ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/3602/15-к Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/819/688/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.187, п.п.6,11,12,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.353 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

Адвокатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0003470 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2020 року, якою обвинуваченим продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.353 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 06 червня 2020 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просять ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , змінити обраний відносно них запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг вказують про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.370 КПК України, оскільки є незаконною та немотивованою.

Ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які посилається в клопотанні прокурор та які враховані судом при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою, не існують та не підтверджуються жодними фактами.

Прокурором не долучено до клопотання жодних доказів, які б підтверджували, що заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Твердження прокурора про обґрунтованість підозри не є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та не являються предметом судового провадження в суді першої інстанції.

Ризик вчинення ними інших правопорушень не може обґрунтовуватися наявністю судимості, оскільки протягом більше ніж двох років після звільнення з місць позбавлення волі вони інших злочинів чи адміністративних правопорушень не вчиняли.

Ризик незаконного впливу на потерпілого також являється надуманим, оскільки протягом більше ніж 5 років 7 місяців перебування під вартою жодного випадку можливого тиску на потерпілого не було.

Вказують, що перебувають під вартою 5 років 7 місяців, а справа судом не розглянута, рішення по суті не прийнято, справа неодноразово направлялася з одного суду до іншого.

ОСОБА_7 має батьків та двох неповнолітніх дітей, а ОСОБА_8 - матір похилого віку, яка потребує догляду та медичної допомоги, для вказаних осіб обвинувачені являються єдиними піклувальниками.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників та обвинувачених, які підтримали апеляційні вимоги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, заслухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_8 за ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.353 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно вказаних обвинувачених.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, допиті потерпілого, свідків, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинувачених, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, за більш тяжке з яких законом передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст.353 КК України, та ряду особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, за більш тяжке з яких законом передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у разі визнання їх винуватими в інкримінованих кримінальних правопорушеннях.

Також колегія суддів враховує дані про особу обвинувачених, які були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу, зокрема наступне.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів проти власності, нові злочини вчинив в період незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості, має зареєстроване місце проживання, одружений, має двох неповнолітніх дітей, непрацевлаштований, офіційне джерело доходу відсутнє, інкриміновані обвинуваченому злочини характеризуються корисливим мотивом.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя особи, передбаченого ст.93 КК України (в редакції 1960 року), нові злочини вчинив в період незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості, а інкриміноване діяння за ч.2 ст.115 КК України додатково кваліфіковане ознакою, передбаченою п.13 цієї статті як вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, зареєстрований на території Дніпропетровської області, міцних соціальних зв`язків не має, неодружений, непрацевлаштований, офіційне джерело доходу відсутнє, інкриміновані обвинуваченому злочини характеризуються корисливим мотивом.

Разом із цим, колегія суддів враховує і обставини вчинення, характер дій та спосіб скоєння кримінальних правопорушень, зокрема те, що інкриміновані обвинуваченим особливо тяжкі злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, а також те, що вказані кримінальні правопорушення було вчинено з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, дії яких були спрямовані на позбавлення потерпілої життя, що є найвищою соціальною цінністю відповідно до ст.3 Конституції України.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються, як вже було зазначено, у вчинені особливо тяжких злочинів.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду внаслідок тяжкості злочинів, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані, вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки до затримання обвинувачені не були офіційно працевлаштовані, а інкриміновані злочини вчинені з корисливих мотивів, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апеляційних скарг обвинувачених, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно останніх, та можливість застосування до них більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, так само як і доводи про те, що вони тривалий час перебувають під вартою, жодних доказів, які б підтверджували, що ризики продовжують існувати та не зменшилися являються безґрунтовними, оскільки як було зазначено вище жоден з більш м`яких видів запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Посилання апеляційних скарг обвинувачених щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, викладені в апеляційних скаргах, були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано не прийняті до уваги із зазначенням мотивованих причин, викладених в судовому рішенні.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 має батьків та двох неповнолітніх дітей, а ОСОБА_8 - матір похилого віку, яка потребує догляду та медичної допомоги, для яких обвинувачені являються єдиними піклувальниками, то колегія суддів хоча і приймає їх до уваги, проте з огляду на виключну підвищену суспільну небезпечність інкримінованих особливо тяжких злочинів, вказані факти не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами для обрання обвинуваченим більш м`якого виду запобіжного заходу.

Що стосується посилання апелянтів про те, що обґрунтованість підозри не є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та не являються предметом судового провадження в суді першої інстанції, то вони суперечать дійсності, оскільки на розгляді суду першої інстанції перебуває не повідомлення про підозру, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Підставами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 являється наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також дані про особу обвинувачених.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, зокрема і про невідповідність судового рішення вимогам ст.370 КПК України, згідно з якими обвинувачені просять скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів упередженості, затягування судом першої інстанції розгляду кримінального провадження чи порушення конституційних прав обвинувачених на свободу та особисту недоторканість, як про те вказують апелянти, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4