ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/98/20 Справа № 207/3904/13-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001375 від 13 травня 2013 року за апеляційними скаргами прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_17 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, українця, громадянина України, маючого базову загальну середню освіту, не одруженого, дітей не маючого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Щорськ Криничанського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого, дітей не маючого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого у АДРЕСА_2 , зареєстрованого у АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпродзержинська, українця, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого, дітей не маючого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого у АДРЕСА_4 , зареєстрованого у АДРЕСА_5 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпродзержинська, українця, громадянина України, маючого базову загальну середню освіту, не одруженого, дітей не маючого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого у АДРЕСА_6 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпродзержинська, українця, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого, дітей не маючого, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання за ч. 4 ст. 187 КК України 10 (десять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України 12 (дванадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеним покаранням остаточно визначено до відбуття ОСОБА_7 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Строк покарання вирішено рахувати з 14 травня 2013 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 травня 2013 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України 10 (десять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України 12 (дванадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеним покаранням остаточно визначено до відбуття ОСОБА_8 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Строк покарання вирішено рахувати з 14 травня 2013 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 травня 2013 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України 10 (десять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеним покаранням остаточно визначено до відбуття ОСОБА_9 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Строк покарання вирішено рахувати з 14 травня 2013 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 травня 2013 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_9 залишено у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_10 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України 10 (десять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України 12 (дванадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеним покаранням остаточно визначено до відбуття ОСОБА_10 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Строк покарання вирішено рахувати з 13 травня 2013 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13 травня 2013 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_10 залишено у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Строк покарання вирішено рахувати з 13 травня 2013 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_11 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13 травня 2013 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_11 залишити у вигляді тримання під вартою.
Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів для проведення судових експертиз № 44/01-107 від 09 липня 2013 року та експертизи № 44/03-156 від 01 серпня 2013 року, відповідно 734 гривні 16 копійок та 586 гривень 80 копійок, разом 1320 гривень 96 копійок.
Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_18 на відшкодування спричиненої моральної шкоди 120000 гривень.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_18 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в частині відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.
Окрім того, судом вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Цим вироком дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України як умисні дії, які виразились в умисному нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, умисному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб; дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як навмисні дії, які виразились у замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, яка раніше вчинила умисне вбивство; дії обвинуваченого ОСОБА_11 судом кваліфіковано за п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 12 травня 2013 року біля 23 години 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході розмови по мобільному телефону домовився про зустріч зі своїми знайомими обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . При зустрічі ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 піти до раніше знайомого ОСОБА_19 за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_7 з метою розбійного нападу. На пропозицію ОСОБА_7 , обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 погодились та направились за вищезазначеною адресою.
13.05.2013 р., в період з 00-00 год. до 00-30 год., обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб, прийшли до квартири АДРЕСА_8 . Коли ОСОБА_7 постукав у двері, йому двері відчинив потерпілий ОСОБА_19 . Обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, наніс удар правою рукою в обличчя ОСОБА_19 , від якого останній впав на підлогу в коридорі квартири, а ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проникли до квартири. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , знаходячись у вищезазначеній квартирі, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я, піддали ОСОБА_19 побиттю. Так, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 нанесли ОСОБА_19 , який лежав на підлозі, не менше 10 ударів ногами по голові. Помітивши, що у квартирі також знаходилися неповнолітній потерпілий ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , які лежали на ліжках у кімнаті, з метою подавити волю останніх до опору, обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_7 напали на неповнолітнього ОСОБА_20 та ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_10 наніс ОСОБА_11 не менше 2 ударів металевою мискою та рукою в область голови, ОСОБА_8 наніс неповнолітньому ОСОБА_20 не менше 11 ударів ногами по голові та тулубу, ОСОБА_7 наносив ОСОБА_20 удари кулаками обох рук почергово по голові та тулубу, а ОСОБА_9 наносив ОСОБА_20 кулаками обох рук удари в область голови та два удари ногою в область тулубу.
