Справа № 348/2639/17
Провадження № 11-кп/4808/368/20
Категорія ч.2 ст.307 КК України
Головуючий у 1 інстанції Міськевич
Суддя-доповідач ОСОБА_1
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000664 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, на утриманні нікого не має, з повною загальною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, згідно ст. 89 КК України не судимого, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 263 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.310, ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 3 (три) роки позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

- за ч.2 ст. 309 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 310 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання 3 (три) роки позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна..

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 04 вересня 2017 р. з 20 год. 40 хв., з часу його затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисні дії, які виразились у незаконному виготовленні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинені за попередньою змовою групою осіб, у незаконному виготовленні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, особою яка раніше вчинила злочин, передбачений статтею 307 КК України, у незаконному посіві та вирощуванні конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин, вчинені особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені ст. 307, ст. 309 КК України та вчинені за попередньою змовою групою осіб, з метою збуту, а також у незаконному зберіганні, придбанні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Злочини ним вчинено при наступних обставинах.

Обвинувачений ОСОБА_7 із 2015 року, будучи знайомим з жителем м. Івано-Франківська - ОСОБА_9 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження), діючи з корисливих спонукань, вступив із останнім в злочинну змову та вирішив зайнятись незаконним виготовленням наркотичних засобів з метою їх збуту.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження), реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на виготовлення наркотичних засобів з метою їх збуту, при невстановлених слідством обставинах, придбали насіння рослин коноплі та літом 2017 року, діючи з корисливих спонукань за попередньою змовою групою осіб, на земельній ділянці, що розташована на узбіччі дороги із сполученням с. Цуцилів - с. Волосів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, вирощували рослини конопель, із яких виготовляли особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, з метою збуту.

Так, 04.09.2017 року в ході проведення обшуку по місцю проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: речовину рослинного походження зеленого кольору, яка знаходилась у двох скляних банках, трьох металевих банках, картонній коробці, паперовому згортку та тридцяти трьох полімерних пакетиках, та яка згідно висновків експертів № 2.1-1165/17 від 05.09.2017, № 2.1-1172/17 від 15.09.2017, № 2.1-1168/17 від 06.10.2017, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено -канабісом, загальна кількість якого у висушеному стані становить 246,928 грама, яку ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження) зберігали з метою збуту.

Також обвинувачений ОСОБА_7 при невстановлених слідством обставинах вживав наркотичний засіб канабіс шляхом викурювання через саморобний пристрій, який складається з двох частин пластикових пляшок, який зберігав у гаражі за місцем проживання. Внаслідок вживання наркотичного засобу канабісу, в середині саморобного пристрою накопичилось нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонений - екстракту канабісу.

04.09.2017 року в ході проведення обшуку житла та приналежних підсобних приміщеннях ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме в гаражі виявлено та вилучено саморобний пристрій, який складається з двох частин пластикових пляшок з нашаруванням речовини темно-коричневого кольору на стінках. Відповідно до висновку експерта № 2.1-1169/17 від 06.10.2017 на внутрішніх поверхнях двох частин пластикових пляшок, виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, загальна кількість якого становить 0,738 грама, який ОСОБА_7 зберігав без мети збуту.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи з корисливих спонукань, спільно із ОСОБА_9 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження), реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на виготовлення наркотичних засобів з метою їх збуту, при невстановлених слідством обставинах, придбали насіння рослин коноплі та літом 2017 року за попередньою змовою групою осіб на земельній ділянці, що розташована на узбіччі дороги із сполученням с. Цуцилів - с. Волосів, Надвірнянського р-ну, Івано-Франківської області, здійснили незаконний посів та вирощування конопель в кількості 21 рослини з метою подальшого збуту.

Так, 04.09.2017 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 виявлено та вилучено: сімнадцять стебел рослин з корінням, які згідно висновку експерта № 2.1-1173/17 від 14.09.2017 є частинами нарковмісних рослин коноплі (Саnnabis) та дві рослини з корінням, стеблом, листками, суцвіттями, які згідно висновку експерта № 2.1-1171/17 від 13.09.2017 є нарковмісними рослинами коноплі (Саnnabis), частини верхівок наданих рослин є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, кількість якого в перерахунку на суху речовину становить 23,50 грама.

Також, 04.09.2017 року в ході огляду земельної ділянки, яка розташована на узбіччі дороги із сполученням с.Цуцилів - с.Волосів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, вилучено чотири зелені рослини з корінням, стеблом, листками, верхівками, які згідно висновку експерта № 2.1-1170/17 від 14.09.2017 є нарковмісними рослинами коноплі (Саnnabis), частини верхівок наданих рослин є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, кількість якого в перерахунку на суху речовину становить 48,773 грама.

Окрім цього обвинувачений ОСОБА_7 при невстановлених слідством обставинах, без передбаченого законом дозволу придбав та зберігав в гаражі, що за адресою: АДРЕСА_1 вогнепальну зброю.

