Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/654/2020 Справа № 641/5031/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4
представника потерпілих - адвокат ОСОБА_5
захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданнів залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000596 від 06.03.2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119, ч. 4 ст. 27- ч. 2 ст. 275 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119, ч. 4 ст. 27- ч. 2 ст. 275 КК України.
Вказаний обвинувальний акт надійшов до суду з відповідними додатками до нього: реєстром матеріалів досудового розслідування та розпискою підозрюваних про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.
У підготовчому судовому захисник ОСОБА_6 заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав порушення вимог КПК України, а саме: п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення. Суперечливі відомості щодо події кримінального правопорушення, або взагалі відсутність деяких відомостей при викладенні формулювання обвинувачення ОСОБА_8 свідчить про не виконання органом досудового розслідування вимог ст. 91 КПК України, як наслідок висунення обвинувачення, яке насамперед є незрозумілим для особи. Крім того зазначила про відсутність причино - наслідкового зв`язку між вчиненим обвинуваченим ОСОБА_8 діянням та суспільно-небезпечними наслідками (яким чином неналежне виконання ОСОБА_8 своїх службових обов`язків створило умови для настання тяжких наслідків).
Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_6 вказала, що з об`єктивної сторони підбурювання характеризується лише активними діями, однак не передбачає участі підбурювача у самому злочині як виконавця, а суб`єктивна сторона підбурювання передбачає наявність у винного прямого умислу. Проте, органами досудового розслідування в обвинувальному актів взагалі не розкрита об`єктивна сторона злочину, не зазначено також, які саме дії ОСОБА_9 , як службової особи, могли бути вчинені заходи до вчинення саме конкретного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 275 КК України, оскільки відсутній підпис ОСОБА_9 в додатку до акту про виконані роботи від 07.12.2015 року як у м. Харкові та і у м. Запоріжжі. Підбурювання особою іншою особою до вчинення певних дій утворює самостійний склад злочину, цю особу слід визнавати виконавцем такого злочину, а її дії кваліфікувати за відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України. Проте обвинувачена ОСОБА_9 не має властивостей спеціального суб`єкта злочину, передбаченого ч. 2 ст. 275 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказавши, що підстав для прийняття рішень, які передбачені п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не вбачається.
Потерпіла та її захисник заперечували проти клопотання.
Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали в повному обсязі клопотання захисника ОСОБА_6 .
Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, і який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.
Згідно з ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.
П. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачає, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Відповідно до частини 3 статті 42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
Згідно положення п. а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення як права обвинуваченого на захист, так і до порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження та в кінцевому результаті призводить по порушень вимог ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду від 14.04.2020 року у справі №452/1419/15-к, об`єктивна сторона недбалості припускає несумлінне ставлення службової особи до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражається: у їх невиконанні або неналежному виконанні; у спричинені істотної шкоди (ч. 1 ст. 367 КК України), або у тяжких наслідках (ч. 2 ст. 367 КК України); і таке ставлення знаходиться у причинному зв`язку із зазначеними наслідками. Невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків може виявлятися не лише в одноразовій бездіяльності або дії, але й у тривалій бездіяльності або ряді дій, виконаних неналежним чином.
З обвинувального акту №0000596 від 06.03.2017 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119, ч. 4 ст. 27- ч. 2 ст. 275 КК України, не зрозуміло, які посадові обов`язки, що визначені контрактом, виконувались ОСОБА_8 неналежним чином, а які взагалі не виконувались.

Відповідно до ст. 367 КК України, службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, тобто невиконанні та неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Таким чином, в обвинувальному акті "або" замінено на "та", що вказує на встанволення стороною обвинувачення одночасно і "невиконання службовою особою службових обов"язків" і "неналежене виконання службовою особою службових обов"язків", але із тексту обвинувального акту не вбачається, які саме обов"язки виконувались ОСОБА_8 неналженим чином.

Виходячи з викладеного вище, обвинувачення в цій частині є не конкретним, та його не можна визнати зрозумілим.

Крім того, в постанові Верховного суду від 17.04.2019 року по справі №752/18401/15-к зазначено, що службова недбалість це злочин, який може бути вчинений тільки з необережності, у зв`язку із чим, наведена в обвинувальному акті формулювання форми вини особи, не відповідає вимогам діючого законодавства.
Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі всі судимості, місце його проживання.
В обвинувальному акті, при формулюванні обвинувачення не зазначено, який причинно-наслідковий зв`язок існує між неналежним виконанням директором КП «Харківспецбуд» ОСОБА_8 своїх службових обов`язків та суспільно-небезпечними наслідками, які настали.
Крім того, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119, ч. 4 ст. 27- ч. 2 ст. 275 КК України, складеному слідчим СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 та затвердженому 22.06.2020 року прокурором відділу прокуратури харківської області ОСОБА_11 , у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та у формулюванні обвинувачення вказані відомості про іншу, окрім ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , особу із зазначенням прізвища та ініціалів, як співучасника вчиненого злочину, хоча відомостей про те, що стосовно вказаної особи наявний обвинувальний вирок суду, обвинувальний акт не містить.
Також, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_9 в порушення п. п. 4.2.,4.3., 4.14. свої посадової інструкції, не дотрималась норм та методів безпечного виконання робіт, не контролювала хід їх виконання, але із посадовою інструкцією ОСОБА_9 ознайомлена лише 01.06.2016 року, в той час як роботи виконувались у 2015 року, оскільки акт підписано 07.12.2015 року.
Перелічені вище порушення призвели до пред`явлення не конкретного обвинувачення, що тягне за собою порушення прав обвинувачених на захист.
Так, у рішення Європейського суду з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії», «Камінські проти Австрії»), зазначено, що вказані вище порушення можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного (обвинуваченого) він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
Порушення зазначених процесуальних норм є процесуально неприпустимим, оскільки вони впливають на реалізацію під час судового розгляду таких загальних засад кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, які гарантуються сторонам нормами глави 2 КПК України.
Необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
Відповідно до підпункту «а» пункту 3 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).
Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню, оскільки зазначені вище факти є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України, в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Керуючись ст. ст. 3, 42, 91, 110, 291, 314, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000596 від 06.03.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119, ч. 4 ст. 27- ч. 2 ст. 275 КК України - повернути прокурору відділу прокуратури Харківської області для усунення недоліків та виконання вимог КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя- ОСОБА_1