Реалізуючи свій злочинний намір, діючи за попередньою змовою групою осіб спільно та узгоджено, з метою подавити волю ОСОБА_20 , ОСОБА_11 та ОСОБА_19 до опору, за вимогою ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 завели останніх до ванної кімнати, та стали за ними почергово спостерігати, перешкоджаючи виходу з ванної кімнати, тобто примусово утримувати їх у ванній кімнаті. При цьому ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , психічно впливаючи, почали висловлювати погрози вбивством у їх адресу.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , почав спаковувати майно з квартири. ОСОБА_7 , продовжуючи застосовувати фізичне насильство, небезпечне для життя та здоров`я, зайшовши до ванної кімнати наніс близько трьох ударів кулаком правої руки в область обличчя неповнолітньому потерпілому ОСОБА_21 , який сидів на кришці унітазу, після чого наніс удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_19 , від якого останній упав в ємкість ванної, заподіявши неповнолітньому ОСОБА_20 тілесні ушкодження у вигляді: закритої внутрішньочерепної травми (ділянки осадження: в області краю підборіддя зліва у вигляді уривчастої смуги; на мочці лівого вуха, овальна; в області верхнього полюса лівої вушної раковини, округла; в області правого кута нижньої щелепи округла, уривчаста; в області лобу зліва в 0,5 см. вище середини лівої надбрівної дуги, округла; в області внутрішнього кінця лівої надбрівної дуги, округла; крововилив на слизовій оболонці верхньої губи овальної форми; чисельні крововиливи в м`яких тканинах голови: в області середини лівої надбрівної дуги; в лобній області по центру, що розповсюджується від міжбрівної області до верху; в лівій скроневій області, що розповсюджується від лівого слухового отвору до верху, округлий; в області правого скроневого м`язу, невірно округлий; крововиливи під м`якими мозковими оболонками в області правої тім`яної долі в ділянці перед центральної звивини, в області верхньої лобної звивини лівої лобної долі; на основі мозку в області нижнього полушарного краю лобних долів).... Заподіяна ОСОБА_20 вищезазначена закрита внутрішньочерепна травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, про що свідчить наявність крововиливів під оболонками мозку.
13.05.13 року, близько 01-40 год., в ході скоєння розбійного нападу у обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник умисел на протиправне заподіяння смерті неповнолітньому ОСОБА_20 та ОСОБА_19 з метою досягнення матеріальної вигоди шляхом заволодінням майном, яке належало останнім.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння майном, яке належало ОСОБА_19 та неповнолітньому ОСОБА_20 , і в подальшому на протиправне заподіяння смерті останнім, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, вивели з ванної кімнати ОСОБА_11 . Знаходячись у кімнаті вказаної квартири ОСОБА_8 та ОСОБА_7 почали підбурювати ОСОБА_11 на скоєння умисного вбивства неповнолітнього ОСОБА_20 або ОСОБА_19 , психічно погрожуючи та фізично впливаючи на ОСОБА_11 , наносячи йому тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_11 погодився на скоєння вбивства, тим самим об`єднавшись у єдину змову з обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Після цього, діючи за попередньою змовою групою осіб, близько 02-00 год. ОСОБА_8 , завдаючи неповнолітньому потерпілому ОСОБА_20 та ОСОБА_19 психічних та моральних страждань, під погрозою продовження фізичного насильства та за вказівкою ОСОБА_7 примусив останніх здійснювати маніпуляції зі статевими органами потерпілих та, в подальшому, вступити в статевий контакт неприроднім шляхом, спостерігаючи за яким обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 насміхались. Тобто глумились, заподіюючи душевних переживань та принижуючи гідність неповнолітнього ОСОБА_20 та ОСОБА_19 .
