Справа № 186/449/20
Провадження № 1-кп/188/111/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року смт. Петропавлівка
Колегія суддів Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
судді ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника про визнання речових доказів у вигляді одежі потерпілого, його мобільного телефону та змивів бурого кольору очевидно недопустимими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 від 19.02.2020, стосовно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, судовий розгляд якого не закінчено.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого заявила клопотання про визнання очевидно недопустимими речових доказів у вигляді одежі потерпілого, його мобільного телефону та змивів бурого кольору, які були вилучені слідчим до внесення відомостей про це кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР), що, на думку сторони захисту, є порушенням вимог частин 2 і 3 статті 214 КПК України, і є підставою для визнання вказаних речових доказів очевидно недопустимими.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого, оскільки на момент отримання поліцією повідомлення з лікарні про надходження до лікарні потерпілого з ножовими пораненнями не було відомо про місце вчинення кримінального правопорушення, тому потрібно було перевірити ці відомості.
Представник потерпілого та потерпілий теж заперечували проти задоволення клопотання, вважаючи, що права потерпілого не були порушені вчиненням зазначених у клопотанні слідчих дій.
Вислухавши думки учасників справи, дослідивши клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
З наданого стороною обвинувачення витягу з ЄРДР вбачається, що 19.02.2020 о 05.52.55 до цього реєстру внесені відомості про те, що 19.02.2020 о 01 годині 00 хвилин до КП «Першотравенська ЦМЛ «ДОР» було доставлено ОСОБА_8 з тілесними ушкодженнями у вигляді проникаючого колото-різаного поранення в ділянці подвздошної кістки зліва, різана рана грудної клітини зліва, колото-різана рана лівого променево-зап`ястного суглобу.
19.02.2020 в період з 02.30 до 03.00 в приміщенні КП «Першотравенська ЦМЛ «ДОР» слідчим було оглянуто і вилучено одежу потерпілого ОСОБА_8 , а саме: чоловічу куртку, спортивну кофту і спортивні штани, та його мобільний телефон, які добровільно надала його дружина ОСОБА_10
19.02.2020 в період з 03.58 до 04.25 слідчим проведено огляд місця події території біля будинку АДРЕСА_1 , під час якого на тротуарі було виявлено та вилучено за допомогою марлевого тампону плями бурого кольору, схожі на кров, які поміщено в паперовий конверт.
Відповідно до ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду) (ч.3 цієї статті).
Отже, дві слідчі дії були проведені до внесення відомостей до ЄРДР: вилучення одягу і телефону потерпілого та огляд місця події, з яких проведення першої слідчої дії до внесення відомостей до ЄРДР не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Таким чином, у ст.214 КПК України не встановлено конкретного виду відповідальності і не визначено наслідків проведення будь-якої слідчої дії, крім огляду місця події у невідкладних випадках, до внесення відомостей до ЄРДР, в тому числі не передбачено визнання протоколів цих слідчих дій або вилучених під час цих слідчих дій речових доказів, очевидно недопустимими доказами.
Згідно зі ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3) порушення права особи на захист;
4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
5) порушення права на перехресний допит.
Недопустимими є також докази, що були отримані:
1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;
2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;
3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;
4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання (ч.ч.2, 3 ст.87 КПК України).
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані (ч.4 ст.87 КПК України).
Частиною 1 ст.89 КПК України встановлено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Лише у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд відповідно до положень ч.2 ст.89 КПК України визнає цей доказ недопустимим.
Колегія суддів під час судового розгляду не встановила очевидної недопустимості доказів, про які зазначає сторона захисту, та вважає, що вирішення питання щодо допустимості вказаних доказів слід відповідно до приписів ч.1 ст.89 КПК України вирішувати у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення за наслідками розгляду кримінального провадження, надавши оцінку цим доказам у сукупності з усіма доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Отже, клопотання сторони захисту не підлягає задоволенню.
ПОСТАНОВИЛА:
У клопотанні захисника про визнання речових доказів у вигляді одежі потерпілого, його мобільного телефону та змивів бурого кольору очевидно недопустимими доказами відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її проголошення
Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3