ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/871/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0008367 по обвинуваченню: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лищінівка, Христинівського району, Черкаської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 06.08.2001 року Христинівським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, 43 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 11.06.2003 року Христинівським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі; 08.11.2005 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, 69,70 КК України до 3 років позбавлення волі; 04.03.2009 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі; 07.11.2012 року Христинівським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки; 10.04.2015 року Іванківським районим судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 02.07.2015 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кам`янське, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, до затримання працюював бурильщиком у ТОВ "Юрський горизонт", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку у лікаря психіатра не перебуваючого, з 2016 року перебуваючого на обліку у лікаря нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розглади в результаті вживання психоактивних речовин, синдром залежності F19.2, раніше судимого 04.11.2008 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбвлення волі із конфіскацією майна; 21.03.2018 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, та на підставі п. "в" ЗУ "Про амістію у 2016 році останнього звільнено від відбування призначеного покарання, вироком Діпровського апеляційного суду від 17.07.2019 року вище вказаний вирок скасовано та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 06.10.2017 по 21.03.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; 27.11.2019 року Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду скасовано вирок Дніпровського апеляційного суду від 17.07.2019 року та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, вироком Дніпровського апеляційного суду від 06.07.2020 року вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.03.2018 року скасовано та призначено ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 06.10.2017 по 21.03.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

у вчиненні злочину , передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_8 , 14.11.2019 року перебуваючи на території залізничного вокзалу «Дарниця», що по вул. Привокзальна, 3 в м. Києві, умисно, повторно вступив у злочинну змову з ОСОБА_4 , з метою відкритого викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_9 . Так, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_4 , 14.11.2019 року, приблизно о 22. год. 10 хв., знаходились за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, де на лаві в підземному переході залізничного вокзалу «Дарниця» побачили раніше незнайомого ОСОБА_9 , який утримував в своїх руках планшет «Samsung». Останній, в свою чергу відчув небезпеку з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , так як вони здалися йому підозрілими особами та направився до виходу з підземного переходу залізничного вокзалу «Дарниця». Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, діючи повторно, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_4 , направилися слідом за потерпілим, де згідно розподілених між собою ролей, ОСОБА_8 підійшов до потерпілого впритул, який знаходився на вулиці біля виходу із вокзалу, схопив останнього руками за верхній одяг та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, наніс останньому удар кулаком в обличчя та намагався відтягнути в сторону. В цей час ОСОБА_4 умисно, протиправно з метою обернення чужого майна на свою користь, почав шукати в сумці, яка знаходилася на підлозі з іншими речами потерпілого, майно останнього, а саме планшет «Samsung». Потерпілий вирвався з рук ОСОБА_10 , підбіг до ОСОБА_4 , та почав забирати з рук останнього сумку, що належить йому, і почав кликати на допомогу, та зайшов назад до приміщення вокзалу. Таким чином ОСОБА_4 і ОСОБА_8 не виконали всі дії, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були затримані охороною залізничного вокзалу «Дарниця». Своїми умисними діями ОСОБА_8 разом із ОСОБА_4 могли завдати потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 4199 гривень.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та суду показав, що 14.11.2019 року він разом із ОСОБА_4 були у приміщенні залізничного вокзалу "Дарниця". Коли вони знаходилися у підземному переході вказаного вокзалу то побачили потерпілою який сидів поруч із якоюсь жінкою яка спала, а між ними на підлозі стояла сумка жовтого кольору. У якийсь момент потепілий взяв цю сумку та направився до виходу із вокзалу. Йому здалося, що останній вказану сумку викрадає, тому він почав кричати йому, щоб той зупинився, а коли потерпілий почав прискорюватися, він побіг за ним. На вулиці він таки наздогнав потерпілого, запитав навіщо він вкрав сумку та хотів забрати її, щоб віддати жінці, однак потерпілий сумку не відавав у результаті чого між ними відбулась штовханина. ОСОБА_4 при цьому залишився у підземному переході, біля місця де сидів потерпілий, та чекав на їхнього спільного знайомого. Після того коли його затримала охорона вокзалу та приїхали працівники поліції підійшов ОСОБА_4 , який також був затриманий.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та суду показав, що того дня він разом із ОСОБА_3 були на залізничному вокзалі "Дарниця" де повинні були зустріти їхнього спільного знайомого. Коли вони чекали останнього то побачили, що навпроти сидів човік, а поряд із ним жінка, яка спала. Між чоловіком і жінкою на підлозі знаходилася сумка. У якийсь момент чоловік взяв цю сумку на направився до виходу із вокзалу. ОСОБА_3 подумав, що він вказану сумку викрадає та направився за ним, щоб повернути її жінці. Він, у свою чергу, залишився на тому ж місці та чекав знайомого. Через деякий час він побачив, що ОСОБА_11 затримала охорона вокзалу та приїхали працівники поліції, він підійшов з"ясувати, що трапилося та також був затриманий.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, їх вина у вчиненні цього злочину у повному обсязі доведена під час судового розгляду кримінального провадження та підтверджується наступними доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 будучи допитаним в судовому засіданні суду показав, що 14.11.2019 року він знаходився у підземному переході залізничного вокзалу "Дарниця", та чекав на свій потяг. Розмістившись на місцях які пристосовані для очікування, в нього між ногами знаходилася сумка жовтого кольору із особистими речами. Безпосередньо біля нього ніхто не сидів. Через декілька місць від нього сиділа жінка. Він користувався власним планшетом, дивився фільм, телефонував дружині. У якись момент він побачив, що за ним спостерігають двоє незнайомих йому чоловіків, від яких він почув сильний запах алкоголю, це викликало у нього підозру та він вирішив піднятися у приміщення вокзалу де було більше людей. Планшет він поклав до сумки яка знаходилась у нього між ногами, однак по дорозі, розуміючи, що зазначені чоловіки зацікавилися саме планшетом, він зайшов за кіоск та переставив плашт із сумки жовтого кольору у наплічну сумку, також він зателефонував дружині і розповів про зазначених чоловіків. Піднявшись у вестибюль вокзалу він вийшов на вулицю, щоб перекупити. Безпосередньо біля виходу із вокзалу до нього підійшли ці двоє чоловіків. ОСОБА_3 вдарив його по обличчю, заскочив на шию утримуючи та відтягуючи його, в цей момент ОСОБА_4 почав ритися у його сумці жовтого кольору шукаючи плашет. У який момент йому вдалося звільнитися від ОСОБА_11 , вихопити свою сумку у ОСОБА_4 та зайти назад до приміщення вокзалу. Нападники зайшли за ним та продовжили забирати сумку, і уже у приміщені вокзалу ОСОБА_12 запитав навіщо він вкарав сумку у жінки. Він в свою чергу почав голосно кричати кликати на допомогку та обвинувачені були затримані.

