ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2320/17 Номер провадження 11-кп/814/98/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського

апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
представника потерпілих ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження №0000747 від 13.08.2017 за апеляційними скаргами прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.06.2018 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, громадянина України, з середньою освітою, студента ДНЗ ПЦПТО №17 м. Полтави, працюючого на підставі цивільно-правової угоди в ПП «Біле Яблуко ТМ», зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 790,96 грн. у відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта.

Цивільні позови прокурора Миргородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління Миргородської РДА задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Фінансового управління Миргородської РДА 840,14 грн. у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_12 та 3780,63 грн. у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_11 .

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду 13 серпня 2017 року, близько 00 годин 10 хвилин, ОСОБА_9 керуючи мотоциклом ММВЗ 311211 д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись зі швидкістю 40 км/год. в с. В. Сорочинці, Миргородського району по вулиці Миргородській, в напрямку виїзду з с. В. Сорочинці, Миргородського району, з власної необережності, не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен і міг їх передбачити, в порушення вимог п.п. 2.9 (а), 2.1 (а), 12.3 ПДР України про те, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, в результаті чого, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які рухалися в попутному напрямку та трималися ближче до правого краю проїзної частини дороги.

У результаті ДТП потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому внутрішнього надвиростку правого стегна без зміщення відломків, післятравматичного гемартрозу правого колінного суглобу, що по ступеню тяжкості, у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Потерпіла ОСОБА_11 внаслідок ДТП, отримала тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому лівих тім`яно-скроневих кісток, основи черепу, контузії правої лобної, лівої скроневої долей, ротаційного підвивиху атланта, забій головного мозку середнього ступеня, які по ступеню тяжкості у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі прокурор Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини у вчиненні інкримінованого ОСОБА_9 злочину, просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, в якому ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд призначаючи покарання ОСОБА_9 , обрав надто м`яке покарання, не враховуючи, що вчинений ним злочин є тяжким, вчинений у стані алкогольного сп`яніння та становить підвищену суспільну небезпечність, тяжкі наслідки, які настали від його дій.

Не погоджуючись з вироком суду потерпіла ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, призначивши максимальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що покарання ОСОБА_9 є надто м`яким і не відповідає всім обставинам справи, які встановлені судом.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який частково підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача, представника потерпілої ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги потерпілої, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 та тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_12 , викладені у вироку суду, відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
При обранні основного покарання засудженому суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, конкретні обставини справи, дані про його особу та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Доводи потерпілої ОСОБА_11 про неналежну поведінку обвинуваченого спростовується матеріалами кримінального провадження, оскільки обвинувачений почав добровільно відшкодувати завдану шкоду, про що свідчать наявні у матеріалах кримінального провадження розписки про добровільну передачу коштів ОСОБА_9 на лікування потерпілій ОСОБА_12 (а.с. т.1 а.с.172) а також грошові перекази на ім`я потерплої ОСОБА_11 до Російської Федерації (т.1, а.с. 174-175, т.2, а.с. 18-20), що ніким із учасників судового розгляду не оскаржується. Доказів будь-якої неналежної поведінки з боку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, про які заявляє потерпіла ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі, матеріали провадження не містять. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 намагався усунути негативні наслідки вчиненого ним злочину, шляхом добровільного відшкодування потерпілим завданої шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства та не вбачає підстав для призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Разом з тим, є обґрунтованим посилання в апеляційній скарзі прокурора на необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи не призначення ОСОБА_9 основного покарання у виді 4 років позбавлення волі, суд послався на обставини справи, поведінку обвинуваченого під час скоєння кримінального правопорушення і після цього, його щире каяття, молодий вік та часткове відшкодування вини.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із наведеної норми закону, суд першої інстанції недостатньо врахував тяжкість вчиненого злочину та тяжкість наслідків які настали від дій обвинуваченого, а також недостатньо врахував те, що обвинувачений грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження отримало дві особи.

А тому, доводи апеляційної скарги про необхідність скасування вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є обґрунтованими.

Враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, визнав вину та щиро розкаявся у вчиненому злочині, добровільно відшкодував потерпілим завдану шкоду, є особою молодого віку, позитивно характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також, наявність обставини, яка, відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових правопорушень буде призначення покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

За таких обставин, апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.06.2018 відносно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначення покарання, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання, з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на нього обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4