Номер провадження: 11-кп/813/2146/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000056 від 02 березня 2018 року відносно

ОСОБА_8 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Багате Ізмаїльського району Одеської області, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваної у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.305; ч.2 ст.15, ч.2 ст.309 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року було відмовлено в застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 підозрюваної у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.305; ч.2 ст.15, ч.2 ст.309 КК України та кримінальне провадження №0000056 від 02 березня 2018 року відносно ОСОБА_8 закрито на підставі ч.3 ст. 513 КПК України.

Вирішено питання з речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_8 у період з грудня 2018 року по лютий 2019 року, перебуваючи на території м. Одеси, із використанням всесвітньої телекомунікаційної мережі «Інтернет» та програмного додатку «Viber», прив`язаного до її номеру телефону НОМЕР_1 та встановленого на її ноутбуці марки «НР» с/н 5CD515021W, встановила контакт з громадянином США Франкліном Стаутом (анг. - ОСОБА_9 ), програмний додаток «Viber» якого прив`язаний до його номеру телефону НОМЕР_2 та який проживає на території США за адресою: АДРЕСА_3 .
В ході спілкування з громадянином США Франкліном Стаутом із використанням зазначеного програмного додатку «Viber» в мережі Інтернет, ОСОБА_8 домовилась про придбання для неї 90 таблеток із вмістом психотропної речовини «Золпідем» та про її направлення з США до України у міжнародному поштовому відправленні із застосуванням заходів для приховування вмісту поштового відправлення, з метою їх переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.
Усвідомлюючи незаконність своїх дій та з метою унеможливлення викриття її протиправної діяльності і уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_8 в якості одержувача і адреси доставки міжнародного поштового відправлення із вмістом психотропної речовини «Золпідем», повідомила громадянину США Франкліну Стауту неіснуючу адресу свого постійного проживання у м. Одесі із метою отримання психотропної речовини - свої анкетні дані «Maslova Svitlana Pirogovskaya street 7/9, app.53A, Odessa, Ukraine, 65044».
Діючи на виконання попередньої домовленості і вказівок ОСОБА_8 , громадянин США ОСОБА_10 , 12.02.2019, перебуваючи на території США, штат Арізона у м. Тусон, переслідуючи спільну з нею мету унеможливлення виявлення співробітниками митних органів таблеток із вмістом психотропної речовини при здійсненні митного контролю, придбав 90 таблеток блакитного кольору із вмістом психотропної речовини «Золпідем» масою 1,1 г та з відтиском «ZCR», які помістив до поліетиленового пакету, після чого - у коробку із компакт диском (оптичний носій інформації DVD «MIRACULOUS Blessing - PAT ROBERTSON»), та упакував до картонного конверту міжнародного поштового відправлення (далі МПВ) №LA025323744US та у поштовій накладній вказав про вміст цього МПВ DVD'S (компакт диск) та CANDY (цукерки).
Завершуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 06.05.2019 о 09 год. 25 хв. звернулася до відділення поштового зв`язку №44 ОД АТ «Укрпошта», де пред`явила свій паспорт і отримала міжнародне поштове відправлення №LA025323744US, в якому свідомо для неї знаходилось 90 таблеток із вмістом психотропної речовини «Золпідем», яка 25.02.2019 переміщена нею у змові з громадянином США Франкліном Стаутом через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.
Проте, умисні злочинні дії ОСОБА_8 з незаконного придбання без мети збуту психотропної речовини «Золпідем», не були доведені до кінця з причин, що не залежалі від її волі, оскільки 01.03.2019 у зоні діяльності м/п «Спеціалізований» Київської міської митниці ДФС, виявлено та вилучено 90 таблеток блакитного кольору з відтиском «ZCR», із вмістом психотропної речовини, загальною масою 1,1 г для вручення отримувачу вони були замінені дозволеними в обігу речовинами, а ОСОБА_8 була затримана 06.05.2019 о 09 год. 50 хв. співробітниками СБУ.
За викладених обставин ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.305 КК України контрабанда психотропної речовини, тобто її переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі; ч.2 ст.15 ч.2 ст.309 КК України закінчений замах на незаконне придбання психотропної речовини без мети збуту, у великому розмірі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та постановити нову ухвалу, якою застосувати примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 під час судового розгляду визнала вчинення нею суспільно-небезпечних діянь, проте заперечувала наявність в її діях ознак суспільно небезпечних діянь, у зв`язку з чим, твердження суду про те, що ОСОБА_8 заперечувала вчинення суспільно-небезпечних діянь не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, умисел ОСОБА_8 на контрабандне переміщення препаратів підтверджується наявними у справі доказами, а саме тим, що:

