Справа № 347/1374/20
Провадження № 11-кп/4808/57/21
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової п алати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000503 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби залишено обвинуваченому без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання засудженому ухвалено рахувати з моменту взяття під варту після вступу вироку в законну силу.

Залишено без розгляду цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставин.

Так, 17.06.2020 року приблизно о 09 годині 10 хвилин, у світлу пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_8 , керуючи малотонажним фургоном марки RENAULT Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався прямою ділянкою автодороги Р-24 Татарів - Кам`янець - Подільський, км 97+120м, що по вул. Центральній у с. Стопчатів Косівського району Івано-Франківської області, у напрямку м. Кам`янець-Подільський. Швидкість вказаного автомобіля становила не менше 69...72 км/год., що перевищувала максимально-допустиму швидкість для даної ділянки дороги - 50 км/год. Проїзна частина дороги у даному місці має по одній смузі для руху у кожному напрямку. По напрямку руху водія ОСОБА_8 знаходиться нерегульований пішохідний перехід, який позначений дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра».

У цей час, попереду фургона марки RENAULT Master в попутному напрямку рухався легковий автомобіль марки BA3-2103, під керуванням водія ОСОБА_12 , а в зустрічному напрямку, мотоциклом марки FORTE FT250GY- СВА, без реєстраційного номера, рухався неповнолітній водій ОСОБА_13 . При наближенні до автомобіля BA3-2103, що рухався у попутному напрямку, водій ОСОБА_8 не врахував дорожню обстановку, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, проявив неуважність, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та те, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів, ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом, виїхав на зустрічну смугу руху, щоб здійснити обгін автомобіля BA3-2103, де допустив зіткнення із мотоциклом FORTE FT250GY-CBA, під керуванням ОСОБА_13 .

При цьому ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.2., згідно якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п. 1.5., у відповідності до якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1., який зобов`язує водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1., відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.4., у відповідності якого, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.;

п. 14.2., згідно якого перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані;

п. 14.6., в якому зазначено, що обгін заборонено: в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

У результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої водій мотоцикла FORTE FT250GY-CBA ОСОБА_13 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 90 від 16.07.2020 року помер від закритої травми грудної клітки та її органів, з розривами стінки лівого шлуночка, розвитком геміперикарду (кровотечу в серцеву сумку біля 450 мл. рідкої крові та пухких згортків крові темно-червоного кольору), множинними переломами ребер, крововиливами в тканину обох легень та в місцях перелому ребер.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_14 просив змінити вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2020 року, а саме: застосувати норми ст.ст. 75, 76 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього відповідні обов`язки.

Вважає, що йому призначено надто суворе покарання у вигляді реального позбавлення волі строком на 3 роки, зважаючи на те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, злочин, який він вчинив відноситься до категорії необережних злочинів, визнав свою вину повністю, розкаюється у вчиненому, просив прощення у мами та брата потерпілого, повністю відшкодував матеріальні та моральні збитки, спричинені злочином. При цьому звертає увагу на позицію потерпілих, які відмовились від цивільного позову, просили суд не призначати йому покарання у вигляді реального позбавлення волі. Просить суд врахувати його позитивну характеристику з місця проживання, а також те, що він є батьком двох маленьких діток, доглядає за своїми перестарілими хворими родичами, і сам хворіє, зокрема переніс тяжку травму. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не розглянув і не врахував протокол і клопотання сесії сільської ради та сільського голови про не призначення йому покарання у вигляді реального обмеження чи позбавлення волі. Зазначає, що поза увагою суду залишився й висновок органу пробації про можливість призначення йому покарання з іспитовим терміном відповідно до ст. 75 КК України.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 просив змінити вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2020 року, а саме: застосувати норми ст.ст. 75, 76 КК України та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього відповідні обов`язки. А також просив під час апеляційного розгляду дослідити наступні докази: показання обвинуваченого ОСОБА_8 , допитавши його в судовому засіданні; письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема, заяву потерпілих про відсутність претензій та призначення покарання, протокол та клопотання Уторопівської сільської ради та сільського голови, довідка про відсутність ОСОБА_8 на спеціальних медичних обліках, довідки про стан здоров`я та перебування на диспансерному обліку ОСОБА_8 та його батька, копію висновку органу пробації; в разі необхідності дослідити інші докази,наявні в матеріалах справи.