Також потерпілий зазначив, що з мометну коли він взяв свою сумку і почав підніматися до приміщення вестибюлю вокзалу і до моменту безпосереднього нападу пройшло близько 5-10 хвилин. За цей час він встиг переставити планшет, зателефонувати дружині. Нападники його не наздоганяли, вслід йому нічого не кричали, а підійшли до нього уже на вулиці.

Свідок ОСОБА_13 будучи допитаним в судовому засіданні суду показав, що у листопаді 2019 року прцював у службі охорони Залізничого вокзалу "Дарниця", та 14 листопода знаходився на роботі. Вечері він почув крики, а коли прийшов на місце побачив, як один з обвинувачених тримає потерпілого, інший щось шукає у нього в сумці, назрівала бійка, але він вчасно їх розборонив та в подальшому викликав поліцію. Коли вони очікували прибуття поліції потерпілий повідомив, що зловмисники хотіли вкрасти у нього планшет, а один з обвинувачених повідомляв, що потерпілий вкрав сумку у якоїсь бабці і вони хоті її повернути і навіть сам просив викликати поліцію. Однак коли зрозумів, що все серйозно просив обійтися без поліції.

Свідок ОСОБА_14 будучи допитаним в судовому суду показав що працює у службі охорони залізничного вокзалу "Дарниця". 14.11.2019 року пізно ввечері з ним зв`язався напарник та покликав на підмогу. Коли він прибіг на місце там було двоє чоловіків які намагалися відібрати сумку у потерпілого. Потерпілий повідомляв, що нападники намагалися вкарасти у нього планшет.

Також вина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, окрім їх показів, та показів потерпілого і свідків підтверджується наступними доказами.

Даними відображеними у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.11.2019 року (т.1 а.п. 89), з яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що 14.11.2019 року близько 22 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, у приміщенні залізничного вокзалу "Дарниця" двоє невідомих намагалися відкрито заволодіти його майном.

