ДТП ОСОБА_14 був у ресторані «Славутич», вживав спиртне, а повертаючись додому побачив на лавках відпочинкового майданчика в Московському кварталі м.Славутич компанію, в якій перебував ОСОБА_8 . Вказана компанія складалася приблизно з п`яти осіб, в тому числі і дівчини, у них при собі були спиртні напої. На відстані 20 метрів на стоянці знаходився автомобіль ОСОБА_8 , і підійшовши до останнього ОСОБА_14 пробув поряд до 5 хвилин. За зовнішнім виглядом ОСОБА_8 не виявляв ознак сп`яніння, і ОСОБА_14 попросив його підвезти додому. Обвинувачений погодився на прохання ОСОБА_14 і провів його до автомобіля. Сівши до салону ОСОБА_14 заснув і не чув, коли та яким чином інші особи сідали до транспортного засобу. Прокинувся ОСОБА_14 на задньому пасажирському сидинні за водієм внаслідок того, що автомобіль почало хитати від попадання у вибоїни, потім він почув звук удару, характерний для потрапляння колеса у вибоїну, оскільки сам він володіє таким же автомобілем як і у ОСОБА_8 . Свідок не зрозумів, яким саме колесом автомобіль потрапив до ями, йому також не відомо, було це переднє чи заднє колесо. Після удару ОСОБА_14 не чув звуку подібного до розриву шини, однак транспортний засіб почало заносити, напрямок руху змінився, і проїхавши ще близько 100 метрів автомобіль вдарився капотом спочатку в одне дерево, а потім у друге кузовом, ближче до правих задніх пасажирських дверцят. Від удару подушки безпеки спрацювали, однак вони не могли захистити пасажира, який знаходився на місці, куди прийшовся другий удар. В момент зіткнення на задньому сидінні автомобіля знаходилось чотири пасажири, серед яких була дівчина. Після цього ОСОБА_14 залишив салон автомобіля ймовірно через задні пасажирські дверцята і допоміг присутнім винести з транспортного засобу потерпілого ОСОБА_10 , який хрипів. В цей час ОСОБА_8 знаходився поряд, а дівчина кричала. Потім упродовж 15 хвилин ОСОБА_14 намагався викликати швидку медичну допомогу, однак це йому не вдавалося у зв`язку з тим, що місце події знаходилося поза межами покриття базових станцій оператора зв`язку. Упродовж вказаного проміжку часу ОСОБА_8 також залишався на місці ДТП. Потім ОСОБА_14 пішов в напрямку с.Мекшунівка і приблизно через 40 хвилин йому вдалося зв`язатися з медичним закладом і викликати таксі. Коли свідок повернувся до місця події, своїх супутників він не застав, і бачив лише автомобіль ОСОБА_8 ДТП сталася в світлу пору доби, за сухої погоди та нормальної видимості, однак трава була покрита росою. Свідок має водійський стаж з 2009 року, неодноразово їздив вказаною дорогою і йому відомо, що дорожнє полотно має числені вибоїни, ремонтні роботи там взагалі не проводились, і безпечний рух можливий, в залежності від ділянки, в діапазоні швидкостей від 20 до 90 км/год. На місці ДТП дорога має незначне заокруглення. Після ДТП ОСОБА_14 вперше побачив ОСОБА_8 приблизно через один місяць.

Результатами тестування з використанням приладу «ДРАГЕР», та Актом медичного огляду в ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України», підтверджується, що станом на 12 годину 26 хвилин 26.08.2014 року, вміст алкоголю у видихуваному ОСОБА_8 повітрі становив 0,99 ‰. Станом на 13 годину 33 хвилин 26.08.2014 року, вміст алкоголю у видихуваному ОСОБА_8 повітрі становив 0,69 ‰.

