КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/3914/2020 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року,
за участю: прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_10 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року задоволено клопотання заступника прокурора м. Києва та визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації однак на строк, що не перевищує 12 місяців.
Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 12.09.2020 включно.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування екстрадиційного арешту громадянину Російської Федерації ОСОБА_7 та застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянта зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Також апелянт зазначає, що 06 липня 2020 року Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження у справі про скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області № 108 від 02.03.2020 року про відмову ОСОБА_7 в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У своїй заяві до ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області ОСОБА_11 вказав, що зазнає переслідувань у Російській Федерації, у тому числі шляхом безпідставного порушення кримінальної справи.
Крім того апелянт зазначає, що до клопотання не долучено постанову про порушення кримінальної справи, а постанова про притягнення як обвинуваченого винесена після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу. У ході судового розгляду прокурором не надано будь-яких відомостей щодо часу, місця, способу вчинення злочину ОСОБА_12 .
Також апелянт вказує, що судом не проаналізовано можливість застосування домашнього арешту ОСОБА_7 з урахуванням його соціальних зв`язків, наявності житла для проживання, необхідності утримання малолітніх дітей. При цьому захистом надано суду примірник договору оренди квартири у якій може проживати ОСОБА_7 , документи на підтвердження реєстрації шлюбу та наявності дітей.
Апелянт звертає увагу на те, що строк екстрадиційної перевірки встановлено до 10 серпня 2020 року, однак, судом визнано наявність підстав за межами строку проведення екстрадиційної перевірки, а саме - до 12 вересня 2020 року включно.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом, які підтримали апеляційну скаргу та просили їх задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, ОСОБА_7 розшукується правоохоронними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації.
Іноземною стороною ОСОБА_7 інкримінується злочин, який передбачає - членство в терористичній організації, участь в діяльності терористичної організації, створення терористичної організації або керівництво нею «Ісламська держава Ірака і Леванте» та Джебхат ан-Нусра.
ОСОБА_7 03.03.2020 був затриманий співробітниками Департаменту захисту національної державності СБ України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.03.2020 щодо ОСОБА_7 застосовано тимчасовий арешт на строк до 01.04.2020, до надходження запиту про видачу. Разом з тим, протягом строку дії тимчасового арешту запит про видачу з Російської Федерації не надійшов. У зв`язку з чим, останнього звільнено з-під варти.
13.04.2020 з Офісу Генерального прокурора до прокуратури міста Києва надійшов запит Російської Федерації про видачу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки.
Відповідно до наданих іноземною стороною документів встановлено, що постановою слідчого МВС Росії по м. Южно-Сухокумську Республіки Дагестан від 21.02.2017 ОСОБА_7 притягнуто в якості обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації.
Постановою від 09.03.2016 ОСОБА_7 оголошено в національний розшук, а 08.03.2017 оголошено в міжнародний розшук.
Крім того, постановою суду Республіки Дагестан від 22.02.2017 щодо ОСОБА_7 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Постановою цього ж суду від 26.03.2020 змінено резолютивну частину ухвали суду від 22.02.2017 та зазначено, що строк тримання під вартою ОСОБА_7 рахувати з моменту екстрадиції на територію Російської Федерації.
Під час екстрадиційної перевірки встановлено, що інкримінований компетентними органами Російської Федерації ОСОБА_7 , передбачений ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації є екстрадиційним, оскільки відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 258-3 «створення терористичної групи чи терористичної організації» КК України, за який передбачено покарання на строк понад одного року позбавлення волі.
Згідно наданих іноземною стороною документів строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не закінчився.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.10.2019 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. Цим же вироком звільнений з-під варти по відбуттю строку покарання.
09.07.2020 року заступник прокурора міста Києва ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про перевірку наявності підстав для подальшого тримання під вартою (екстрадиційного арешту) відносно ОСОБА_7 до вирішення питання Офісом Генерального прокурора про його видачу та фактичну передачу правоохоронними органами Російської Федерації.
14.07.2020 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва клопотання прокурора було задоволено та визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 12.09.2020 включно, однак на строк, що не перевищує 12 місяців.
Правовідносини між Україною та Російською Федерацією щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року, які є чинними для обох держав.
Згідно ч. 1 ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Відповідно до п. 10 даної статті екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.
Крім того, відповідно до ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року (ратифікована Україною 29 травня 1997 року) "постанова про утримання під вартою" означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.
Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.
З ухвали суду першої інстанції, а також журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження щодо ОСОБА_7 екстрадиційного арешту перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані обставини справи, на підставі яких було прийнято рішення про визнання наявності підстав для продовження щодо ОСОБА_7 екстрадиційного арешту, до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу та фактичну передачу (екстрадицію) компетентним органам Російської Федерації, на строк не більше дванадцяти місяців.
При постановленні ухвали слідчим суддею дотримані вимоги норм КПК України, Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.
Постановляючи ухвалу, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації виходячи з тих обставин, що попередній строк тримання ОСОБА_7 під вартою закінчується та прокурором наведено у відповідності до ст. 584 КПК України підстави для подальшого утримання ОСОБА_7 під вартою. При цьому встановлено, що продовження застосування до нього екстрадиційного арешту до його видачі для притягнення до кримінальної відповідальності і здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації є єдиним достатнім запобіжним заходом для запобігання можливим спробам останнього переховуватись, з метою уникнення передачі його компетентним органам Російської Федерації.
Крім того, колегія суддів, погоджується з висновками, які викладені в ухвалі слідчого судді, а саме те, що слідчий суддя, під час розгляду вказаного клопотання, не досліджує питання про винуватість особи і не перевіряє законність рішень прийнятих компетентними органами інших іноземних держав, а лише перевіряє наявність підстав, достатніх для застосування чи продовження щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив компетентний орган держави відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Приймаючи рішення про продовження щодо ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу слідчим суддею, враховано наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема щодо можливості останнього ухилятися як від компетентних органів України, так і від компетентних органів іноземної держави, та обґрунтовано прийнято рішення про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання затриманим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Окрім цього, слідчим суддею враховано тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі засудження за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації, відомості про ухилення його від правосуддя у запитуючій стороні, а також відомості про його особу, в їх сукупності.
Зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких апелянти просять скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.
Істотних порушень норм КПК України при розгляді клопотання прокурора, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до остаточного висновку про те, що в клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні обставини та законні підстави, при наявності яких щодо ОСОБА_7 неможливе продовження екстрадиційного арешту, а тому апеляційна скарга з викладеними у ній доводами задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 309, 376, 404, 405, 407, 422, 584 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора м. Києва та визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації однак на строк, що не перевищує 12 місяців. Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 12.09.2020 включно, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4