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , діючи з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, за вказівкою ОСОБА_8 неповнолітній ОСОБА_20 та ОСОБА_19 одягнули жіночу білизну, в якій були вимушені примусово продемонструвати танець у кімнаті квартири, за яким спостерігали обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , завдаючи цим психічних та моральних страждань потерпілим. Після цього, діючи за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 завели неповнолітнього ОСОБА_20 та ОСОБА_19 до ванної кімнати та стали за ними почергово спостерігати, перешкоджаючи вихід, тобто примусово утримувати їх, а ОСОБА_7 , бажаючи продовження особливих страждань потерпілим, що відображалось у раніше нанесених чисельних ударах руками та ногами в життєво важливі частини тіла та голови протягом тривалого часу, зайшов до ванної кімнати та правою ногою наніс удар в область грудної клітини ОСОБА_20 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді саден: на заднє-зовнішній поверхні лівого плечового суглобу, уривчаста на ділянці не вірно округлої форми; в області лівого надпліччя округла; на заднє-зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу, округла; на задній поверхні лівого передпліччя в середній треті, у вигляді косо-вертикальної уривчастої смуги; на внутрішній поверхні правого передпліччя в нижній треті, овальна; в області верхнього краю правої лопатки, у вигляді літери «У», синців: на передній поверхні шиї в середній треті, в 9 см. нижче краю підборіддя крапкового характеру; в області внутрішнього кінця лівої ключиці на ділянці округлої форми, діаметром 4,5 см. у вигляді дрібних кілець, діаметром по 0,5-0,7 см., завширшки по 0,2 см., які перериваються в косо-горизонтальному напрямку. Вищезазначені пошкодження у вигляді саден та синців, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Після цього, близько 02-30 год., ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 , діючи з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, бажаючи спричинення смерті неповнолітньому ОСОБА_20 , утримуючи його за руки із ванної завели до кімнати, де їх очікували ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , а ОСОБА_10 , будучи об`єднаним єдиним умислом з іншими співвиконавцями вбивства, створюючи перешкоди ОСОБА_19 , який міг допомогти ОСОБА_20 або втекти з квартири та покликати на допомогу, утримував ОСОБА_19 у ванній кімнаті. В цей час неповнолітній ОСОБА_20 за вимогою ОСОБА_8 ліг на підлогу обличчям вниз, а ОСОБА_9 , узявши у кімнаті мережевий кабель живлення, з метою застосування його як знаряддя вбивства, накинув на шию неповнолітньому ОСОБА_20 , схрестив кінці кабелю, один з яких передав ОСОБА_11 . Прикладаючи зусиль обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_9 почали розтягувати у різні сторони кінці кабелю, що продовжувалось не менше 5-10 хвилин. У цей час ОСОБА_7 для досягнення єдиної мети, направленої на заподіяння потерпілому смерті, сів на ноги неповнолітньому ОСОБА_20 , тим самим перешкоджаючи останньому чинити опір. Бажаючи довести свій єдиний злочинний намір до кінця, допомагаючи ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вбити ОСОБА_20 , обвинувачені ОСОБА_7 з ОСОБА_8 нанесли не менше 2 ударів (кожний) ногами по голові останньому та намагались скрутити м`язи шиї потерпілого. Умисні злочинні діїобвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 потягли смерть потерпілого в зазначеній квартирі.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 589-Е від 13.05.13 ОСОБА_20 було заподіяне пошкодження у вигляді здавлення шиї, наслідком якого є странгуляційна борозна, яке супроводжувалось розвитком механічної асфіксії відноситься до категорії тяжких тілесних пошкоджень, що в даному випадку викликало смерть. Смерть неповнолітнього ОСОБА_20 настала у період часу близько 01.45-03.34 год. 13.05.13 від механічної асфіксії, яка розвинулась внаслідок здавлення органів шиї, про що свідчить наявність видової ознаки низько розташованої, циркулярної, рівномірно вираженої странгуляційної борозни, а також наявність загально асфіктичних ознак, виявлених при досліджені трупу та при судово-гістологічному дослідженні: синюшність та одутловатість обличчя, крововиливи на слизовій повік та склер, гостре вздуття легенів по бічним поверхням яких відбитки ребер; ознаки смерті, що швидко настала: багрово-синюшні трупні плями, дрібно крапкові крововиливи під зовнішньою оболонкою серця, плеврою легень, рідкий стан крові, повнокров`я внутрішніх органів.
Після настання смерті неповнолітнього ОСОБА_20 , будучи об`єднаними єдиним умислом, направленим на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_19 , за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів 13.05.2013 р. приблизно о 03-00 год. обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , будучи особами, які раніше вчинили умисне вбивство, знаходячись в квартирі АДРЕСА_8 , діючи з особливою жорстокістю, що виразилась у завданні ОСОБА_19 моральних страждань зганьбленні честі, приниженні гідності, заподіянні душевних переживань, глумлінні; фізичних страждань шляхом нанесення протягом тривалого часу чисельних ударів руками і ногами в життєво важливі частини тіла і голови, ОСОБА_7 знову почав погрожувати ОСОБА_19 . Вбивством. Тобто психічно впливати на потерпілого.