Даними відображеним у протоколі огляду місця події від 15.11.2019 року та додатках до нього (т.1 а.п. 92-93, 94-97,98), з яких вбачається, що в ході вказаної слідчої дії яка проходила у приміщенні залізничного вокзалу "Дарниця" - 15.11.2019 року було оглянуто за згодою потерпілого ОСОБА_9 , та в присутності понятих та натой час затриманих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , речі потерпілого, серед яких був планшет «Samsung». Потерпілий також детально розповів усі подробиці нападу на нього та вказав на осіб які власне вчинили цей надад.

Даними які зафіксовані на опичному носії (8-16Х DVD-R 120 Min/4.7 GB ARITA), (т.1 а.п. 107), який є додатком до проколу огляду відеозапису від 19.11.2019 року (т. 1 а.п. 103-106). Із листа який міститься у матеріалах справи (т. 1 а.п. 101) вбачається, що вказані дані було надано у відповідь на запит слідчого посадовими особами Регіональної філії "Південно-Західна залізниця", і вони містять відеозапис з камер відеоспостереження які розташовані у приміщенні залізничного вокзалу "Дарниця", та стосуються подій які мали місце 14.11.2019 року у проміжку часу з 22 год. 21 хв. до 22 год. 22 хв. Із самого відеозапису вбачається, що особа схожа на потерпілого ОСОБА_9 прямує до виходу із вокзалу, у руках у вказаної особи знаходить сумка жовтого кольору, а на плечі висить сумка чорного кольору, за ним прямують особи схожі на обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_4 . Через деякий час особа схожа на потерпілого ОСОБА_9 повертається до приміщення вокзалу за ним заходять дві особи схожі на обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_4 . Особа схожа на ОСОБА_11 намагається відібрати у потерпілого сумку.

Із копії товарного чеку № 5/86256 від 21.08.2019 року (т. 1 а.п. 100) вбачається, що планшет "Samsung" було придбано за 4 199 гривень 00 копійок.

Із протоколів затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 15.11.2019 року (т. 1 а.п. 111-113, 121-124) вбачається, що 14.11.2019 року о 22 год. 20 хв. за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна 3, Залізничний вокзал "Дарниця" були затримані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, на яких вказав потерпілий безпосередньо після вчинення злочину.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, заслухавши думку прокурора та захисників, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинувачених суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Надаючи оцінку показанням обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_4 суд ставиться до таких показань критично, не бере до уваги та не покладає в основу вироку, а розцінює їх виключно як позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Окрім цього, вказані показання спростовуються комплексом досліджених чітких, логічних, послідовних, зрозумілих, переконливих та таких, що доповнюють один одного доказів.

Так, не викликають жодних сумнівів показання потерпілого ОСОБА_9 який категорично стверджує, що саме обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійнили на нього напад з метою заволодіння його майном, зазначаючи конкретні ролі та дії кожного із них. Вказані показання є логічними послідовними та у повній мірі узгоджуються з зібраними в ході досудового рослідування та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема протоколом огляду місця події від 15.11.2019 року та додатком до нього (т.1 а.п. 92-93, 94-97,98), проколом огляду відеозапису від 19.11.2019 року (т. 1 а.п. 103-106) та показами свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , за результатами оцінки який можна зробити категоричний висноком, що обвинувачені відкрито намагалися заволодіти майном потерпілого.

Натомість не витримують жодної критики показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Так, ні обвинувачений ОСОБА_12 ні обвинувачений ОСОБА_4 не змогли пояснити, чому коли у них склалося враження, що потерпілий викрадає сумку у якоїсь жінки, перед тим як переслідувати його, вони не з"ясували у цієї жінки, чи це її сумка і чи вона справді викрадена.

Натомість із показань потерпілого вбачається, що сумка жовтого кольору знаходилася у нього між ногами, а у безпосередній близькості від нього ніхто не сидів.

Тому очевидним є той факт, що версія із викраденням сумки у жінки є надуманою та слугувала лише приводом для вчинення злочину, крім того під час самого нападу на потерпілого, жодних вимог про повернення викраденої сумки нападники не пред"являли, а лише вчиняли дії напралені на заволодіння майном потерпілого, а конкренто планшетом.