Висновком судово-токсикологічної експертизи № 1851 від 05.09.2014 року підтверджується, що за результатами дослідження зразків крові відібраних у ОСОБА_8 о 12 годині 35 хвилин 26.08.2014 року, виявлено етанол в концентрації 1,1 г/л.
З висновку судово-медичної експертизи № 71 від 26.02.2015 року вбачається, що у потерпілої ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритих компресійних переломів тіл 6-го та 7-го грудних хребців; локальної травматичної компресії дорзальнокаудальної замикаючої пластинки 5-го грудного хребця; закритої травми черевної порожнини з розривом верхнього полюса селезінки та підочеревинною гематомою; закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку, котрі виникли від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі ж і могли утворитися 26.08.14 року. Закриті компресійні переломи тіл 6-го та 7-го грудних хребців; локальна травматична компресія дорзальнокаудальної замикаючої пластинки 5-го грудного хребця; закрита травма черевної порожнини з розривом верхнього полюса селезінки та підочеревинною гематомою відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 21 день. Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Встановити послідовність утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_11 не надається можливим, оскільки вони є результатом єдиного травматичного процесу і могли утворитись одномоментно або протягом дуже короткого проміжку часу.
Висновком № 1 комісійної судово-медичної експертизи Чернігівського обласного бюро СМЕ від 21.12.2018 року підтверджується, що смерть ОСОБА_10 настала о 23 годині 30 хвилин 09.09.2014 року.

З висновку експерта ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» № 40-мк від 07.11.2019 року вбачається, що за результатами дослідженя фрагментів черепа та кісток ексгумованого трупа ОСОБА_10 виявлено дві зони локалізації переломів. Одна з них права лобно-скронева область черепа є місцем травми тупим предметом. Визначити форму поверхні предмета, з яким контактував череп, неможливо через відсутність значної кількості відламків кісток у цьому місці, які були вилучені внаслідок хірургічного втручання при трепанації черепа. Другим місцем травмування є область основи черепа навколо великого потиличного отвору. Механізм виникнення переломів в цій зоні пов`язаний з динамічним контактом основи черепа з хребетним стовпом, як головною вертикальною віссю тіла. Такий варіант можливий внаслідок прискорення тіла зверху вниз з кінцевою опорою областю сідниць.

З висновку комісійної судово-медичної експертизи ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» № 105/19 від 22.11.2019 року вбачається, що за результатами дослідження медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_10 та висновку експерта № 40-мк від 07.11.2019 року, встановлено, що потерпілий отримав відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку, епідуральної гематоми правої скроневої ділянки, епі та субдуральних гідром, переломів кісток основи і склепіння черепа, а також множинних рвано-різаних ран правої половини обличчя і волосистої частини голови, травматичної ампутації правого вуха, саден та синця повік правого ока.

Переломи кісток основи та склепіння черепа ОСОБА_10 виникли не менш ніж від двох дій тупих травмуючих предметів. Об`єм і характер черепно-мозкової травми, викладений в медичній документації та виявлений при повторному дослідженні ексгумованого трупа, вказує на те, що причиною смерті ОСОБА_10 могла стати саме черепно-мозкова травма і в такому разі ушкодження отримані внаслідок ДТП слід розглядати в комплексі, як такі, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.

В наданій на експертизу медичній документації відсутні дані за наявність у потерпілого захворювань не пов`язаних з дорожньо-транспортною травмою та які могли стати причиною смерті.

З протоколу огляду місця події від 26.08.2014 року вбачається, що слідчим оглядалося місце ДТП на автодорозі сполученням с.Червона Гута - с.Мекшунівка. Під час вказаної процесуальної дії, за сухої сонячної погоди, на нерегульованій ділянці дороги було виявлено автомобіль «Chevrolet Aveo» з механічними пошкодженнями внаслідок зіткнення, виявлено пошкоджені дерева з правої сторони проїзної частини, сліди шин на асфальтобетонному покритті та узбіччі. З доданих до протоколу двох схем вбачається, що на них відображено електроопору № 19/75, автомобіль, одне зламане та одне пошкоджене дерево, фрагменти фар і бампера автомобіля, сам транспортний засіб, сліди шин на асфальтобетонному покритті довжиною 3,3 м, 20 м, 32 м, 35 м, а також продовження цих слідів на узбіччі, без зазначення їх довжини.