-отримуючи поштове відправлення ОСОБА_8 вказала працівнику пошти, що там знаходяться цукерки;

-відповідно до протоколу огляду комп`ютера, ОСОБА_8 змусила Франкліна Стаута придбати та відправити їй медичний препарат з вмістом психотропної речовини, на вживання якого не мала відповідних документів, виданих із дотриманням законодавства України;

-з наданих у судовому засіданні показань свідків також убачається наявність в діях ОСОБА_8 ознак суспільно-небезпечних діянь;

-згідно висновку експерта, отримані ОСОБА_8 таблетки містять у своєму складі психотропну речовину.

На думку прокурора, версія ОСОБА_8 щодо вчинення дій для приховування вмісту міжнародного відправлення з метою запобігання викрадення, а саме: зазначення невірної адреси та невірного вмісту, лише пояснює її бажання уникнути відповідальності, оскільки фактів викрадення відправлень на ім`я ОСОБА_8 зафіксовано не було.

Також, прокурор вказав, що доцільність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру підтверджується поясненнями експерта у судовому засіданні та висновком експерта, в якому зазначено про відсутність суспільної небезпеки ОСОБА_8 виключно щодо участі у судових засіданнях, проте, як зазначив експерт, ОСОБА_8 становить суспільну небезпеку навіть попри пасивний тип суспільної безпеки і потребує примусових заходів медичного характеру в обов`язковому порядку.

Прокурор вважає безпідставними твердження суду про те, що за фактом вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечних діянь не були внесені відомості до ЄРДР, оскільки такі відомості були внесені та досудове розслідування проводилося в рамках цього кримінального провадження.

При цьому є необґрунтованими висновки суду про визнання недопустимими доказів, які стосуються порушення прав ОСОБА_8 при проведенні огляду місця події та порушення слідчим вимог КПК України при складанні процесуальних документів.

Також прокурор зазначив, що повний текст рішення не був невідкладно вручений учасникам провадження.

Захисник ОСОБА_7 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких навела аргументи на спростування зазначених у ній доводів та просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Захисник вважає, що прокурором не наведено жодного доказу, який самостійно або у сукупності з іншими доказами доводить вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечних діянь, ознаки яких передбачені ч.2 ст.305; ч.2.ст.15 ч.2 ст.309 КК України.

В свою чергу захисник зазначила, що Франклін Статут та ОСОБА_8 є чоловіком та дружиною, адреса поштового відправлення є адресою квартири, що належить ОСОБА_8 , таблетки у коробці були підписані їх дійсними назвами, що свідчить про відсутність наміру їх приховування, а питання щодо вмісту в поштовому відправленні таблеток працівниця пошти ОСОБА_8 не ставила.

Згідно листа МОЗ України лікарський засіб з діючою речовиною Золпідем зареєстрований та дозволений на території України під назвою Санвал.

Захисник вважає вмотивованими висновки суду про визнання недопустимим доказом протокол огляду місяця події, оскільки у ньому викладені пояснення ОСОБА_8 , яка не була повідомлена про своє право відмовитися від надання показань.

Також не відповідають дійсності доводи прокурора про те, що експерт вказав на необхідність застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, оскільки експерт лише рекомендував застосування таких заходів, у разі встановлення судом доведеності вчинення особою суспільно небезпечного діяння.

Захисник зазначила, що кримінальне провадження №0000056 від 02 березня 2018 року зареєстроване за фабулою відносно громадянина ОСОБА_11 та не стикається з фабулою суспільно-небезпечного діяння, нібито, вчиненого ОСОБА_8 , що свідчить про незаконність проведення досудового розслідування відносно ОСОБА_8 .

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційний суд залишити ухвалу без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі не погодився з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечних діянь, посилаючись на те, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження прокурор не звертався до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

В свою чергу, дослідивши оскаржену ухвалу суду першої інстанції та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки зібраних органом досудового розслідування доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що прокурором не доведено, що ОСОБА_8 вчинила суспільно небезпечні діяння, ознаки яких передбачені ч.2 ст.305; ч.2 ст.15, ч.2 ст.309 КК України.