Через нетривалий проміжок часу обвинувачений ОСОБА_8 , за вказівкою ОСОБА_7 , бажаючи доведення спільного єдиного злочинного наміру до кінця, передав ОСОБА_19 ніж та примусив різати собі руки, завдаючи фізичних та моральних страждань. Після чого ОСОБА_10 , бажаючи настання смерті ОСОБА_19 , за вказівкою ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою, з ОСОБА_9 поставили між ногами ОСОБА_19 відро з водою та, утримуючи руками голову потерпілого, застосовуючи силу, почали занурювати та утримувати його голову у відрі. ОСОБА_19 , вириваючись, почав чинити опір. ОСОБА_9 , бажаючи довести до кінця єдиний умисел на вбивство, діючи за попередньою змовою, утримуючи у правій руці ніж, який раніше взяв в зазначеній квартирі, та, діючи спільно з ОСОБА_10 , стали занурювати голову потерпілого у наповнене водою відро. При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 наніс один удар ножем у життєво важливий орган тіла - область шиї ОСОБА_19 . В результаті вказаних дій потерпілому ОСОБА_19 , згідно висновку судово медичної експертизи № 558-Е від 03.06.13 були завдані тілесні ушкодження у вигляді ран на шиї, лівої верхньої кінцівки, які відносяться до легких тілесних пошкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як викликавші розлад здоров`я більше 6 але менше 21 дня. Після цього обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи впевненими, що ОСОБА_19 помер, вважаючи, що виконали всі дії, які необхідні для доведення свого єдиного злочинного умислу, направленого на спричинення смерті ОСОБА_19 та не довели його до кінця з причин, що не залежали від їх волі, тому, що потерпілий ОСОБА_19 вдав, що знаходиться без свідомості. Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишили його у ванній кімнаті і після цього заволоділи майном із квартири, яке належало потерпілому ОСОБА_19 : мобільним телефоном «Моторола», вартістю 50грн., срібним ланцюгом вартістю 193 грн. на якому знаходився хрестик вартістю 100 грн.; комп`ютером в зборі (системний блок, монітор «Делл», клавіатура, шнури) загальною вартістю 9.120,22грн; комп`ютерними навушниками, вартістю 120 грн; ДВД «Реінфорд» вартістю 200грн; дисководом «Asus», вартістю 200 грн; штекером для техніки в комплекті, вартістю 25 грн; спортивною сумкою, вартістю 150 грн., посилювачем звуку, вартістю 250 грн.; кришталевими стаканами в кількості 6 штук, загальною вартістю 100 грн., та майном ОСОБА_19 , що не представляє для нього матеріальну цінність: посудом; кухонною рукавицею; резиновою рукавицею; зарядним пристроєм; двома запальничками; дверними ключами; USB дротом; каблучкою; шапкою; паспортом та ідентифікаційним кодом на ім`я ОСОБА_19 спричинивши потерпілому ОСОБА_19 матеріальну шкоди на загальну суму 10.608 грн. 22 коп.
Крім цього, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заволоділи майном, яке належало неповнолітньому потерпілому ОСОБА_20 : кофтою вартістю 150 грн; клавіатурою для комп`ютера вартістю 200 грн; портативною колонкою з дистанційним пультом вартістю 100 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_18 (матері неповнолітнього ОСОБА_20 ) матеріальну шкоду на загальну суму 450 грн.
Заволодівши зазначеним майном потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишили квартиру та розпорядилися майном на власний розсуд, перед чим вказали ОСОБА_11 прямувати разом із ними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна,
- за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна,
- за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією, всього особисто належного майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначити довічне позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна,
- за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна,
- за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначити довічне позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Визнати ОСОБА_9 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна,
- за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна,
- за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначити довічне позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Визнати ОСОБА_10 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання:
за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна,
за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна,
за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначити довічне позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Визнати ОСОБА_11 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Судові витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні стягнути солідарно з обвинувачених. Питання про речові докази у провадженні вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України. Заявлений у кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_18 цивільний позов прошу суд задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинувачених, вважає, що вирок суду є незаконним, таким, що підлягає скасуванню в частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Прокурор вважає, що при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 судом недостатньо враховані ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких злочинів, а також характер суспільної небезпеки правопорушень.