З протоколу огляду місця події від 10.12.2014 року вбачається, що слідчим відображено пошкодження асфальтобетонного покриття на місці ДТП із позначенням вибоїни глибиною 38 мм на відстані 13,8 м від електроопори 19/75. Крім того, слідчим було складено схему із зазначенням радіуса заокруглення дороги.
З протоколу огляду місця події від 24.02.2015 року вбачається, що перше пошкодження проїзної частини, на місці події являє собою найглибшу вибоїну глибиною 38 мм, довжиною 60 см. та шириною 80 см., розташовану на відстані 1 м від лівого краю проїзної частини по напрямку огляду.
З протоколу огляду місця події від 21.05.2015 року вбачається, що слідчим, з використанням схеми до протоколу огляду місця ДТП від 26.08.2014 року, було виміряно довжину слідів шин автомобіля на проїзній частині в напрямку по ходу його руху від вибоїни глибиною 38 мм. Згідно протоколу довжина цих слідів становить 3 м, 20 м, 32 м, 35 м.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 показав, що він займаючи посаду слідчого 26.08.2014 року здійснював виїзд на місце ДТП за участю водія ОСОБА_8 на автодорозі неподалік с.Мекшунівка Ріпкинського району і того ж дня, в присутності понятих і начальника ВДАІ ОСОБА_16 складав протокол огляду, дві схеми ДТП, одна з яких була чернеткою. На місці події ОСОБА_15 бачив автомобіль, який знаходився в кюветі і контактував з деревами, а також на грунтовому покриві були сліди кочення автомобіля, однак довжину їх ОСОБА_15 не заміряв, кількості цих слідів не пам`ятає. На схемах ОСОБА_15 відображав сліди транспортного засобу від місця їх виявлення на проїзній частині і до узбіччя. Крім того, на схемах відображено транспортний засіб, електроопори, пошкоджені дерева, фрагменти автомобіля. Прив`язку слідів шин до місця знаходження електроопор ОСОБА_15 не робив. Слідчий ОСОБА_17 робив фото таблицю з місця події. В грудні 2014 року ОСОБА_15 розслідуючи вказане кримінальне провадження, за участю понятих здійснював повторний огляд місця події, під час якого фіксував радіус заокруглення дороги, вибоїну на проїзній частині, здійснював їх прив`язку до краю проїзної частини та електроопори. 24.02.2015 року ОСОБА_15 втретє проводив ОМП, відобразивши цю ж саму ділянку дороги, однак переплутав місцезнаходження с.Мекшунівка та с.Нова Гута. В четвертий раз ОСОБА_15 проводив огляд 21.05.2015 року, на той час коли на місці події вже не збереглося слідів шин, скла і уламків автомобіля належного ОСОБА_8 . Того разу ОСОБА_15 переносив на дорожнє покриття сліди автомобіля із раніше складених документів. Ці сліди ОСОБА_15 малював крейдою та робив з них фототатблицю. Слідчий ускладнився пояснити, яку методику розрахунків він використовував складаючи протокол і фототаблицю.
З протоколу огляду та фототаблиці до нього від 24.12.2014 року вбачається, що переднє ліве колесо автомобіля «Шевролет Авео», д.н. НОМЕР_1 , являє собою сталевий диск, на який встановлена безкамерна радіальна шина «МАТАDОR», розміром 185/60 R15. На момент огляду шина перебувала без внутрішнього тиску і мала на зовнішній боковій стороні нашарування грунту. Диск колеса мав деформацію, і при подачі повітря в шину відбувався його відтік в місці деформації диска.

З висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 605 від 26.12.2014 року вбачається, що на момент експертного огляду рульове управління автомобіля «Шевролет Авео», д.н. НОМЕР_1 знаходиться в частково відмовному стані через аварійне руйнування корпуса насоса гідропідсилювача, зняття ременя насоса гідропідсилювача з відповідних шківів від дії ударних навантажень, тобто під час дорожньо-транспортної події. Оглядом не виявлено технічних несправностей рульового управління, які б могли утворитись до ДТП. Несправностей в робочій гальмівній системі автомобіля, які б могли існувати до виникнення дорожньо-транспортної пригоди та вплинути на її розвиток не виявлено. У зв`язку з тим, що диск переднього лівого колеса автомобіля має деформацію зовнішньої закраїни ободу, не виключено, що розгерметизація могла відбутись при потраплянні в „яму" на дорожньому полотні за короткий проміжок часу, перед його зупинкою.
З дослідницької частини вказаного висновку вбачається, що на початок огляду площина обертання переднього лівого колеса автомобіля знаходиться дещо під кутом до опорної поверхні, через деформацію передньої підвіски внаслідок дії надмірної сили на нижню частину шини переднього лівого колеса. Таке зусилля може бути прикладене тільки при заносі автомобіля вправо. При наїзді на перешкоду при прямолінійному русі переднім лівим колесом, занос автомобіля можливий тільки в ліву сторону (правою частиною вперед), якщо водій не впливав на органи керування.
Переднє ліве колесо автомобіля було демонтовано і досліджувалося в умовах станції технічного обслуговування. При подачі стислого повітря виявлено його відтік в місці, де відбулася деформація зовнішньої закраїни ободу диска та в місці зміщення шини зі своїх посадочних полочок на диску. Після демонтажу шини було проведено огляд її внутрішніх поверхонь. За результатами огляду не виявлено ділянок зміни кольору шини, ділянок потертості поверхонь або слідів кочення закраїн диска по шині. Тобто ознаки кочення шини без тиску відсутні. На посадочних полочках диска відсутні сліди прокручування шини, а динамічні сліди потертості шини на диску мають лише поперечний напрямок.
Для перевірки шини на наявність пошкоджень, що могли призвести до її розгерметизації, шину було поставлено на новий диск відповідного радіусу, і пошкоджень з яких міг відбуватися відтік повітря, не виявлено.
На поверхні бігової доріжки шини переднього лівого колеса відсутні поперечні сліди від ковзання автомобіля по асфальтобетонному покритті, а на зовнішній боковій частині шин переднього лівого та заднього лівого коліс, розташовані нашарування грунту та трав`яного покриву, у зв`язку з чим експерт робить висновок, що автомобіль рухався в режимі заносу по грунтовому покритті з трав`яним покривом.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 показав, що він являвся суб`єктом підприємницької діяльності з місцем реєстрації по АДРЕСА_2 і займався ремонтом та обслуговуванням автомобільних шин і колісних дисків в умовах СТО. До свідка в холодну пору року звертався слідчий поліції з метою встановлення причин відтоку повітря з колеса легкового автомобіля. При цьому слідчий був разом з експертом, котрий здійснював фотофіксацію. ОСОБА_18 було надано спущене колесо легкового автомобіля зі сталевим диском. При подачі повітря в шину було виявлено його відтік. Диск наданого колеса мав незначну деформацію і відтік повітря відбувався в місці деформації, із зовнішньої сторони, оскільки вказана ділянка (між шиною та диском), була забита грунтом і травою. Після того, як на диск було вдягнуто іншу шину відповідного розміру і подано повітря, відтоку повітря зафіксовано не було.

З висновку експертизи обставин та механізму ДТП № 170 від 27.04.2015 року, проведеної експертом НДЕКЦ при УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_19 , вбачається, що максимально допустима швидкість автомобіля Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_1 на заокругленні дороги дорівнює 1298,02 км/год; в умовах місця ДТП водій автомобіля Chevrolet Aveo ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути виїзду за межі проїзної частини, за умови руху з максимально допустимою швидкістю на даній ділянці дороги 90 км/год.; в умовах місця події з технічної точки зору водій автомобілю ОСОБА_8 в ситуації, яка склалась, повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.12.1, 12.3, 12.6 «ґ» ПДР України; в умовах місця події в дорожній ситуації, що склалася, дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.12.6 «ґ» ПДР України; в умовах місця події водій автомобіля Chevrolet Aveo, з моменту виявлення вибоїни не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований автомобіль з зупинкою до вибоїни, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР. Враховуючи, що у відповідності до схеми протоколу огляду місця події від 24.02.2015 року на всій проїзній частині дороги зображені вибоїни і те, що об`їзд водієм автомобіля Chevrolet Aveo однієї вибоїни може призвести до наїзду на іншу вибоїну, то безпечний об`їзд вибоїни експертом не розраховувався; в умовах місця події у дорожній ситуації що склалася, дії водія автомобіля ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.12.6 «ґ» ПДР України, і знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
В судовому засіданні експерт ОСОБА_20 роз`яснив свій висновок № 170 від 27.04.2015 року таким чином, що визначена ним максимально допустима швидкість автомобіля 1298,02 км/год, на відповідній ділянці дороги, є умовною величиною, та була обрахована згідно установленої методики, з моменту настання заносу транспортного засобу. Занос автомобіля міг виникнути внаслідок дій водія, а саме при спробі здійснити маневр об`їзду вибоїни, яка знаходилась перед заокругленням дороги по ходу руху транспортного засобу. При здійсненні розрахунків ОСОБА_20 враховував слід залишений автомобілем на дорожньому полотні. Під час здійсненні розрахунків у проведеній ним експертизі № 258 від 28.05.2015 року, ОСОБА_20 використовував матеріали кримінального провадження, а також матеріали надані йому слідчим за окремим клопотанням.
З висновку експертизи обставин та механізму ДТП № 258 від 28.05.2015 року, проведеної експертом НДЕКЦ при УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_19 , вбачається, що в умовах дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути виїзду за межі проїзної частини за умови руху з максимально допустимою швидкістю руху на даній ділянці дороги 90 км/год.