Так, відповідно до оскарженої ухвали суду першої інстанції ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначила, що не вчиняла суспільно небезпечні діяння, у яких підозрюється та пояснила, що 17.02.2012 р. у США одружилася з громадянином США Франкліном Стаутом, після чого стала спільно з ним проживати у США у штаті Арізона місто Тусон. Однак, ще до переїзду у США вона розпочала страждати на безсоння, через що зверталась за лікуванням до Одеського психоневрологічного диспансеру (ОПНД). У США в неї знову почались проблеми зі сном через болі у хребті. З цієї причини вона з чоловіком зверталась у різні клініки США, у тому числі до лікаря ОСОБА_12 . Останній після обстеження призначив сильнодіючі ліки «Золпідем» від безсоння. Ці ліки у формі таблеток синього кольору вона постійно приймала у США після призначення їх лікарем. Дані ліки можливо було придбати в аптеках у США лише за призначенням лікаря за рецептом. Після повернення на Україну в 2017 році вона відразу ж звернулась через свою хворобу до ОПНД з проханням призначити лікування від безсоння. Оскільки у США вона постійно приймала таблетки «Золпідем» і вони їй допомагали, вона попросила лікаря ООПНД призначити їй саме « ОСОБА_13 », однак лікар пояснила, що не може цього зробити, оскільки «Золпідем» на території України не продається. Саме тому вона попросила свого чоловіка ( ОСОБА_14 ) придбати у США в аптеці «Золпідем» за рецептом, виписаним їй лікарем ОСОБА_15 , та вислати дані ліки поштовим відправленням на Україну.

Лікар Марк Місікальскі призначив їй лікарський засіб «Золпідем» як снодійний засіб, не пояснюючи що до його складу входить психотропна речовина. В інструкції до лікарського засобу «Золпідем», яку вона вивчала перед його вживанням, також зазначено лише, що це снодійний засіб і не вказано, що у його склад входить психотропна речовина. Вона за своєю освітою не володіє спеціальними знаннями щодо хімічного складу лікарських засобів, тому ніяким чином не була обізнана щодо наявності у складі таблеток «Золпідем» психотропної речовини. Про те, що таблетки «Золпідем» містять психотропну речовину вона дізналася лише від правоохоронців при її затриманні на вулиці біля поштового відділення.

У неї не було домовленості із її чоловіком ОСОБА_16 щодо приховування таблеток у посилці, вона не надавала йому вказівок щодо їх приховування у будь-які предмети всередині посилки. Вона не знала і не здогадувалась які ще предмети і речі, крім таблеток, її чоловік може покласти у посилку, тому що він любив робити для неї сюрпризи, тому її не здивувало, що у поштовій накладній до посилки він вказав DVD та цукерки, оскільки він дійсно міг вислати їй такі речі. Вона не вигадувала і не повідомляла йому таку адресу: « АДРЕСА_4 », а навпаки декілька разів у переписці через Інтернет мережу зазначала йому правильну адресу: АДРЕСА_2 , щоб посилка не загубилася по дорозі. Відправник посилки із США є її чоловіком, з яким вона перебуває у шлюбі з 2012 року, тому він знав, що у її власності перебувають дві квартири, розташовані на АДРЕСА_5 ( АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ). Як вона з`ясувала пізніше у розмові з чоловіком, він ненавмисно переплутав номери будинків і вказав на посилці номер будинку іншої належній їй квартири, також розташованої на АДРЕСА_5 . Для того щоб вона не переплутала таблетки «Золпідем» і «Екзопіклон», він спеціально у пакетики з таблетками вклав клаптики паперу, на яких власноруч написав їх правильні назви.

У день 06.05.2019 року, коли вона отримала у поштовому відділенні посилку із США від чоловіка, вона відразу ж після виходу на вулицю була затримана працівниками СБУ. Вона вважала себе затриманою особою, оскільки її відразу ж оточили декілька правоохоронців і почали з нею проводити слідчу дію, через що вона розуміла що не може покинути місце її проведення. У неї з рук були вилучені посилка і її мобільний телефон. Слідчий запитав у неї що всередині посилки, на що вона відразу ж сказала, що там снодійні таблетки, призначені за рецептом лікарем ОСОБА_15 , які прислав їй її чоловік із США.