Крім того, судом недостатньо враховані обставини та особливості вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, характер, спосіб, тривалість та винятковий цинізм дій обвинувачених, завдані злочинами тяжкі наслідки та позиція потерпілого, який наполягав на призначенні останнім найсуворішої міри покарання.
Також, при призначенні обвинуваченим покарання судом недостатньо враховані наявні в матеріалах кримінального провадження дані, що характеризують особи обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , зокрема те, що обвинувачені будучи працездатними особами, на момент вчинення кримінальних правопорушень не працювали.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_9 не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, кваліфікацію дій ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання та зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 14 травня 2013 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_10 погоджується з вироком суду першої інстанції та просить лише застосувати до нього положення ч. 5 ст. 72 КК України та зарахувати строк його попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині зарахування ОСОБА_11 строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції, що діяла до 20 червня 2017 року та зарахувати ОСОБА_11 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13 травня 2013 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення з 13 травня 2013 року по день набрання вироком законної сили відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити та зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 травня 2013 року по 26 березня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Захисник вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог статей 4, 5 КК України при зарахуванні ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 14 травня 2013 року по 20 червня 2017 року, а не на момент ухвалення вироку (26 березня 2018 року), неправильно застосував редакцію закону, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.
До початку судового розгляду обвинувачений змінив вимоги апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, та застосувати до нього положення ч. 5 ст. 72 КК України та зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день за два дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, та просить лише перерахувати його строк попереднього ув`язнення з 13 травня 2013 року з розрахунку один день за два дні позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, та зазначив , що судові витрати з обвинувачених слід стягнути в рівних частинах з кожного, не заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 .
Обвинувачені та їх захисники заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, підтримали апеляційній скарги захисників та обвинувачених.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Враховуючи, що висновки суду у вироку стосовно фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, доведеності вини обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , за ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 , за п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вчиненні ними злочинів, правильність правової кваліфікації їх дій, в апеляційних скаргах прокурора, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та захисників ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 не оспорюються, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до п.п. 2,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків). Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що цих вимог закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримано не було.
Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на наступне.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання врахував характер та ступінь громадської небезпеки скоєного ним злочину, його вік та особу, а саме, що останній раніше судимий не був, вчинив кримінальні правопорушення в достатньо молодому віці, визнання ним своєї вини частково, посередню характеристику з місця мешкання, часткове відшкодування спричинених збитків, що ним скоєно особливо тяжке кримінальне правопорушення, всі обставини по справі, думку потерпілих, які просили призначити максимально можливе покарання обвинуваченому. Крім того, суд врахував і обставини, які, на його думку, пом`якшують покарання, зокрема часткове визнання вини, часткове відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд врахував характер та ступінь громадської небезпеки скоєного ним злочину, його вік та особу, що раніше судимий не був, визнання ним своєї вини частково, посередню характеристику з місця мешкання, що ним скоєно особливо тяжке кримінальне правопорушення, всі обставини по справі, думку потерпілих, які просили призначити максимально можливе покарання обвинуваченому. Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав часткове визнання вини, часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_18 . Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд врахував характер та ступінь громадської небезпеки скоєного ним злочину, його вік та особу, що раніше судимий не був, визнання ним своєї вини частково, посередню характеристику з місця мешкання, що ним скоєно особливо тяжке кримінальне правопорушення, всі обставини по справі, думку потерпілих, які просили призначити максимально можливе покарання обвинуваченому. Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд визнав, часткове визнання вини, часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_18 . Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд врахував характер та ступінь громадської небезпеки скоєного ним злочину, його вік та особу, що раніше судимий не був, визнання ним своєї вини частково, посередню характеристику з місця мешкання, що ним скоєно особливо тяжке кримінальне правопорушення, всі обставини по справі, думку потерпілих, які просили призначити максимально можливе покарання обвинуваченому. Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд визнав часткове визнання вини. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному конкретному випадку можливо не призначати обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 найбільш суворий вид покарання у виді довічного позбавлення волі та вважав за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк, зважаючи на особи обвинувачених, їх молодий вік, найстаршому з яких на час вчинення злочинів не було ще й 20 років, на даний час найстаршому з них ще немає 25 років, а також те, що довічне позбавлення волі є найбільш суворим та безстроковим покаранням, тобто без зазначення його строку відбування, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обставин, а саме часткове визнання ними своєї провини, часткове відшкодування шкоди.