Крім того, потерпілий зазначив, що з мометну коли він взяв свою сумку і почав підніматися до приміщення вестибюлю вокзалу і до моменту безпосереднього нападу, пройшло близько 5-10 хвилин. За цей час він встиг переставити планшет, зателефонувати дружині. Нападники його не наздоганяли, вслід йому нічого не кричали, а підійшли до нього уже на вулиці.

Також версія обвинувачених щодо безпосереднього переслідування для того, щоб забратити викрадену сумку спростовуються і записом із камер відеоспостереження (т. 1 а.п. 103-106) з якого вбачається, що обвинувачені потерпілого не наздоганяють для того, що припинити вчинення злочину та повернути викрадену сумку, а спокійно та цілеспрямовано переслідують для того, щоб заволодіти його майном, і лише при виникненні слушного, на їх думку моменту, вчиняють напад.

Разом із тим, дослідженими у судовому засіданні доказами, безумовно спростовується версія обвинувачених про те, що ОСОБА_4 участі у нападі на потерпілого не приймав, а залишився на місці де сидів потерпілий та підійшов до ОСОБА_11 уже після того коли він був затриманий.

Про участь у вчинені злочину обох обвинувачених зазначає потерпілий ОСОБА_9 із вказанням іх конкретних дій та ролей.

Із запису камери відеоспостереження (т. 1 а.п. 103-106) вбачається, що безпосередньо перед вчиненням злочину за потерпілим ОСОБА_9 прямують обидва обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , також після вчинення злочину за обвинуваченим у приміщення вокзалу повернулися обидва обвинувачених, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , що в комплексі із показаннями потерпілого підтверджує те, що відкрито заволодіти майном потерпілого намагалися обвинувачений ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_4 .

На відміну він позиції обвинувачених, показання потепрілого ОСОБА_9 є незмінними із моменту вчинення відносно нього злочину, про, що можна зробити висновок аналізуючи додат до протоколу огляду місця події від 15.11.2019 року (т.1 а.п. 92-93, 94-97,98), під час якого потерпілий детально розповів усі подробиці нападу на нього та вказав на осіб які власне вчинили цей напад.

Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід визнати винуватими у вчинені інкримінованого йому злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, при якому обвинувачені, з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України є рецедив злочинів.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину проти власності, особу обвинуваченого, який будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі за злочини проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став, та маючи непогашену і незняту у встановленгому законом порядку судимість знову вчинив новий умисний, корисливий злочий, свою вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано не визнав, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання, не одружений, не працює та приходить до висновку, що покарання ОСОБА_3 слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України, враховуючи вимоги ст.68 КК України, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому, а також у повній мірі відповідатиме вимогам ст.ст.50,65 КК України.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину проти власності, особу обвинуваченого, який будучи раніше неодноразово судимим за злочини проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став, та маючи невідбуте покарання за попереднім вироком суду, знову вчинив новий, корисливий злочий, свою вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано не визнав, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, з 2016 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розглади в результаті вживання психоактивних речовин, синдром залежності F19.2, посередньо характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину та приходить до висновку, що покарання ОСОБА_4 слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України із врахуванням положень ст.68 КК України та із частковим приєднанням до призначеного покарання невібутої частини покарання за виром Дніпровського апеляційного суд від 06.07.2020 року, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому, а також у повній мірі відповідатиме вимогам ст.ст.50,65 КК України.

Позицію обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_4 в частині невизнавння вини, при існуванні неспростовних доказів протилежного, суд сприймає як безумовне право останніх, однак вважає що така позиція у комплексі із характеристиками останніх та їх попередніми судимостями, є підтвердженням небажання останніх критично відноситися до свої дій, робити із них відповідні висновки, а як результат і виправлятися.

Також суд не може не взяти до уваги і поведінку обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження які неодноразово порушували порядок у залі свудового засідання за, що 02.09.2020 року із зали судового засідання були видалені.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, позицію обвинувачених, їх характеристики, попередні судимості суд не вбачає підстав для застосування ст.ст.69,75,76 КК України.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України. Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 65,66,67 КК України, ст.ст. 342-380 КПК України,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років 10 місяців позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 залишити без змін - тримання під вартою. Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з 14.11.2019 року, зарахувавши йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років 10 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського апеляційного суду від 06.07.2020 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 3 років 11 місяців позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишити без змін - тримання під вартою. Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 14.11.2019 року, зарахувавши йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14.11.2019 року по 09.09.2020 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі та з 06.10.2017 року по 21.03.2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Речові докази - залишити за належністю. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: