ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/3753/19
Провадження № 1-кс/210/1538/20

"03" серпня 2020 р.

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянув в судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 діючого інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного на майно в рамках кримінального провадження № 0000797 від 23.05.2019 р., відомості про яке внесено до ЄРДР за ознаками складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 301 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді надійшло вказане клопотання.

В обґрунтування клопотання заявником зазначено, що впровадженні СВ Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000797 від 23.05.2019 р. за ст. 301 ч. 3 КК України у якому Криворізька місцева прокуратура № 1 Дніпропетровської області.

18 травня 2020 року на підставі Ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Роду від 18.05.2020 р. проведено обшук житла за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності ОСОБА_4 , в ході якого вилучено наступне майно:

- предмети, схожі на чоловічі статеві органи, з гуми;

- 2 пляшки «DurexPlay»;

- 2 штучні хвости;

- 2 ноутбуки «Dell»;

- мобільний телефон Iphone 11;

- мобільний телефон «SamsungGalaxy А 50»;

- 2 камери Logitech;

- 2 предмети рожевого кольору;

- 2 предмети, схожі на флеш-носій Logitech та Autech;

- фотоапарат Instaxmini 9
Власником технічних приладів є ОСОБА_4 .

На вилучене майно у встановленому законом порядку арешт не накладено, при цьому слідчий та прокурор відмовляються повернути речі, оскільки вони, на їх власне переконання, є арештованим майном.

У зв`язку з викладеним, заявник просив суд повернути ОСОБА_4 , вилучене в результату обшуку майно, скасувавши накладений арешт.

В судовому засіданні заявник та його представник клопотання підтримали.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували.

Прокурор надав пояснення, згідно яких вищевказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

На вказані речі арешт не накладався, оскільки вони прямо зазначені в ухвалі суду на проведення обшуку, і, отже, не є тимчасово вилученим майном.

Крім того, заяву про скасування арешту у будь-якому випадку неможливо задовольнити, оскільки арешт не накладався взагалі.

Крім того, не надано доказів того, що заявник ОСОБА_4 є власником вилученого майна.

На підтвердження своєї позиції надав процесуальні документи щодо вилучення вказаного майна та визнання його речовими доказами.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши документи та матеріали, що містяться у справі та надані в ході судового розгляду, доходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Як видно зі змісту ч.1 ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено. Таким чином, КПК України не передбачає встановлення власника вилученого майна, а повернення майна (за наявності до того підстав) здійснюється особі, у якої майно було вилучено, незалежно від того, чи є вона його власником, чи ні.

Відповідно до копій протоколу обшуку від 18.05.2020 року, наданого як прокурором, так і заявником, заявник ОСОБА_4 зазначений у протоколі на першій та останній сторінках, як його учасник.

Крім того, на останній сторінці цього ж протоколу зазначено про вручення ОСОБА_4 копії протоколу обшуку.

Згідно ч.9 ст.236 КПК України, другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук.

Таким чином, оскільки другий примірник (копію) протоколу обшуку вручено саме ОСОБА_4 , що підтверджується підписом у протоколі, суд доходить до висновку, що саме ОСОБА_4 є особою, у якої було проведено обшук та вилучено майно, і, отже, у разі наявності до того передбачених Законом підстав, він є саме тією особою, якій тимчасово вилучене майно підлягає поверненню.

У зв`язку з викладеним, суд критично оцінює позицію прокурора з приводу того, що стороною заявника не надано доказів того, що саме він є власником вилученого майна.

Оцінюючи обставини справи по суті щодо наявності підстав для повернення вилученого при обшуці майна, суд виходить з наступного:

Як пояснили в ході судового засідання учасники процесу, арешт на вилучене в ході обшуку майно в ході досудового розслідування не накладався.

Це ж зазначено і самим заявником у клопотанні.

Водночас, ним зазначено про ніби то пояснення прокурора та слідчого, що вилучене майно було зарештованим, тому вони і ставлять питання про повернення саме арештованого (зі слів прокурора та слідчого) майна.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що вищевказане майно не є арештованим майном, а тому розглядає дану скаргу виключно в частині наявності передбачених законом підстав для повернення такого майна, як вилученого в ході обшуку та не арештованого у подальшому.

Згідно позиції сторони заявника, вилучене майно є тимчасово вилученим майном, і, отже, оскільки воно не було арештоване у встановленому КПК України порядку, воно підлягає поверненню згідно ч.5 ст.171 КПК України.

Прокурор, в свою чергу, зазначив, що вилучене майно прямо зазначене в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку, і, отже, згідно ч.7 ст.236 КПК України, не є тимчасово вилученим майном, і, отже, не підлягає поверненню, незалежно від того, чи накладений на нього арешт.

Як видно з ухвали слідчого судді про проведення обшуку від 18.05.2020 року, слідчим суддею надано дозвіл на обшук з метою (зокрема) відшукання і вилучення майна, яке має значення для досудового розслідування та може бути доказами під час судового розгляду (речей предметів та документів), в тому числі як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а саме: інтимних засобів і аксесуарів, сексуального приладдя, документів та рукописних записів з інформаційно-обліковими відомостями, мобільних телефонів з сім-картками, комп`ютерної техніки (комп`ютерних системних блоків, комп`ютерних моніторів, камер, ноутбуків, планшетів), інтернет-обладнання, що забезпечує вихід до всесвітньої мережі Інтернет, носіїв інформації призначених для зберігання даних (будь-які цифрові, магнітні та флеш-накопичувачі), платіжних карток, фото та відео обладнання.

Таким чином, суд погоджується з позицією прокурора про те, що усі вказані предмети, які було виявлено та вилучено згідно протоколу обшуку, дійсно були вказані в ухвалі слідчого судді.

При цьому, суд доходить до висновку, що навіть незважаючи на зазначення в ухвалі суду про вилучення ноутбуків та мобільних телефонів, з огляду на вимоги абз.1 ч.2 ст.168 КПК України, якою регламентується порядок тимчасового вилучення майна в ході (зокрема) обшуку, вказані предмети є тимчасово вилученим майном.

Так, згідно абз.1 ч.2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Отже, згідно прямих норм КПК України, вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку може бути тільки тимчасовим вилученням і застосовуватись тільки для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження (а не доступу до інформації, що у них міститься) і лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Таким чином, навіть якщо електронні інформаційні системи(у даному випадку ноутбуки) та мобільні термінали систем зв`язку (у даному випадку мобільні телефони) безпосередньо зазначені в ухвалі суду про проведення обшуку, вони все одно, на підставі абз.1 ч.2 ст.168 КПК України, підлягають тільки тимчасовому вилученнюі тільки для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, оскільки у випадку, якщо вони в ухвалі не зазначені, або вилучення відбувається з іншою метою (наприклад, для доступу до інформації, що в них міститься) згідно вказаних прямих вимог норми КПК України, вони не можуть бути вилучені взагалі.

Згідно абз.2,3 ч.2 ст.168 КПК України, вилучення вказаних речей взагалі заборонено, за виключенням прямо вказаних у наведених нормах права випадків, однак в ході судового засідання ані з пояснень учасників процесу, ані з наданих документів, не вбачається підстав для такого вилучення, зазначених у наведених нормах КПК України.

За таких обставин, згідно абз.3 ч.2 ст.168 КПК України слідчий мав та має право здійснити копіювання інформації з залученням відповідного спеціаліста з вказаних систем та мобільних пристроїв, проте передбачених підстав для їх вилучення в ході судового розгляду не встановлено.

Таким чином, суд доходить до висновку, що вилучення в ході вищевказаного обшуку електронних інформаційних систем (у даному випадку ноутбуків) та мобільних терміналів систем зв`язку (у даному випадку мобільних телефонів) здійснено без прямо передбачених КПК України підстав, а самі вилучені електронні інформаційні системи (у даному випадку ноутбуки) та мобільні термінали систем зв`язку (у даному випадку мобільні телефони) згідно вимог абз.1 ч.2 ст.168 КПК України є тимчасово вилученим майном.

При цьому, суд доходить до висновку, що усі інші вилучені в ході вказаного обшуку речі, предмети та документи до виключень, встановлених ч.2 ст.168 КПК України не відносяться, а тому, оскільки також прямо зазначені в ухвалі суду про проведення обшуку, тимчасово вилученим майном не є і поверненню заявнику не підлягають.

Відповідно до ст. 169, ч. 5 ст. 171 КПК України тимчасове вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, якщо клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна не подано на наступний робочий день після вилучення майна.

Учасниками процесу не заперечується, що таке клопотання не подавалося та арешт на вказані електронні інформаційні системи (у даному випадку ноутбуки) та мобільні термінали систем зв`язку (у даному випадку мобільні телефони) не накладався.

За таких обставин, враховуючи, що вилучення майна відбулося 18.05.2020 року, тобто строк звернення з клопотанням відповідно до ч.5 ст.171 КПК України минув, суд доходить до висновку про необхідність повернення вказаного вище тимчасово вилученого майна, а саме - електронних інформаційних систем (у даному випадку ноутбуків) та мобільних терміналів систем зв`язку (у даному випадку мобільних телефонів) особі, у якої воно було вилучено.

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 діючого інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного на майно в рамках кримінального провадження № 0000797 від 23.05.2019 р., відомості про яке внесено до ЄРДР за ознаками складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 301 ч. 3 КК України задовольнити частково.

Повернути тимчасово вилучене майно, а саме:

-2 ноутбуки «Dell»;

-мобільний телефон Iphone 11;

-мобільний телефон «Samsung Galaxy А 50»

особі, у якої воно було вилучене ОСОБА_4 .

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Виконання ухвали доручити Металургійному ВП КВП ГУ НП у Дніпропетровській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду проголошено 04.08.2020 року о 16-00

Суддя: ОСОБА_1