При цьому вона не вказувала, що «її чоловік сховав ці таблетки у компакт диски для їх схоронності під час пересилання та приховування вмісту, зазначив на міжнародній накладній опис вмісту поштового відправлення як DVD та CANDY для унеможливлення зазначення таблеток». Дані відомості написані слідчим самостійно. Протокол вона не читала, оскільки слідчий казав скоріше підписувати протокол, а вона не могла його прочитати, оскільки у неї не було окулярів, протокол був викладений рукописним текстом, який погано прочитувався, і українською мовою, якою вона погано володіє, а також через біль у спині дуже погано себе почувала і навіть лежала в автомобілі з дозволу слідчого. Право не давати пояснення проти себе їй не роз`яснювалось. Вона неодноразово просила правоохоронців надати їй телефон щоб зателефонувати синові, але телефон їй не надали і зателефонувати синові не дозволили. Свідок ОСОБА_17 , яка видала їй поштове відправлення у поштовому відділенні, на вулиці при проведенні слідчої дії не перебувала. Пам`ятає, що під час її проведення застосовувалась фото і відео зйомка.

Свідок ОСОБА_17 під час допиту в суді першої інстанції показала, що працює заступником начальника відділення поштового зв`язку №44 та 06.05.2019 видавала ОСОБА_8 міжнародне поштове відправлення, яке прибуло для останньої із США. Вона була попереджена, що отримання ОСОБА_8 посилки буде проходити під контролем співробітників СБУ. На вулиці перед поштовим відділенням під час проведення огляду місця події не перебувала, лише підписала протокол даної слідчої дії. Не пам`ятає щоб питала у ОСОБА_8 чи містяться у посилці таблетки. Крім того, свідок підтвердила під час оголошення в судовому засіданні тексту протоколу контролю за вчиненням злочину свої слова і слова ОСОБА_8 при оголошенні накладної до поштового відправлення.

Свідок ОСОБА_18 під час допиту в суді першої інстанції показала, що була свідком (понятою) при проведенні огляду місця події на вулиці біля відділення зв`язку. При ній відкрили поштове відправлення, всередині якого знаходились DVD-диск і таблетки. ОСОБА_8 відразу ж сказала слідчому, що всередині посилки таблетки, які вислав їй чоловік з Америки, так як вона дуже погано спить. ОСОБА_8 стало зле і її посадили в автомобіль. При проведенні огляду місця події проводилась відеозйомка.

Свідок ОСОБА_19 під час допиту в суді першої інстанції показала, що була очевидцем того, як ОСОБА_8 отримала міжнародне поштове відправлення в поштовому відділенні, де на той час свідок працювала листоношою. Дані дії ОСОБА_8 проходили під контролем співробітників СБУ, які попередньо встановили у залі поштового відділення відеокамери і попросили викликати ОСОБА_8 за отриманням поштового відправлення у відділення пошти. ОСОБА_8 отримала поштове відправлення особисто, розписалась у його отриманні. Коли вона взяла його у руки підійшли співробітники СБУ і запитали кому воно належить. ОСОБА_8 відразу ж пояснила, що відправлення належить їй, прислав його її чоловік. Після цього був проведений огляд на вулиці біля поштового відділення, велась відеофіксація огляду. ОСОБА_8 тримала в руках мобільний телефон, поштове відправлення, знову ж таки говорила що в ньому ліки, які надіслав їй чоловік, так як вона не може їх дістати тут. Яким чином відбулась передача мобільного телефону і поштового відправлення ОСОБА_8 слідчому не пам`ятає. На питання захисту свідок пояснила, що не було такого, щоб ОСОБА_8 пояснювала, що її чоловік сховав таблетки у поштовому відправленні, неправильно вказав відомості у декларації.

Свідок ОСОБА_20 під час допиту в суді першої інстанції показав, що є сином ОСОБА_8 його мати довгий час страждає на безсоння, через що зверталась за лікуванням до ОПНД, перебувала на обліку у цьому закладі. З цієї причини їй лікарями виписувались таблетки. Коли вона переїхала жити в США, там також зверталась до лікарів через безсоння. Може охарактеризувати мати як спокійну, не агресивну людину, її хвороба проявлялася лише у вигляді безсоння. Зазначив що, на його погляд, загрозу для себе і для суспільства ОСОБА_8 не представляє.