Так, 04.09.2017 року в період часу з 17:10 год. по 18:40 год., в ході проведення обшуку житла та прилежних підсобних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , виявлено та вилучено пістолет з маркувальними позначеннями «САRRERА СТR 77», « НОМЕР_1 », «Саl.9mm Р.А.К.» який згідно висновку експерта № 1.2-485/17 від 03.10.2017 є короткоствольною вогнепальною зброєю, а саме гладкоствольним самозарядним пістолетом, виготовленим шляхом переробки саморобним способом стартового самозарядного пістолета «САRRERА СТR 77», № НОМЕР_2 , калібру 9 мм Р.А.К. промислового виробництва, який був призначений виключно для подачі звукових сигналів шумовими (холостими) патронами, виготовлений промисловим способом.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних доводів, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення про необхідність застосування ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому. Вважає, що зазначені у вироку обставини, не дають підстав вважати, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим та не дають підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті кримінального закону. Зокрема, звертає увагу на те, що щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину законодавцем віднесено до одного пункту ч.1 ст. 66 КК України, а тому судом помилково враховано їх як декілька пом`якшуючих обставин. Вказує, що судом не враховано і те, що обвинувачений на час вчинення злочину не мав офіційного джерела доходів, а заробляв на життя шляхом продажу наркотичних речовин. Вважає, що судом не повною мірою враховано суспільну небезпеку злочинів, вчинених ОСОБА_7 .

Просив скасувати вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2020 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 наступне покарання:

- за ч.2 ст. 307 КК України 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.2 ст. 309 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 310 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 263 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією майна..

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду залишити без змін;

- прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та безпідставне застосування вимог ст.69 КК України при призначенні покарання, ґрунтуються на законі.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими, обставини вчинення злочинів, його роль у вчинені злочинів наслідки, які настали, особу обвинуваченого, який згідно ст. 89 КК України не судимий, його молодий вік, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно та бере активну участь в громадському житті села, працює по тимчасових заробітках, проживає з матір`ю пенсіонеркою, яка хворіє, незадовільний стан його здоров`я, на обліку у лікаря психіатра та наркологічному кабінеті не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочинів, відношення до вчинених злочинів, критичне ставлення до вчиненого, наявність міцних соціальних зв`язків. А також суд першої інстанції визнав обставинами що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, так як обвинувачений визнає вину, шкодує про вчинене, прагне виправити ситуацію, критично оцінює свою злочинну поведінку та готовий нести кримінальну відповідальність та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений розкаявся перед судом, під час досудового розслідування та в суді давав добровільні, послідовні, визнавальні показання у з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що має істотне значення, добровільно брав участь у слідчих діях. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд першої інстанції вказав, що враховує обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, який згідно ст.89 КК України не судимий, його молодий вік, соціально адаптований, незадовільний стан його здоров`я, та дійшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкціями ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310, ч.1 ст.263 КК України, а також призначити покарання за ч.2 ст. 309 КК України в межах санкцій статті, передбаченої Особливою частиною КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 більш м`які покарання ніж передбачено законом, всупереч вимогам ст.69 КК України, не навів достатніх мотивів прийняття такого рішення, не зазначив яким чином, визнані судом у вироку обставини, що пом`якшують покарання істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про необхідність призначення обвинуваченому більш м`яких покарань, ніж передбачено санкціями ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 263 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначені судом першої інстанції покарання із застосуванням ст.69 КК України не є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не відповідають тяжкості вчинених злочинів та особі винного і є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України однією із підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими, обставини вчинення злочинів, його роль у вчинені злочинів, наслідки, які настали, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання та бере активну участь в громадському житті села, працює по тимчасових заробітках, проживає з матір`ю пенсіонеркою, яка хворіє, незадовільний стан його здоров`я та наявність певних хронічних захворювань.

У відповідності до вимог ст.66 КК України колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст.67 КК України відсутні обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 .

Враховуючи вищезазначені обставини, у їх сукупності, колегія суддів вважає що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання в межах ч. 2 ст. 307 ,ч.2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 , ч.1 ст. 263 КК України, а остаточне покарання призначити на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, зі змісту обвинувачення вбачається, що інкриміновані ОСОБА_7 злочини носять тривалий характер, що дає підстави вважати про їх вчинення до 20 червня 2017 року.

Зокрема, органом досудового розслідування не встановлено точної дати, коли обвинувачений ОСОБА_7 розпочав вчиняти злочини, у вчиненні яких він визнаний винним за вироком суду першої інстанції, а зі змісту показань обвинуваченого в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він розпочав їх вчинення ще до 20 червня 2017 року.

Вказане питання має істотне значення, оскільки у разі вчинення злочину до 20 червня 2017 року (включно) зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання відбувається відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Так, вирішуючи питання щодо дії в часі положень ч.5 ст.72 КК України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.08.2018р. (справа №663/537/17) зазначила, що Закон №2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст.5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі тож вирішуючи питання про те, якою редакцією ч.5 ст.72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч.2 і 3 ст.4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.

На підставі цього у зазначеному рішенні Верховий суд констатував, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII. В такому разі Закон №838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону №2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону №2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5КК України не допускається.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 04 вересня 2017 р. з 20 год. 40 хв., з часу його затримання.

Колегія суддів вважає, що при зарахуванні обвинуваченому ОСОБА_7 попереднього ув`язнення у строк покарання підлягає застосуванню ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, вирок щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст.370, 374, 404, 405, 407, 409, 418, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання та постановити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 310, ч.1 ст. 263 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.2 ст. 307 КК України 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.2 ст. 309 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 310 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 263 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу його затримання, тобто з 04 вересня 2017 р. з 20 год. 40 хв., зарахувавши відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та вважати, що останній повністю відбув покарання за вказаним вироком.

Обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ч.5 ст. 202 КПК України негайно звільнити з-під варти, якщо в уповноваженої особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою.

В решті вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2020 року залишити без змін.

Вирок Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4