З такою позицією суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на те, що при призначенні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, судом не в повній мірі враховано всі обставини справи, тяжкість та суспільну небезпечність вчинених обвинуваченими злочинів та спосіб їх вчинення.
Крім того, колегія суддів бере до уваги правову позицію, зазначену в постанові Верховного Суду України від 14.04.2016 року, відповідно до якої Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).
Санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк під десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, тобто лише тоді, коли воно встановлене у санкції статті, за якою засуджується особа (лише за вчинення злочинів, за які визначено покарання у виді довічного позбавлення волі), якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Таким чином, покарання у виді довічного позбавлення волі встановлюється лише за вчинення особливо тяжких злочинів. У ч. 6 ст. 12 КК України прямо зазначено, що злочин, за який передбачається покарання у виді довічного позбавлення волі, є особливо тяжким.
За вчинення особливо тяжкого злочину вбивства, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України (у тому числі у пунктах 4, 6, 12, які інкриміновано ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) законодавцем, крім строкового позбавлення волі, передбачено і найбільш суворе покарання у виді довічного позбавлення волі.
Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного і однакового застосування вказаної норми, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально передбачених КК України, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинно мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.
Тобто обставиною, яка зумовлює призначення довічного позбавлення волі й водночас указує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину й особи злочинця. Вона визначається сукупністю усіх зібраних у справі даних, що стосуються вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. На таку небезпеку можуть, зокрема, вказувати: наявність у вчиненому діянні декількох з альтернативно передбачених диспозицією ознак відповідного складу злочину; відсутність обставин, що пом`якшують покарання тощо.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що покарання у виді довічного позбавлення волі є таким видом покарання, що застосовується у випадках, коли необхідність пожиттєвої ізоляції особи від суспільства обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключною небезпечністю особи винного.
В даному конкретному випадку суд першої інстанції, остаточно призначаючи основне покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 15 років, не врахував винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого ними вбивства з особливою жорстокістю та з корисливих мотивів, а також замах на вчинення вбивства, вчиненого після скоєння навмисного вбивства, а саме те, що зазначені злочини, відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та є тим випадком, спеціально передбаченим КК України, коли призначається довічне позбавлення волі.
Так, судом першої інстанції при вирішенні питання про обґрунтованість та справедливість призначеного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 покарання не дано оцінки обставинам вчинення злочинів, що обвинувачені протягом декількох годин вчинили три умисні злочини, які відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими; характеру і ступеню тяжкості вказаних злочинів - умисного вбивства та замаху на вбивство, вчинених за попередньою змовою групою осіб, з особливою жорстокістю та з корисливих мотивів; особливу зухвалість та цинічність дій обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які являють собою підвищену небезпеку для суспільства; їхні конкретні дії по позбавленню життя неповнолітнього ОСОБА_20 та замаху на вбивство ОСОБА_19 , а саме механізм нанесення та локалізація великої кількості тілесних ушкоджень, які нанесені численними ударами руками та ногами в життєво важливі частини тіла та голови; вік особи, відносно якої вчинено вбивство; характер, тривалість та послідовність застосованого обвинуваченими жорстокого насильства над потерпілими, яке завідомо для обвинувачених було пов`язане із спричиненням неповнолітньому ОСОБА_20 та потерпілому ОСОБА_19 особливих фізичних страждань, а також психічних та моральних страждань, заподіюючи душевних переживань та принижуючи їх гідність під погрозою продовження фізичного насильства, що вчинені з винятковим цинізмом, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки в суспільстві, про що свідчить примушування потерпілих вчиняти дії сексуального характеру, та, в подальшому, вступити в статевий контакт неприроднім шляхом, одягнути жіночу білизну, в якій були вимушені примусово продемонструвати танець у кімнаті квартири; спосіб вбивства, а саме шляхом удушення неповнолітнього ОСОБА_20 , використовуючи мережевий кабель живлення, як знаряддя вчинення злочину, кінці якого обвинувачені розтягували у різні сторони, що продовжувалось не менше 5-10 хвилин, з нанесенням ударів ногами по голові та намаганням скрутити м`язи шиї потерпілого, що і спричинило смерть потерпілого; а також, спосіб замаху на вбивство ОСОБА_19 , шляхом примушування потерпілого ОСОБА_19 різати собі руки, а потім занурюванням голови потерпілого у наповнене водою відро та нанесенням удару ножем у життєво важливий орган тіла шию, проте смерть потерпілого не настала з причин, що не залежали від волі обвинувачених.