Свідок ОСОБА_21 під час допиту в суді першої інстанції показала, що довгий час є сусідкою ОСОБА_8 та з 2000 року ОСОБА_8 скаржилась їй на безсоння. Останнім часом мали місце випадки, коли вона за рецептом, виписаним ОСОБА_8 лікарями ОПНД, купувала їй таблетки від безсоння. Також охарактеризувала ОСОБА_8 як доброзичливу, спокійну людину. ОСОБА_8 ніколи не проявляла агресію, не конфліктувала з сусідами, до неї не викликали поліцію, тому вважає, що вона не становить загрозу для себе і для суспільства.

Свідок ОСОБА_22 (слідчий), який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні, під час допиту в суді першої інстанції показав, що при проведенні 06.05.2019 огляду місця події оглядалась ділянка місцевості перед відділенням поштового зв`язку, де була присутня ОСОБА_8 . Вона тримала у руках поштове відправлення і мобільний телефон, які добровільно видала. При цьому ОСОБА_8 не затримувалась, тому права затриманої особи їй не роз`яснювались, обшук її не проводився. Вона була учасником даної слідчої дії. В протоколі ним не зазначено про роз`яснення ОСОБА_8 як свідкові право не свідчити проти себе. Він надавав їй можливість ознайомитися з протоколом огляду місця події. Вона просила надати їй мобільний телефон, але це було неможливо, так як він вже був у неї вилучений. Їй не дозволялось телефонувати протягом слідчої дії. Проводилася фотофіксація огляду місця події, але з технічних причин не вдалося виготовити фотознімки. Відеозйомка не проводилася, хоча у протоколі огляду місця події зазначено про застосування фото, відеокамери.

Свідок ОСОБА_23 (старший оперуповноважений УСБУ в Одеській області) під час допиту в суді першої інстанції показав, що ОСОБА_8 була зупинена при виході з поштового відділення, після чого слідчою групою за його участю проведено огляд місця події. Слідчим їй роз`яснювались права та обов`язки. При цьому свідок ОСОБА_23 не зміг пояснити хто саме і які права та обов`язки роз`яснював ОСОБА_8 . Огляд проводився також у присутності іншого оперативного співробітника, двох слідчих, двох понятих і ОСОБА_8 . Остання добровільно видала слідчому поштовий конверт, який був у неї в руках, та мобільний телефон. Не пам`ятає щоб ОСОБА_8 просила надати їй мобільний телефон щоб зателефонувати.

Крім того, судом першої інстанції були оглянуті та дослідженні в ході судового розгляду письмові докази, а саме:
-протокол огляду місця події від 06.05.2019, в ході проведення якого оглянуто ділянку місцевості перед відділенням зв`язку №44 АТ «Укрпошта» за адресою: м. Одеса вул. Семінарська, 1/2. В ході огляду місця події ОСОБА_8 добровільно видала міжнародне поштове відправлення, а також мобільний телефон, які тримала в руках. Після відкриття МПВ встановлено, що всередині у ДВД міститься прозорий поліетиленовий пакет з таблетками у кількості 90 штук і клаптик паперу з рукописним написом «90 щт ZCR ZOLPIDEM», під час огляду застосовані технічні засоби фото-, відеокамера пристрою «Samsung» G5 IMEI 48168.

Проте, як зазначив суд першої інстанції, фото-, відеозаписи до протоколу огляду місця події відсутні та прокурором суду на дослідження не надавалися.

- протокол обшуку від 06.05.2019 у квартирі АДРЕСА_6 за місцем мешкання ОСОБА_8 , при проведенні якого остання добровільно видала 5 таблеток синього кольору «ZOLPIDEM» з тисненням ZCR, а також два пластикових контейнери із наклейками з друкованим текстом «SVITLANA ZOLPIDEM TARTER 12,5 mg TAB…;

- речові докази - два пластикових контейнери із наклейками з друкованим текстом «SVITLANA ZOLPIDEM TARTER 12,5 mg TAB…, вилучені за результатами проведення обшуку від 06.05.2019 у квартирі АДРЕСА_6 за місцем мешкання ОСОБА_8 ;

- висновок експерта від 25.07.2019 за № 19/11/2-111-СЕ/19, згідно якого 79 круглих таблеток блакитного кольору з відтиском «ZCR» та порошкоподібна речовина містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено і стосовно якої допускаються виключення деяких заходів контролю «Ззолпідем». Маса «Ззолпідему» становить 1,1 г у перерахунку на початкову масу речовини;