В умовах місця ДТП, у дорожній ситуації яка склалася, дії водія автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н. НОМЕР_1 не відповідали вимогам п.12.6 (ґ) ПДР України, і знаходяться з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

З дослідницької частини вказаного висновку вбачається, що в умовах місця ДТП швидкість руху автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н. НОМЕР_1 , перед початком заносу згідно зафіксованих слідів на проїзній частині дорівнювала 108,51 км/год. Порівнюючи отриману швидкість руху автомобіля на момент початку заносу в умовах ДТП з максимально дозволеною швидкістю руху на даній ділянці дороги 90 км/год, слід дійти висновку, що за умови руху автомобіля з максимально дозволеною швидкістю, після наїзду лівим колесом у вибоїну та рухаючись в заносі автомобіль, до моменту зупинки, не здійснив би виїзду за межі проїзної частини дороги. В умовах місця події, в ситуації яка склалась на момент ДТП, з метою запобігання наїзду на перешкоду у вигляді вибоїни, водій автомобіля повинен рухатись з дозволеною швидкістю не білше 90 км/год, і повинен був враховувати дорожню обстановку яка склалась, а також особливості вантажу що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

З висновку судової автотехнічної експертизи № 1969/15-24 від 02.09.2015 року, проведеної експертом Чернігівського відділеня КНДІСЕ ОСОБА_21 , вбачається, що мінімальне значення швидкості руху транспортного засобу на заокругленні проїзної частини в місці скоєння ДТП, що викликає його (транспортного засобу) занос становить 117-125 км/год. В дорожній обстановці, що склалася водій ОСОБА_8 з метою забезпечення безпеки руху повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.12.6 (ґ), 12.1 ПДР, а з моменту виявлення перешкоди у вигляді вибоїни, з розташуванням її лівого габариту на відстані 1,0 м. від лівого краю проїзної частини - у відповідності до вимог п.12.3 ПДР. Проведеним дослідженням не встановлено невідповідності дій водія автомобіля «Chevrolet» вимогам п.п. 12.6 «ґ», 12.1, 12.3 ПДР. Встановити експертним шляхом наявність (відсутність) у водія автомобіля «Chevrolet» технічної можливості втримати автомобіль в межах проїзної частини після наїзду на перешкоду (пошкодження дорожнього покриття) не здається можливим із-за відсутності методики таких досліджень. Разом з тим, є підстави технічного характеру вважати, що настання заносу транспортного засобу, з подальшим виїздом на межі проїзної частини і наїздом на придорожні дерева, могло бути результатом наїзду на перешкоду (пошкодження дорожнього покриття). В дорожній обстановці, що склалася при швидкості руху 80-120 км/год, водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості не тільки застосуванням екстреного гальмування або маневру, уникнути наїзду на перешкоду (вибоїну проїзної частини поблизу лівого краю проїзної частини), але і привести в дію гальмівну систему рульового керування автомобіля. Встановити експертним шляхом технічну причину виникнення події ДТП не надається можливим, оскільки не можливо однозначно встановити причину настання заносу транспортного засобу праворуч. Після в`їзду у вибоїну на дорозі водій автомобіля ОСОБА_8 міг знаходитись в аварійній ситуації (коли його дії не впливали на подальший розвиток дорожньої ситуації). Оцінка дій водія в аварійній дорожній ситуації не регламентується діючими Правилами дорожнього руху і виходить за межі компетенції експерта-автотехніка.
В судовому засіданні експерт ОСОБА_21 підтвердив свої висновки та роз`яснив, що він проводив по справі судову автотехнічну експертизу за зверненням адвоката, використовуючи при цьому копії з матеріалів кримінального провадження, надані стороною захисту. За результатами досліджень визначити швидкість з якою рухався автомобіль ОСОБА_8 перед ДТП неможливо, оскільки в матеріалах слідства відсутні належні вихідні дані, в тому числі про гальмівний шлях на асфальтобетонному покритті дороги та на грунтовому узбіччі. Причин настання заносу автомобіля в дорожній ситуації яка склалася, може бути декілька, однак встановити їх експертним шляхом не вдалося. За умови потрапляння колеса автомобіля, яким керував ОСОБА_8 у вибоїну, з подальшою втратою керованості, водій знаходився в аварійній ситуації. Не виключено, що водій, після потрапляння колесом у вибоїну, намагався з використанням органів управління відкорегувати рух, у зв`язку із чим виник занос автомобіля. Водій транспортного засобу, у будь якому випадку, має право розраховувати, що дорожнє покриття по якому він рухається, перебуває належному стані, тобто відповідає нормам і стандартам. Величина швидкості в 1298,02 км/год, яку розрахував експерт ОСОБА_20 у висновку № 170 від 27.04.2015 року, є хибною. В дослідницькій частині свого висновку ОСОБА_21 також допустив описку, зазначивши, що швидкість при якій навстає занос автомобіля при криволінійному русі становить 117-125 м/год, замість правильної 117-125 км/год.