Отже, обставини вчинення злочинів, зокрема їх спосіб, зухвалість поведінки засуджених при застосуванні насильства, зухвалість та цинізм дій обвинувачених самі по собі є достатньою підставою вважати, що останні вчинивши вбивство неповнолітнього потерпілого ОСОБА_20 та замах на вбивство потерпілого ОСОБА_19 поставили їх життя, яке є найвищою соціальною цінністю людини, нижче від своїх бажань.
Крім того, суд першої інстанції не у повній мірі врахував думку потерпілого ОСОБА_19 , який в судовому засіданні просив призначити обвинуваченим виключно сувору міру покарання, а також судом не враховано те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , будучи працездатними особами, на момент вчинення кримінальних правопорушень не працювали.
Зазначені вище обставини у своїй сукупності безумовно свідчать про зухвалість поведінки обвинувачених, їх жорстокість, винятковий цинізм, а відтак про їхню підвищену суспільну небезпечність та скоєних ними кримінальних правопорушень, що унеможливлює виправлення останніх протягом визначеного судом строку покарання.

На думку колегії суддів, поведінка обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 свідчить про чітко виражену антисоціальну спрямованість, зневажливе ставлення до закону та загальноприйнятих норм моралі.
За таких обставин суд першої інстанції повинен був призначити обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України найсуворіше покарання у виді довічного позбавлення волі, але, незважаючи на справедливість саме такого покарання, суд першої інстанції цього не зробив, що в даному випадку суперечить принципу справедливості, який є однією із ключових засад всієї системи права, й особливе місце посідає цей принцип у кримінальному праві, де однією із складових принципу справедливості виступає співрозмірність вчиненого особою злочину та призначеного за нього покарання.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що остаточно призначене обвинуваченим покарання у вигляді 15 років позбавлення волі не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів і особі обвинувачених внаслідок м`якості.
Крім того, апеляційний суд враховує положення ст. 59 КК України та приписи норм п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України і ч. 4 ст. 187 КК України, якими встановлено обов`язковість застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, та вважає за необхідне призначити обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за вказаними статтями Кримінального Кодексу обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації всього належного їм майна.
Зважаючи на дані про осіб обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у поєднанні із тяжкістю вчинених ними злочинів, які є особливо тяжкими, а також особливу зухвалість й цинічність вчинення замаху на вбивство потерпілого та вбивства неповнолітньої особи за попередньою змовою групою осіб з метою незаконного збагачення, думку потерпілого, колегія суддів приходить до висновку, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними інших злочинів, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України кожному з останніх буде покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Оскільки обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 скоєно декілька злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, то їм остаточне покарання слід призначити за правилами ч. 1 ст. 70 КК України.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд врахував характер та ступінь громадської небезпеки скоєного ним злочину, його вік та особу, що раніше судимий не був, невизнання ним своєї вини, посередню характеристику з місця мешкання, що ним скоєно особливо тяжке кримінальне правопорушення, всі обставини по справі, думку потерпілих, які просили суворо не карати обвинуваченого. Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_11 є вчинення злочину під впливом погрози, примусу. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, про призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано тяжкість вчиненого ним злочину та обставини його вчинення, зокрема, вказаний злочин має підвищений рівень суспільної небезпеки, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, який вчинений відносно неповнолітньої особи за попередньою змовою групою осіб, з особливою жорстокістю, пов`язаного із спричиненням психічних та моральних страждань неповнолітньому потерпілому ОСОБА_20 , а також особливих фізичних страждань, а саме шляхом удушенням неповнолітнього ОСОБА_20 , використовуючи мережевий кабель живлення, як знаряддя вчинення злочину, кінці якого обвинувачені, зокрема ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , розтягували у різні сторони, що продовжувалось не менше 5-10 хвилин, з нанесенням ударів ногами по голові та намаганням скрутити м`язи шиї потерпілого, що і спричинило смерть потерпілого. Зазначене свідчить про нехтування обвинуваченим загальнолюдськими моральними цінностями, крайню зневагу до людського життя та вказують на виключну небезпеку його особи для суспільства. Також, колегія суддів бере до уваги й особу обвинуваченого, який будучи працездатною особою, на момент вчинення кримінальних правопорушень не працював.