- висновок експерта від 05.02.2019 за №89, у якому зазначено, що рукописні тексти у поштовому повідомленні про одержання МПВ №LA025323744US виконані ОСОБА_8 ;

- протокол огляду від 09.09.2019 ноутбуку марки НР ОСОБА_8 , у якому встановлений системний додаток «Viber», прив`язаний до номеру телефону НОМЕР_1 ; протокол огляду від 09.09.2019 мобільного телефону марки «SAMSUNG» ОСОБА_8 , у якому встановлений системний додаток «Viber», прив`язаний до номеру телефону НОМЕР_3 ;

- медична документація, перекладена українською мовою, з якої вбачається, що ОСОБА_8 зверталась у США до лікаря ОСОБА_24 за медичною допомогою через безсоння, протягом 2016 - 2019 років ним ОСОБА_8 призначався лікарський засіб «ZOLPIDEM TARTER 12,5 mg»;

- лист Міністерства охорони здоров`я України, з якого вбачається, що на території України зареєстровано та дозволено до застосування і реалізації лікарський засіб САНВАЛ з діючою речовиною ЗОЛПІДЕМ;

- роздруківки з Інтернету інструкцій до лікарських засобів «Золпідем», «Санвал», з яких вбачається що дані лікарські засоби містять у своєму складі діючу речовину Золпідем і є снодійними засобами.

На підставі досліджених доказів, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 протягом останніх років страждала на безсоння, через що, перебуваючи на території США, зверталася до лікаря.

Зазначені обставини підтверджуються медичною документацією, з якої вбачається, що ОСОБА_8 дійсно зверталась у США до лікаря ОСОБА_24 за медичною допомогою через безсоння з 2016 року, для її лікування ним призначався лікарський засіб «ZOLPIDEM TARTER 12,5 mg», а також протоколом обшуку 06.05.2019 у квартирі АДРЕСА_6 за місцем проживання ОСОБА_8 та відеозаписом до даної слідчої дії, якою зафіксовано, що остання добровільно видала слідчому 5 таблеток синього кольору «ZOLPIDEM» з тисненням ZCR, а також два пластикових контейнери із наклейками з друкованим текстом «SVITLANA ZOLPIDEM TARTER 12,5 mg TAB…

Разом з тим, зі змісту роздруківок, з Інтернету, інструкцій до лікарського засобу «Золпідем», вбачається, що він є снодійним засобом, але про вміст у ньому психотропної речовини не вказано. (Т.5 а.к.п.94-104).

Судом першої інстанції була врахована позиція суду у кримінальному провадженні за №391/586/16-к, у якому винесено виправдувальний вирок за ч.3 ст.305; ч.1 ст.309 КК України, який набрав законної сили і залишений без змін Верховним Судом, та в свою чергу зазначено, що є обов`язковим з`ясування питання щодо обізнаності ОСОБА_8 про вміст у лікарському засобі психотропної речовини для встановлення чи мало місце вчинення нею суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.305; ч.2 ст.15, ч.2 ст.309 КК України.

Оцінюючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що прокурором не доведено обізнаність ОСОБА_8 щодо наявності у вмісті лікарського засобу під назвою «Золпідем» психотропної речовини, обіг якої обмежено і стосовно якої допускаються виключення деяких заходів контролю, оскільки даний лікарський засіб призначався їй за медичними показаннями лікарем ОСОБА_25 у США, який отримувала вона або її чоловік в аптеках у США, при цьому в інструкціях до лікарського засобу не зазначено про вміст у ньому психотропної речовини.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не надано доказів наявності в діях ОСОБА_8 суб`єктивної сторони суспільно небезпечних діянь, що їй інкриміновано та не доведено поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_8 діяла з прямим умислом, знаючи про вміст психотропної речовини у таблетках «Золпідем».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України вбачається, що згідно з відомостями Державного реєстру лікарських засобів України станом на 01.10.2019 в Україні зареєстровано лікарські засоби з діючою речовиною (МНН) ЗОЛПІДЕМ: САНВАЛ. На території України зареєстровано та дозволено до застосування і реалізації лікарський засіб САНВАЛ з діючою речовиною ЗОЛПІДЕМ. (Т.5 а.с.87-89).

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурор не зміг пояснити апеляційному суду, які дозвільні документи повинна була мати ОСОБА_8 на отримання, придбання та зберігання медичних препаратів «Золпідем» та чи дозволений продаж цих медичних препаратів у США.