З метою усунення протиріч у висновках експертів № 170 від 27.04.2015 року та № 1969/15-24 від 02.09.2015 року, з урахуванням показань свідка ОСОБА_14 та слідчого ОСОБА_15 , судом призначалась комісійна автотехнічна експертиза.
З висновку судової комісійної автотехнічної експертизи № 14162/16911 від 15.10.2020 року Харківського НДІ судових експертиз МЮ України, вбачається, що максимально допустима швидкість руху автомобіля «Шевролет» на ділянці дороги, де відбулась ДТП, з урахуванням заокруглення становить не більше 117 км/год. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Шевролет ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.12.1, 12.6 «ґ», 12.9 «б», 21.1 Правил дорожнього руху України. В дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнення ДТП для водія автомобіля «Шевролет» ОСОБА_8 визначалася виконанням ним вимог п.п.12.1, 12.6 «ґ», 12.9 «б» ПДР України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п.12.1, 12.6 «ґ», 12.9 «б» ПДР України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Пошкодження проїзної частини у вигляді вибоїни глибиною 3,8 см. не могло вплинути на керованість автомобіля. Наявність в салоні автомобіля крім водія ОСОБА_8 , п`яти дорослих осіб, четверо з яких перебували на задньому пасажирському сидінні, не впливала на керованість автомобіля. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_8 також не відповідали вимогам п.21.1 ПДР України, але вказана невідповідність, з технічної точки зору, не знаходилась в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Водій автомобіля Шевролет ОСОБА_8 не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до вибоїни, з моменту її виявлення на проїзній частині. Водій автомобіля ОСОБА_8 не мав технічної можливості об`їхати вибоїну, яка розташована на проїзній частині, з моменту її виявлення.

З дослідницької частини вказаного висновку вбачається, що швидкість руху автомобіля перед початком заносу становила не менше 109 км/год, і вказане значення являється мінімальним, оскільки частина слідів могла не відобразитись на проїзній частині, а при розрахунку не врахована кінетична енергія, яка була витрачена на утворення пошкоджень на транспортному засобі. Оскільки потрапляння колеса автомобіля у вибоїну глибиною 3,8 см не могло вплинути на керованість автомобіля, водій ОСОБА_8 повинен був перевозити пасажирів у кількості, передбаченій технічною характеристикою транспортного засобу, рухатися з допустимою швидкістю, враховувати дорожню обстановку та застосовувати відповідні прийоми керування, тобто діяти у відповідності до п.п.12.1, 12.6 (ґ), 12.9 (б), 21.1 ПДР України.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності, суд проходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, тобто в порушенні Правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_11 та смерть потерпілого ОСОБА_10 , а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України.
Суд критично ставиться до тверджень сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_8 в такому порушенні вимог ПДР України, що призвело до наслідків, які охоплюються диспозицією ч.2 ст.286 КК України, а також в тій частині, що дорожньо-транспортна пригода сталася виключно через незадовільний стан дорожнього покриття, який унеможливлював безпечний рух по автодорозі.
Вказану версію суд розцінює як намагання уникнути або пом`якшити відповідальність за скоєне.
Суд враховує, що ОСОБА_8 , як особа, що керує транспортним засобом, зобов`язаний був дотримуватись п.п.1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.6 (ґ) ПДР України, а саме не створювати своїми діями небезпеку, не загрожувати життю або здоров`ю громадян; для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; не перевищувати дозволений на інших дорогах рух зі швидкістю 90 км/год.

Розглядаючи справу в межах пред`явленого обвинувачення, суд вважає за необхідне виключити з пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення посилання на порушення ним п.12.3 ПДР України, оскільки висновком комісійної автотехнічної експертизи № 14162/16911 від 15.10.2020 року, якому суд надає перевагу, не встановлено порушення ОСОБА_8 п.12.3 ПДР.

Крім того, суд погоджується зі стороною захисту, що в силу ст.ст.86, 89 КПК України, ряд доказів по справі є недопустимими внаслідок істотного порушення вимог закону під час їх отримання.

Зокрема, фототаблиця до протоколу огляду місця події від 26.08.2014 року була складена слідчим ОСОБА_17 , в той час як доручення про проведення досудового розслідування по факту ДТП вказаний слідчий отримав лише 04.12.2014 року і не входив до складу слідчо-оперативної групи, яка здійснювала виїзд на місце події після отримання повідомлення про ДТП.

Огляд трупа ОСОБА_10 , зі складенням відповідного протоколу, було проведено 10.09.2014 року слідчим СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_22 , якому в порядку ст.ст.39, 214 КПК України, взагалі не надавалось доручення про проведення досудового розслідування.

Також 10.09.2014 року слідчим ОСОБА_22 , всупереч вимог ст.ст.40, 242 КПК України (в редакції діючій на той час), було винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 .

На підставі постанови слідчого ОСОБА_22 , котрий в розумінні ст.40 КПК не являвся стороною кримінального провадження, експертом Чернігівського обласного бюро СМЕ було проведено дослідження трупа потерпілого та складено висновок № 818 від 10.10.2014 року.

В подальшому, вказаний вище висновок було використано під час проведення Чернігівським обласним бюро СМЕ комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 № 106 від 28.04.2015 року, отже з урахуванням положень ч.5 ст.101 КПК України, висновок комісійної СМЕ який ґрунтується на недопустимому доказі, сам по собі є недопустимим.

Таким чином, недопустимими доказами по справі суд визнає: фототаблицю до протоколу огляду місця події від 26.08.2014 року; протокол огляду трупа ОСОБА_10 від 10.09.2014 року; висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 за № 818 від 10.10.2014 року; висновок комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 за № 106 від 28.04.2015 року.

Суд відхиляє аргументи сторони захисту про те, що протокол огляду місця події від 26.08.2014 року вцілому є недопустимим доказом, з огляду на відсутність у ньому підписів всіх учасників вказаної процесуальної дії, оскільки бланк протоколу містить підписи слідчого, понятих і начальника ВДАІ Ріпкинського району ОСОБА_16 .

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, загальні засади призначення покарання, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обвинуваченого обставини, а також відомості про особу винного.

Обставинами пом`якшуючими покарання ОСОБА_8 , суд вважає повне відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_11 і часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_6 .

Обставинами обтяжуючими покарання ОСОБА_8 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки стан сп`яніння хоча і є проявом порушення ПДР України, однак не являється кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ст.286 КК України. Викладене узгоджується з позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 682/956/17 від 21.08.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, формально-посередньо характеризується за місцем проживання, і позитивно за місцем роботи.

З досудової доповіді вбачається, що органом пробації визначено середній ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та низький рівень його небезпеки як для суспільства в цілому, так і для окремих осіб. Таким чином, орган пробації вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Абзацем 2 ч.1 ст.368 КПК України визначено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

В той же час, за змістом закону, висновки викладені в досудовій доповіді носять лише додатковий інформативний характер.

