ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2690/20 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2812/20 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , з участю його захисника ОСОБА_8 , без участі представника ВК, належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкова дану справу за апеляційною скаргою захисника засудженого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18.06.2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 18.06.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , який утримується в Державній установі «Темнівська виправна колонія № 100».

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаною вище ухвалою, захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, застосувати умовно-дострокове звільнення до ОСОБА_7 від відбування покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 21.06.2016 року з урахування вироку Апеляційного суду Харківської області від 01.09.2016 року.
В скарзі захисник вказав, що твердження суду першої інстанції щодо байдужого ставлення ОСОБА_7 до погашення стягнених судових витрат суперечить фактичним обставинам провадження.
Вважає, що засуджений ОСОБА_7 довів своєю поведінкою і ставленням до праці виправлення, а також тим, що до нього було застосовано ч.1 ст.101 КВК України, та переведено із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки до колонії середнього рівня безпеки для осіб, які раніше відбували покарання у місцях позбавлення волі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали викладену в апеляційній скарзі позицію, та просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_10 , прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, особову справу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Доводи захисника ОСОБА_9 щодо висновків суду першої інстанції про байдуже ставлення ОСОБА_7 до погашення стягнених судових витрат, що на думку апелянта суперечить фактичним обставинам провадження,- колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме довідкою про майновий позов який підлягає відшкодуванню за вироком суду на користь держави у розмірі 351.84 грн (а.с.27).
Також матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо вчинення певних дій засудженим ОСОБА_7 щодо вжиття заходів щодо сплати вказаних судових витрат.
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд вважає висновок суд першої інстанції про байдуже ставлення засудженого ОСОБА_7 до погашення стягнених судових витрат обґрунтованим.
Крім того, з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 встановлено, що останній засуджений вироком Красноградського районного суду Харківської області від 21 червня 2016 року за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації його майна, та на підставі ст.75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3 роки. Вироком Апеляційного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року вирок суду першої інстанції від 21 червня 2016 року скасовано в частині призначення ОСОБА_7 покарання, та засуджено останнього до 5 років позбавлення волі.
Як вбачається з характеристики на засудженого, останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 01.09.2016. Під час тримання в державній установі «Харківська слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, не допускав порушення режиму тримання, заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався.
З 03.10.2016 відбував покарання в державній установі «Роменська виправна колонія (№ 56)». Під час тримання характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Заохочувався два рази.
З 28.05.2019 відбуває покарання в державної установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)». На даний час характеризується посередньо. За час відбування покарання стягнень та заохочень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, адекватно реагує на критику в свою адресу. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд, використовувати їх тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Участь в організації та проведенні виховних заходів в установі не приймає. Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться байдуже. Відповідно до ст. ст. 110, 112 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, шляхом листування та телефонних розмов.
Судом першої інстанції було вірно зазначено, що питання про можливе застосування ст.100,101 КВК України було розглянуто 21.03.2019року, та комісією установи було відмовлено у застосуванні даних статей, як особі яка не стає на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування ст. 82 КК України було розглянуто 07.03.2019 року, та відмовлено у застосуванні даної статті, як особі яка не стала на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування ст. 81 КК України розглянуто 29.01.2020 року, та відмовлено у застосуванні даної статті, як особі яка не довела своє виправлення. За вироком суду має судові витрати на суму 351,84 грн. На профілактичних обліках не перебуває.
Також судом першої інстанції було взято до уваги, відомості довідки про працевлаштування виданої заступником начальника-планового економічного відділу Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_11 , засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» працював у серпні 2019 року, з грудня 2019 по березень 2020 року на дільниці з виготовлення стільців, складних меблів, складових до велосипеда, розкладачки, збирання велосипедів, а як вбачається з довідки про заробітну плату засудженого ОСОБА_7 за період виконання робіт отримував відповідно заробітну плату (а.с. 28-29).
У відповідності до довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 , останній за період відбування покарання мав два заохочення та жодного стягнення.
Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 лютого 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.
У відповідності до частини другої статі 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст. ст. 7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18.06.2020 року про відмову в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.
Апеляційну скаргу захисника засудженого, - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:
____________ ________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4