Щодо тверджень прокурора про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про визнання недопустимими доказів, які стосуються порушення прав ОСОБА_8 при проведенні огляду місця події, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст.87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Згідно з п.1 ч.3 ст.87 КПК України, недопустимим є також доказ, що був отриманий з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали, суд першої інстанції визнав недопустимим доказом пояснення ОСОБА_8 , зазначені у протоколі огляду місця події, про те, що їй було відомо, що її чоловік сховав таблетки у компакт диски для їх схоронності під час пересилання та приховування вмісту, а також зазначив на міжнародній накладній опис вмісту поштового відправлення як DVD та CANDY для унеможливлення зазначення таблеток.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання вищезазначеного доказу недопустимим з тієї підстави, що, оскільки ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні, а відповідно до протоколу огляду місця події їй роз`яснювались права та обов`язки свідка, передбачені ст.66 КПК України, у зв`язку з чим викладені у протоколі огляду місця події пояснення ОСОБА_8 проти себе, без повідомлення про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, є недопустимим доказом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що прокурором не доведено попередню домовленість ОСОБА_8 з її чоловіком - громадянином США Франкліном Стаутом щодо приховування таблеток «Золпідем» у міжнародному поштовому відправленні, надання нею вказівок чоловікові та її обізнаність з даних обставин, вказання нею чоловікові зазначити на поштовому відправленні вигадану неіснуючу адресу « АДРЕСА_4 ».

Крім того, як вбачається зі змісту переписки ОСОБА_8 з її чоловіком Франкліном Стаутом через Інтернет, роздруківки якої наявні у матеріалах провадження, спілкування не містить обставин щодо обговорення між ними приховування таблеток «Золпідем» у посилці, зазначення на ній вигаданої неіснуючої адреси, не зазначення у декларації до МПВ вмісту лікарських засобів, а також вмісту у таблетках психотропної речовини.

Разом з тим, оскільки зі змісту переписки ОСОБА_8 з Франкліном Стаутом через Інтернет вбачається, що вона неодноразово вказувала адресу, на яку відправляти таблетки, а саме «Maslova Svitlana Pirogovskaya street 5, app.53A. (Т.2 а.к.п.60, 317, 322).

Щодо доводів прокурора про безпідставність тверджень суду про те, що за фактом вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечних діянь не були внесені відомості до ЄРДР, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до витягу з ЄРДР кримінальне провадження за №0000056 від 02.03.2018, було внесене за фабулою про те, що громадянин України ОСОБА_11 організував стійкий канал постачання наркотичного засобу в особливо великих розмірах метадон із Російської Федерації в Україну з подальшим незаконним збутом в ряді областей України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_8 не вбачається будь-яка її причетність до вказаного кримінального провадження. Крім того, відомості про кримінальне правопорушення у ЄРДР за №0000056 внесені 02.03.2018, тобто майже за 10 місяців до подій, коли ОСОБА_8 звернулась до свого чоловіка з проханням надіслати їй поштою лікарські засоби, що також не свідчить про будь-яку її участь у вчиненні кримінального правопорушення у кримінальному провадженні за №0000056.

Враховуючи те, що відомості про кримінальне правопорушення щодо контрабанди із США ОСОБА_8 за змовою з громадянином США Франкліном Стаутом у період часу з грудня 2018 року психотропної речовини «Золпідем» у поштовому відправленні у ЄРДР з присвоюванням нового номеру кримінальному провадженню не вносились, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що докази відносно ОСОБА_8 були отримані органом досудового розслідування у не процесуальний спосіб, оскільки згідно з вимогами ч.3 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування без внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування не допускається.

Прокурором під час апеляційного розгляду не спростовані вказані висновки суду першої інстанції та не доведено, яке відношення має кримінальне провадження №0000056 від 02 березня 2018 року зареєстроване за фабулою відносно громадянина ОСОБА_11 до фабули суспільно-небезпечних діянь інкримінованих ОСОБА_8 .

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про доцільність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з висновком судово-психіатричних експертів №239 від 16.06.2019, ОСОБА_8 в період часу, що стосується вчинення кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється, страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді «Шизотиповий розлад у вигляді псевдопсихопатичної шизофренії», внаслідок чого вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними і потребує застосування відносно неї примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. За своїм психічним станом ОСОБА_8 не представляє небезпеки для свого життя і здоров`я, а також для життя і здоров`я оточуючих, тому протипоказань для її участі у слідчих діях та присутності в судовому засіданні не має.