З урахуванням дій вчинених ОСОБА_8 , які призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини, приймаючи до уваги обставини пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання, відомості про особу обвинуваченого, позицію потерпілих, виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання, суд вважає що необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_8 буде призначення йому основного і додаткового покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, в редакції чинній на 26.08.2014 року, з реальним його відбуванням.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 необхідно відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

В строк відбування покарання ОСОБА_8 необхідно зарахувати строк його затримання і строк утримання в Чернігівському СІЗО та ДУ «Кагарлицька ВК № 115», а саме з 15.09.2016 року по 10.07.2017 року, включно, на виконання вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24.06.2016 року по справі № 743/774/15-к (провадження № 1-кп/743/3/16) за цим же обвинуваченням.

Вказаний строк відбування покарання необхідно обраховувати за правилами ч.5 ст.72 КК України, із розрахунку один день затримання та один день утримання в СІЗО і ДУ «Кагарлицька ВК № 115», за один день позбавлення волі, оскільки запобіжний захід ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався.

Що стосується цивільних позовів по справі, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Новий судовий розгляд справи було розпочато 19.10.2017 року. При цьому потерпіла ОСОБА_6 у вказане судове засідання не з`явилась.

В матеріалах справи міститься позовна заява потерпілої від 15.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди, а також зменшена позовна заява від 27.10.2015 року. Стосовно вказаних цивільних позовів суд приймав рішення ухвалюючи вирок від 24.06.2015 року, який було скасовано ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30.08.2017 року.

27.10.2017 року від ОСОБА_6 , після початку нового розгляду справи, поштовою кореспонденцією до суду надійшла позовна заява про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, тобто з того ж самого предмету та з однакових підстав.

Таким чином, з урахуванням положень ч.5 ст.128 КПК України, п.п.3, 11 ч.1 ст.257 ЦПК України, позовні заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_8 підлягають залишенню без розгляду.

Згідно ч.7 ст.128 КПК України, потерпіла, після залишення позовів без розгляду, має право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ст.124 КПК України, з ОСОБА_8 в дохід держави підлягають стягненню документально підтверджені процесуальні витрати за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 605 від 26.12.2014 року, в розмірі 737 грн. 10 коп.; експертизи обставин і механізму ДТП № 258 від 28.05.2015 року, в розмірі 736 грн. 56 коп.; комісійної судової експертизи механізму та обставин ДТП № 14162/16911 від 15.10.2020 року, в розмірі 8825 грн. 76 коп.
Документи - медичні карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 , після набрання вироком чинності, необхідно повернути законним володільцям.

Речові докази - фрагменти черепа та кісток, у відповідності до ч.ч.1, 2 ст.239 КПК України, після набрання вироком чинності, необхідно передати органу місцевого самоврядування - Любецькій селищній раді Чернігівського (Ріпкинського) району Чернігівської області, для організації поховання та приведення могили ОСОБА_10 в попередній стан.

Іншими речовими доказами необхідно розпорядитись в порядку, визначеному ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 - визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання, строк його затримання і перебування в Чернігівському СІЗО, строк відбування ним покарання в ДУ «Кагарлицька ВК № 115» з 15.09.2016 року по 10.07.2017 року, включно, із розрахунку один день затримання, один день перебування в СІЗО, один день відбування покарання - за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави процесуальні витрати в розмірі 10299 грн. 42 коп.

Цивільні позови потерпілої ОСОБА_6 від 15.07.2015 року, 27.10.2015 року та 27.10.2017 року, про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Документи - медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_10 № 3191 на 72 арк., після набрання вироком чинності, повернути законному володільцю ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 5 МОЗ України», м.Славутич.

Медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_10 № 13981 на 49 арк., після набрання вироком чинності, повернути законному володільцю КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня», м.Чернігів.

Речові докази - фрагменти черепа та кісток ОСОБА_10 , після набрання вироком чинності, передати органу місцевого самоврядування - Любецькій селищній раді Чернігівського (Ріпкинського) району Чернігівської області, для організації поховання та приведення могили в попередній стан.

Автомобіль «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_1 залишити в розпорядженні законного володільця ОСОБА_8 .

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подано апеляцію до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1