КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу цивільного позивача//потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 191 102 300 008 09 від 12 серпня 2019 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сміла Черкаської області, громадянки України, офіційно непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,
за підозрою у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участі прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
законного представника ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28.01.2020 до ОСОБА_6 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

В задоволенні цивільного позову відмовлено.

Судом встановлено, що 21.07.2019, близько 10 год. 45 хв., точного часу судом не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання, а саме на подвір`ї багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , яка також перебувала на території подвір`я, безпричинно почала виражатися нецензурною лайкою та кричати в бік останньої про намір нанесення їй тілесних ушкоджень, після чого почала бігти в напрямку ОСОБА_5 , яка в цей час почала тікати, однак ОСОБА_6 , на відстані близько 20 м. від входу до подвір`я на територію, наздогнала ОСОБА_5 та, знаходячись позаду неї, вхопила її руками за одяг ззаду, при цьому розірвала його, після чого вхопила обома руками ОСОБА_5 за волосся та потягла до землі, при цьому поваливши її на землю. Потому, знаходячись в положенні стоячи над ОСОБА_5 , яка в цей час знаходилась в положенні лежачи на підлозі, та тримаючи її лівою рукою за волосся, кулаком правої руки нанесла їй не менше десяти ударів в область голови та колінами і ступнями обох ніг нанесла не менше п`яти ударів в область спини та тулуба останньої, після чого нігтями правої руки умисно нанесла садна ОСОБА_5 в області спини та сідниць, таким чином спричинивши останній тілесні ушкодження, та відпустила потерпілу після зупинення її дій свідком ОСОБА_11 , яка, приклавши фізичну силу, відтягнула ОСОБА_6 від потерпілої.
Проте у ході судового розслідування встановлено, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 330 від 23.08.2019, виданого КЗ КОР ОПНМО, відділенням амбулаторних судово-психіатричних експертиз встановлено, що ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих їй дій не могла та не може на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, під час скоєння інкримінованих їй дій та в даний час страждає на стійке хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдну форму, F 20.00.
За своїм психічним станом ОСОБА_6 потребує застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом. На наркотичну чи алкогольну залежність ОСОБА_6 не страждає. Ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявлено. ОСОБА_6 притаманні виражена інтровертованість, відчуженість, емоційна холодність, зниження чутливості до нюансів міжособистісного спілкування, неадекватність самооцінки з відсутністю здатності до критичної оцінки значення своєї поведінки та вчинків, їх наслідків, сплощеність, монотонність емоційних проявів, негативізм, імпульсивність та недостатність спонукальної функції мотивів на фоні порушень мислення: розпливчатість, різноплановість, амбівалентність та непослідовність суджень з викривлення процесів мислення узагальнення; парадоксальність. Виявлені у неї особливості є проявом її психічного захворювання та такими, які здійснили суттєвий вплив на її поведінку в досліджуваній ситуації.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині розв`язання цивільного позову, цивільний позивач//потерпіла ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, стверджуючи, що ухвала Обухівського районного суду Київської області від 28.01.2020 не відповідає вимогам ст. 370 КПК України в частинні відмови у задоволенні цивільного позову через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, просила ухвалу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її цивільний позов задовольнити в повному обсязі і стягнути з ОСОБА_6 на її-потерпілої користь матеріальну шкоду у сумі 24.072,47 грн. та моральну шкоду у сумі 100.000,00 грн. - завданою внаслідок вчинення злочину та судові витрати у сумі 6.500,00 грн., які вона-потерпіла понесла у зв`язку із розглядом справи.
В обґрунтування апеляційних вимог цивільний позивач//потерпіла ОСОБА_5 вказує, що, відмовляючи у задоволені її цивільного позову, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 на час розгляду справи не працює, суду не надано доказів наявності у неї доходів, а також відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 330 від 23.08.2019 ОСОБА_6 страждала та страждає в даний час на стійке хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдну форму, Р 20.00., та не могла та не може на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, отже, на переконання суду першої інстанції, на час розгляду провадження відсутні правові підстави для задоволення цивільного позову та стягнення з ОСОБА_6 , вказаних у цивільному позові сум на відшкодування матеріальної та моральної шкоди з врахуванням ст. 1186 ЦК України.
Проте, вона-цивільний позивач//потерпіла ОСОБА_5 з такими висновками погодитись не може, оскільки вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив всі обставини справи, а також дійшов до помилкових висновків, не взявши до уваги докази, наявні в матеріалах справи.
А саме, ОСОБА_5 зазначає, що посилання суду на те, що ОСОБА_6 на час розгляду справи не працює і відсутні докази наявності у неї доходів - не є підтвердженням її матеріального становища, у якої є майно, що перебуває у її власності, що дає змогу відшкодувати заподіяну їй-потерпілій шкоду.
Також, цивільний позивач//потерпіла ОСОБА_5 вказує, що, якщо проаналізувати висновки експерта, можна зробити висновок, що, починаючи з 2015 року, ОСОБА_6 після проходження курсів лікування мала покращення стану здоров?я, проте, згодом він погіршувався, оскільки вона не приймала ліки, а тому, з цих обставин можна зробити припущення, що внаслідок того, що ОСОБА_6 не приймала підтримуюче лікування своєї хвороби, про яку точно знала, вона сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що, на думку ОСОБА_5 , є додатковою підставою передбаченою абз. 2 ч. 1 ст. 1186 ЦК України, яка передбачає можливість відшкодування завданою ОСОБА_6 шкоди в повному обсязі.
Підсумовуючи цивільний позивач//потерпіла ОСОБА_5 просила стягнути з ОСОБА_6 відшкодування за спричинення їй матеріальної шкоди у сумі 24.072,47 грн., моральної шкоди у сумі 100.000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6.500,00 грн. з обґрунтуванням своїх вимог.
Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.

