Справа № 445/977/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1198/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисячу сімсот) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. та 4000 (чотири тисячі) грн. витрат на правову допомогу.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 05 червня 2020 року, близько 20 години, ОСОБА_7 , знаходячись на земельній ділянці, що поблизу будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій та їх негативні наслідки, реалізуючи свій умисел, направлений на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , наніс декілька ударів кулаками своїх рук по обличчю ОСОБА_6 . Внаслідок даних дій ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці правого ока з переходом на підорбітальну ділянку, рани на спинці носа, крововиливу в м`які тканини правої щоки, забійної рани носа, забою правої половини обличчя, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, що являється наслідком дії тупого предмету, які згідно висновку експерта відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Такі дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Не погоджуючись з даним вироком потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року змінити в частині призначення ОСОБА_7 , засудженому за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисячу сімсот) гривень, обравши міру покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. В решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, потерпілий покликається на те, що оскаржуваний вирок в частині обрання міри покарання судом вважає необґрунтованим, невмотивованим, недостатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, таким, що підлягає зміні та призначення більш суворої міри покарання.
Зазначає, що судом першої інстанції при міри покарання ОСОБА_7 не враховано наступних обставин, а саме те, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення відносно апелянта, який є інвалідом третьої групи, на приватній території потерпілого, також те, що конфлікт між сім`єю потерпілого та сім`єю ОСОБА_7 довготривалий, що підтверджено сторонами у справі в ході досудового розслідування та судового розгляду справи, а тому покарання у виді штрафу, на думку потерпілого, не є достатнім покаранням для виправлення засудженого.
Потерпілий наголошує в своїй апеляційні й скарзі про те, що судом першої інстанції також не враховано висновку Золочівського районного сектору філії Державної установи «Центу пробації» у Львівській області служби пробації про середні ризики скоєння ОСОБА_7 повторних злочинів, викладеного у п.п. 3, 4 доповіді від 24.09.2020 року.
До початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання про розгляд справи у відсутності його захисника, зазначив, що свої інтереси бажає захищати самостійно.
Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_9 на підтримання доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, які заперечили апеляційну скаргу та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.
Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Так, вироком Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 125 КК України, й призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисячу сімсот) гривень.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, має на утримання трьох неповнолітніх дітей, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, в вчиненому щиро розкаявся, згідно досудової доповіді ризик повторного вчинення ним кримінального правопорушення оцінюється як середній і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Крім цього, суд врахував відсутність обтяжуючих обставин та наявність пом`якшуючих обставин, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у межах санкції інкримінованої йому статті є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, таке визначено в межах санкції статті інкримінованого йому діяння. Підстав вважати це покарання явно несправедливим через його м`якість, не вбачається.
Таким чином доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.
За наведених обставин, колегія суддів визнає подану апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 необґрунтованою, та вважає вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 законним та обґрунтованим, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

вирок Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий:

Судді: