Постанова

Іменем України
08 грудня 2020 р.

м. Київ

справа №953/19019/19
провадження № 51-4657 км 20

Верховний Суд колегією суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 червня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001244за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, у тому числі, 18 липня 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; 05 лютого 2014 року за ч. 1 ст. 391 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 червня 2020 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
В період часу з 01 листопада 2017 року до 23 березня 2018 року (більш точний під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , діючи повторно та вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, через паркан незаконно проник на територію двору домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки шляхом вільного доступу через відчинені двері проник до сараю та таємно викрав дитячий велосипед ТМ «Benneto» і двоколісний велосипед Formula STORMY, належні ОСОБА_7 , перемістив викрадене в двір будинку АДРЕСА_3 , спричинивши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 3904 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що місцевий суд усупереч ст. 75 КК України не навів достатніх та переконливих мотивів щодо можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Одночасно апеляційний суд залишив поза увагою неправильне застосування місцевим судом ст. 75 КК України, відповідно до ст. 419 КПК України своє рішення належно не обґрунтував, що потягло призначення ОСОБА_6 покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 касаційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, проте це не перешкоджає розгляду скарги по суті, оскільки вони належно повідомлені про місце та час розгляду даного провадження.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.

Висновок суду про доведеність винуватості щодо ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюється.

При цьому підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одночасно ст. 419 КПК України містить вимоги до ухвали апеляційного суду, в якій має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що прокурор, не погоджуючись з рішенням місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового, яким просив призначити ОСОБА_6 покарання без застосування ст. 75 КК України.
При цьому прокурорнаголошував, що прийняте судом рішення про застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України є незаконним, немотивованим, внаслідок чого засудженому було призначене таке покарання, яке внаслідок м`якості не відповідає тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення та даним про його особу. Одночасно в апеляційній скарзі зазначались обставини, які у сукупності, на думку прокурора, підтверджували неможливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання.

Розглядаючи апеляційну скаргу на вирок щодо ОСОБА_6 та залишаючи її без задоволення, суд апеляційної інстанції не зазначив мотивовані підстави, з яких скаргу сторони обвинувачення визнано необґрунтованою, не перевірив і не спростував доводи, викладені в ній.

Суд апеляційної інстанції формально погодився з правильністю застосування місцевим судом кримінального закону ст. 75 КК України, можливістю виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та з відповідністю призначеного останньому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу.

При цьому, як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевий суд указав про врахування суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, який раніше судимий, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, не працевлаштований, пом`якшуючої покарання обставини, якою суд визнав щире каяття.
Разом з тим, усупереч вимогам ст. 75 КК України у вироку не зазначено які конкретні дані про особу ОСОБА_6 та інші обставини провадження, окрім тих, які були враховані при призначенні покарання, крім відсутності претензій зі сторони потерпілої, суд врахував, дійшовши висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання

Одночасно доводи сторони обвинувачення залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції, хоча прокурор наголошував в апеляційній скарзі на тому, що рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є не мотивованим.

Окрім того, апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК України не спростував твердження прокурора про те, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не сприятиме виправленню засудженого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки судом не враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, того, що ОСОБА_6 раніше п`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за корисливі кримінальні правопорушення, не має міцних соціальних зав`язків, які в подальшому здатні сприяти його соціальній адаптації, і як наслідок, виправленню та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, не були належним чином перевірені і спростовані, апеляційний суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, дійшовши передчасного висновку про правильність застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність ст. 75 КК України і про відповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу.

Зазначене вище відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду у цьому суді.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно здійснити провадження з додержанням правил глави 31 КПК України й ухвалити законне, справедливе та обґрунтоване рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 цього Кодексу.

Якщо при новому розгляді підтвердиться винуватість ОСОБА_6 у раніше пред`явленому обвинуваченні, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3