Особа, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином.
Цивільний позивач//потерпіла ОСОБА_5 в клопотанні від 14.08.2020 просила розглядати провадження у її відсутність повністю підтримавши доводи апеляційної скарги.
Неявка в судове засідання ОСОБА_6 не перешкоджає розгляду провадження ще і за тим, що її інтереси в судовому засіданні представленні захисником ОСОБА_10 та законним представником - ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора, законного представника та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступним.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених в ухвалі, у стані неосудності, як і правова кваліфікація діяння ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України та правильність застосування до неї примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом в апеляційній скарзі цивільного позивача//потерпілої ОСОБА_5 не оспорюється, а тому вони не перевіряються у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру за вчинене нею суспільно небезпечного діяння, а також з рішенням суду про відмову у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 .

Так, згідно з нормою ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред?явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що вирішується у порядку ст. 129 КПК України.

Тобто, з аналізу вказаної норми закону випливає те, що відповідальність за шкоду, завдану діянням неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння несе визначена законом фізична чи юридична особа.

Вказаний висновок кореспондується з нормою ч. 1 ст. 1186 ЦК України про те, що шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується.
Проте, з урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.
При цьому підлягає саме доказуванню, що фізична особа, яка завдала шкоди - ОСОБА_6 сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в результатівживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин тощо, і тільки тоді, а не за припущеннями цивільного позивача//потерпілої ОСОБА_5 , шкода, завдана ОСОБА_6 відшкодовується нею на загальних підставах.

Водночас, як свідчить норма ч. 2 вказаного матеріального закону, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв?язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 330 від 23.08.2019 ОСОБА_6 страждала та страждає в даний час на стійке хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдну форму, Р 20.00., та не могла та не може на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Дані висновки потерпілою ОСОБА_5 не заперечуються.

Отже, за будь-яких умов у досліджуваному кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 саме до ОСОБА_6 , до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, у зв?язку з вчиненням нею суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у стані неосудності - задоволенню не підлягає за відсутності правових підстав для стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди.

Прийняття даного рішення не позбавляє потерпілу ОСОБА_5 права на подачу цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і понесених нею інших витрат у кримінальному провадженні про вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння у стані неосудності в порядку цивільного судочинства до осіб, визначених ч. 1 ст. 1184, ч. 2 ст. 1186 ЦК України.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Отже, апеляційна скарга цивільного позивача//потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28.01.2020 стосовно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 120 191 102 300 008 09 від 12.08.2019 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу цивільного позивача//потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 191 102 300 008 09 від 12 серпня 2019 року, якою до ОСОБА_6 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом та відмовлено у задоволенні цивільного позову - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3