Експерт ОСОБА_26 під час судового розгляду пояснив, що приймав участь у проведенні судово-психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_8 на підставі наданої медичної документації, а також за результатами огляду останньої, співбесіди з нею. За результатами проведення судово-психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_8 встановлено, що вона страждала на хронічне психічне захворювання «Шизотиповий розлад як хронічне психічне захворювання у вигляді псевдопсихопатичної шизофренії», що дає підстави для застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Режим госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом носить лише рекомендаційний характер, оскільки визначення режиму не відноситься до компетенції експертів. ОСОБА_8 потребує психіатричне лікування, приймання спеціальних лікарських препаратів (нейролептики, транквілізатори, снодійні препарати), навіть якщо виключити примусові заходи медичного характеру, так як вона з 2007 року є людиною, яка страждає на психічні розлади. Лише у випадку встановлення судом вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечних діянь у стані неосудності, їй показані примусові заходи медичного характеру, не дивлячись на те чи лікується вона психіатрами. Режим госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом ОСОБА_8 обумовлюється тяжкістю інкримінованого їй злочину відповідно до ч.3 ст.94 КК України.

Апеляційний суд констатує, що експерти лише рекомендували ОСОБА_8 проходження примусового лікування і лише у випадку встановлення судом доведеності вчинення нею суспільно небезпечного діяння.

Крім того, свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 надали показання суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 є спокійною, не конфліктною людиною без ознак агресії, тому, на їх думку, вона не є суспільно небезпечною особою для свого життя і здоров`я, а також для життя і здоров`я оточуючих.

Відповідно до характеристики ОСОБА_27 за місцем мешкання зазначено, що вона ніколи не проявляла агресію, роздратованість, не була небезпечна для сусідів, ніколи не спричиняла шкоду будь-кому з них, іншим особам.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 не є суспільно небезпечною особою для свого життя і здоров`я, а також для життя і здоров`я оточуючих, тому у відповідності до вимог ч.4 ст.503 КПК України примусові заходи медичного характеру до ОСОБА_8 не слід застосовувати.

Разом з тим, з урахуванням положень ч.3 ст.513 КПК України, апеляційний суд констатує, що, оскільки судом першої інстанції встановлено недоведеність вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечних діянь, що, в свою чергу, виключає можливість застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Також, у своїй апеляційній скарзі прокурор стверджував про те, що проголошена судом резолютивна частина рішення є відмінною від друкованого тексту, а повний текст рішення не був невідкладно вручений учасникам провадження, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає вказані доводи прокурора необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч.1,2 ст.376 КПК України, судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови) вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали (постанови) повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали (постанови) має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.

Положеннями ч.6 ст.376 КПК України встановлено, що учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження 14 вересня 2020 року суд першої інстанції проголосив, що складання судового рішення у виді ухвали потребує значного часу, у зв`язку з чим вважав за необхідне обмежитися складанням і оголошенням її резолютивної частини.

Прокурор не надав апеляційному суду доказів того, що йому було відмовлено у наданні копії як резолютивної частини ухвали стосовно ОСОБА_8 , так і її повного тексту.

Крім того, прокурор зазначив в апеляційній скарзі про те, що проголошена резолютивна частина ухвали стосовно ОСОБА_8 є відмінною від його друкованого тексту.

Однак, під час апеляційного розгляду прокурор не зміг пояснити, у чому саме полягає розбіжність між проголошеною резолютивною частиною ухвали і друкованим текстом цієї ж ухвали, що свідчить про надуманість даного доводу прокурором.

Прокурор на підтвердження доводів щодо допущення судом істотних порушень кримінального процесуального закону при проголошенні ухвали стосовно ОСОБА_8 навів в апеляційній скарзі правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №500/6587/16-к (провадження №51-7537км18). Однак, на думку апеляційного суду, наведення прокурором даної правової позиції Верховного Суду не є коректним, оскільки не стосується випадку проголошення судового рішення у виді ухвали.
Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов до висновку про правильність прийнятого судом першої інстанції рішення про необхідність відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 .
Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 підозрюваної у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.305; ч.2 ст.15, ч.2 ст.309 КК України залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4