Справа № 466/9482/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/54/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

за участю прокурора ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_7

встановила:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року задоволено спільне клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про про умовно- дострокове звільнення засудженому ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком від 31.08.2018 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі - звільнено умовно достроково від відбування покарання на не відбутий термін 1(один) рік 2 (два) місяці 04 (чотири) дні.
Згідно ухвали, 01.12.2020 року до Шевченківського районного суду м.Львова надійшло спільне клопотання начальника установи арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. 81 КК України, засудженого вироком від 21.08.2001 Турківського районного суду Львівської області за ч. 3 ст. 140 КК України до із застосуванням примусових заходів медичного характеру; 02.04.2002 Старосамбірським районним судом Львівської області за ч.2 ст. 187 КК України із застосуванням примусових заходів медичного характеру; 13.12.2005 Залізничним районним судом міста Львова за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 189 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 01.06.2006 по закінченню терміну відбування покарання; 20.12.2007 Личаківським районним судом міста Львова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 03.09.2010 за закінченням терміну відбування покарання; 07.09.2011 Бродівським районним судом Львівської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 263, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 12.11.2013 за закінченням терміну відбування покарання; 09.04.2014 Тернопільським міськрайоиним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 13.10.2017 за закінченням терміну відбування покарання.
Мотивуючи своє рішення, суддя суду першої інстанції, зокрема, вказав, що з поданих установою матеріалів: характеристики, довідки на особу та копії вироку вбачається, що засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе позитивно. З листопада 2018 року по прибуттю в установу «ЛВК (№30)» працевлаштований не був, однак приймав активну участь в роботах з благоустрою медчастини. Так, за активну участь в роботах з благоустрою медчастини впродовж січня-жовтня 2020 року начальником установи чотири рази заохочувався у виді подяки. За час відбування покарання в установі порушень режиму відбуття покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Згідно характеристики, засуджений дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом колонії. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, самостійно виконує роботи із самообслуговування. Згідно вироку від 31.08.2018 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області вину у вчиненому визнав повністю. З медичної довідки установи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку лікарів медичної частини, є особою з інвалідністю. Також перебуває в установі на профілактичному обліку як схильний до самогубства. На час розгляду спільного клопотання засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання. До закінчення відбування залишилося не відбутий термін 1 (один) рік 2 (два) місяці 04 (чотири) дні. Щодо заперечень прокурора на задовлення спільного клопотання, то суд зазначив, що ОСОБА_7 дійсно неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак повністю відбував покарання за вчинене, попередньо умовно- достроково не звільнявся, засуджений є особою з інвалідністю 2-ї групи, однак з власної ініціативи приймає активну участь в роботах з благоустрою, отримуючи заохочення за працю.
На дану ухвалу прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні спільного клопотання Державної установи «Личаківська ВК №30» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , у порядку передбаченому ст.81 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Шевченківським районним судом м. Львова при постановленні ухвали про задоволення спільного клопотання адміністрації Державної установи «Личаківська виправна колонія №30» та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради проігноровано усі не надано належну правову оцінку усім представленим матеріалам, об`єктивно не з`ясовано всі обставини справи, що у свою чергу, свідчить про необґрунтованість і невмотивованість судового рішення.
Наголошує, що судом не взято до уваги надані адміністрацію установи виконання покарання дані, про те, що зазначений засуджений згідно документів (характеристики та довідки заохочень та стягнень) - упродовж відбування покарання чотири рази заохочувався правами начальника установи, а саме:09.01.2020, 03.04.2020, 06.07.2020 та 09.10.2020 - за активну участь у роботах з благоустрою медчаситини, тобто безпосередньо перед розглядом матеріалів особової справи засудженого щодо можливості умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання (пільгова норма для засудженого наступала 03.11.2020, а 12.11.2020 на пільговій комісії установи вирішено клопотати перед Шевченківським районним судом м.Львова про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , у порядку ст.81 КК України), незважаючи на те, що даний в`язень відбуває покарання у ДУ «Личаківська ВК №30» з 28.11.2018. Відтак, наявність у засудженого ОСОБА_7 за час відбування покарання чотирьох заохочень не свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком упродовж всього строку відбування покарання.
Вказує, що судом не взято до уваги той факт, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності. П`ятий раз відбуває покарання у місцях позбавлення волі.
Апелянт вважає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 29.12.2020 про виправлення засудженого базується не на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленні до праці за весь період знаходження у виправній установі, а фактично за період часу, що безпосередньо передує розгляду клопотання.
Адміністрацією установи відбування покарання не надано достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_7 зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків, за весь період відбування покарання, засвідчив успішність процесу виправлення.
На думку апелянта, наведені ним обставини вказують, що така поведінка засудженого свідчить про те, що він, у разі умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, не спроможний свідомо дотримуватися соціальних норм життя та в цілому, що засуджений, за час відбуття покарання не довів своєю поведінкою і сумлінним ставленням до праці своє виправлення.
На апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 засуджений ОСОБА_7 подав заперечення.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку засудженого про безпідставність апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув певну частину призначеного строку покарання.
Верховний Суд України в постанові Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року вказує, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.
На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення та неврахування судом усіх обставин справи є безпідставними і апеляційний суд їх до уваги не бере з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до вироку від 31.08.2018 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Кінець терміну покарання - 03.03.2022, тобто останній відбув 2/3 строку покарання.
Так, ставлення засудженого до вчинених злочинів, його бачення соціальної адаптації та участі в подальшому у суспільно-корисній праці з`ясовані в ході розгляду клопотання у суді першої інстанції та підтвердились в ході апеляційного розгляду, з поданих установою виконання покарань матеріалів: характеристики, довідки на особу та копії вироку вбачається, що засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе позитивно. З листопада 2018 року по прибуттю в установу «ЛВК (№30)» працевлаштований не був, однак приймав активну участь в роботах з благоустрою медчастини. Так, за активну участь в роботах з благоустрою медчастини впродовж січня-жовтня 2020 року начальником установи чотири рази заохочувався у виді подяки. За час відбування покарання в установі порушень режиму відбуття покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Згідно характеристики, засуджений дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом колонії. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, самостійно виконує роботи із самообслуговування. Згідно вироку від 31.08.2018 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області вину у вчиненому визнав повністю. З медичної довідки установи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку лікарів медичної частини, є особою з інвалідністю.
Щодо покликань в апеляційній скарзі прокурора про неодноразові притягнення засудженого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, то такі не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки, як і вірно вказано судом першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 повністю відбував покарання за вчинене, попередньо умовно-достроково не звільнявся. При цьому, засуджений є особою з інвалідністю 2-ї групи, однак з власної ініціативи приймає активну участь в роботах з благоустрою, отримуючи заохочення за працю.
З огляду на викладене колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою. Ухвала суду першої інстанції є законною й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегіясуддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4