Зокрема, захисник вважає вирок суду незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування до ОСОБА_8 ст.75 КК України, а також невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В обґрунтування вимог захисник посилається на аналогічні доводи, вказані в апеляційній скарзі його підзахисного.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційних скарг;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву про те, що погоджуються із доводами апеляційної скарги обвинуваченого та просять її задоволити. Крім того, просили апеляційний розгляд проводити без їхньої участі, а тому, у відповідності до ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин встановлених судом є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам та учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оскаржуються.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону та призначаючи покарання ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст.66 КК України вірно відніс його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування заподіяної шкоди та те, що до кримінальної відповідальності обвинувачений притягається вперше.

При винесенні рішення судом першої інстанції також було враховано те, що обвинувачений по місцю проживання характеризується позитивно; має на утриманні двох малолітніх дітей; думку потерпілих про відсутність у них будь-яких претензій до обвинуваченого та небажання йому кари пов?язаної із позбавленням чи обмеженням волі

З врахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Разом з тим, суд першої інстанції взагалі не проаналізував наявності правових підстав для застосування положень ст.75 КК України та не вказав які обставини свідчать про неможливість звільнення обвинуваченого від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів, вирішуючи питання про можливість застосування ст.75 КК України, враховує, що обвинувачений вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину та вчиненого з необережності, особу винного, а зокрема те, що обвинувачений по місцю проживання характеризується позитивно (а.п.111); має на утриманні двох малолітніх дітей 2012 р.н. та 2013 р.н. (а.п.114,116,117); на обліку у лікаря психіатра та наркологічному кабінеті не перебуває (а.п.118,119); відсутність у потерпілих будь-яких претензій до обвинуваченого та їхнє прохання про призначення обвинуваченому покарання, не пов?язаного з реальним позбавленням чи обмеженням волі (а.п.128); стан здоров`я обвинуваченого (діагноз: наслідки перенесеної ЗЧМТ (від 15.02.2015р.) у вигляді стійкого астено-цефалгічного синдрому, перелом потиличної кістки з переходом на основу черепа, логоневроз) (а.п.129); має хворого батька (а.п.130); обвинувачений здійснює догляд за його перестарілими дідусем та бабусею (а.п.131); клопотання селищного голови Яблунівської ОТГ та рішення виконавчого комітету Яблунівської селищної ради ОТГ з проханням призначити ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі (а.п.132,133); висновок досудової доповіді органу пробації, з якої вбачається, що ОСОБА_8 може виправитися без позбавлення волі і не становить високої небезпеки для суспільства (а.п.75-77) .

При вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченого від основного покарання з випробуванням, колегія суддів аналізує конкретні обставини справи та враховує зміст і обсяг допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху.

Отже, враховуючи обставини злочину, його тяжкість, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, те, що з моменту вчинення злочину пройшов тривалий час, протягом якого обвинувачений не вчинив нового злочину та приймав заходи щодо відшкодування шкоди, колегія суддів вважає можливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків і застосування до нього вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

При визначенні обов`язків, які необхідно покласти на обвинуваченого та тривалості іспитового строку, колегія суддів враховує характер і тяжкість вчиненого злочину, вид і строк призначеного покарання, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що іспитовий строк, необхідний для того, щоб обвинувачений ОСОБА_8 довів своє виправлення без реального відбування покарання, підлягає визначенню тривалістю три роки.

На думку колегії суддів, призначене покарання з подальшим звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк три роки є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин в кримінальному провадженні у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. А відповідно до ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,408,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2020 року з випробуванням, за умови, що протягом трьох років іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5