ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2058/20 Справа № 191/609/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000171, за апеляційною скаргою прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року про повернення обвинувального акту щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове, Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і безпідставно повернув обвинувальний акт прокурору.
Так, прокурор, посилаючись в скарзі на положення вимог ст. ст. 110, 291 КПК України зазначає, що висновок суду першої інстанції про невідповідність вимогам ст. 291 КПК України обвинувального акту відносно ОСОБА_8 є неправильним, оскільки в обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_8 містяться відомості про фактичні обставини кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність. Обвинувачення на етапі досудового розслідування не передбачено КПК України. Статус обвинуваченого особа набуває лише після закінчення досудового розслідування, й пов`язане з переданням обвинувального акта до суду (ч. 2 ст. 42 КПК України).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, неповнолітньому ОСОБА_8 вручено копію обвинувального акта (ч.І ст.293 КПК), який відповідає вимогам ст. 291 КК України.

Отже, твердження суду про те, що ОСОБА_8 не було висунуто обвинувачення, на думку прокурора, є необгрунтованим, бо не відповідає вимогам процесуального закону.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України було повернуто прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що вобвинувальному акті відносно ОСОБА_8 слідчий зазначив про те, що існує достатньо підстав для повідомлення про підозру неповнолітньому ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), і як вбачається зі змісту обвинувального акту ОСОБА_8 не було висунуто обвинувачення у певній статті Кримінального кодексу, а було повідомлено про підозру, а тому ОСОБА_8 не набув статусу обвинуваченого.

Таким чином, судом встановлено, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення кримінального провадження за цим обвинувальним актом до судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечувати щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України,суд в підготовчому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, тобто, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На думку суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, згідно із якою визначаються вимоги, які ставляться до обвинувального акту.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікацію (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.
Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Так, в ході апеляційного перегляду встановлено, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 відсутнє формулювання обвинувачення, оскільки зазначено, що існує достатньо підстав для повідомлення про підозру неповнолітньому ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тоді як відповідно до ст.291 КПК України має викладатись формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України, що на думку колегії суддів є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
З урахуванням наведеного вище, оскільки встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та враховуючи, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, таким як презумпція невинуватості та забезпечення права на захист, підстав для зміни чи скасування ухвали суду відповідно до положень ст.409 КПК України не встановлено, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог за апеляційною скаргою прокурора та залишення ухвали суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4