Отже, суд, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_11 покарання не дотримався вимог кримінального закону, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення особі покарання, а саме: ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, й не навів належних і достатніх мотивів для призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією інкримінованої статті.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене судом першої інстанції за інкримінований злочин не буде справедливим та не відповідатиме меті виправленню й попередженню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів і особам обвинувачених внаслідок м`якості.
Відповідно до ст. ст. 409, 413, 414 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З огляду на вищевикладене, оскільки за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку, що покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є занадто м`яким, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо солідарного стягнення з обвинувачених судових витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні, слід зазначити наступне.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави.
Відповідно до ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, та в разі, якщо обвинувачуються декілька осіб, вирішує питання про стягнення процесуальних витрат щодо кожного обвинуваченого.
З нормативного розуміння наведених норм кримінального процесуального закону вбачається, що процесуальні витрати підлягають чіткому розподілу та не можуть бути стягнені судом солідарно.
Між тим, всупереч цим вимогам закону, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції фактично судові витрати між обвинуваченими не розподілив та помилково визначив, що вони підлягають солідарному стягненню, внаслідок чого допустив порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, враховуючи, що зміст резолютивної частини обвинувального вироку, повинен бути викладений чітко і ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку, а також рівну участь всіх обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів для проведення судових експертиз № 44/01-107 від 09 липня 2013 року та експертизи № 44/03-156 від 01 серпня 2013 року, відповідно 734 гривні 16 копійок та 586 гривень 80 копійок, разом 1320 гривень 96 копійок, по 264 гривень 19 копійок з кожного окремо.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині розподілу процесуальних витрат є обґрунтованими, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині розподілу витрат.
Окрім того, судом вирішено питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні у відповідності вимог ст. 100 КПК України.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абзацу 7 п. 2 ч. 3 та абзацу 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.

Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_18 , суд першої інстанції на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, вирішив цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди відповідно до вимог чинного законодавства та обгрунтовано відмовив в задоволенні цивільного позову в цій частині, зважаючи на те, що суду не надано підтвердження, у зв`язку з чим були понесені зазначені витрати, та обгрунтування розміру їх відшкодування.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду про відмову в задоволенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки потерпілою ОСОБА_18 не надавались будь-які докази на підтвердження витрат на поховання та панахіду за померлого сина ОСОБА_20 , а в апеляційній скарзі прокурора не наведено доводів щодо неправильного вирішення цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди, а тому вимоги апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинувачених та захисників в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, апеляційний суд вважає їх таким, що заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Частина п`ята статті 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання від 26 листопада 2015 року (далі - Закон України № 838-VIII) передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк, зокрема тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування.
Разом з тим, Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі Закон України № 2046-VIII), який набрав чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК викладено у такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті...».
З питання застосування правил зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду висловила свою правову позицію в постанові від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17).
Вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено в частинах 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вчинили злочини 12 травня 2013 року та 13 травня 2013 року були затримані - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , 14 травня 2013 року були затримані - ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України відповідно до протоколу затримання осіб і з цього часу ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 перебувають під вартою в межах даного кримінального провадження.
Як зазначено в п. 106 згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України Про попереднє ув`язнення № 3352-XII від 30 червня 1993 року попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
За вимогами статті 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Тому, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII, підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту затримання до набрання вироком законної сили.
У зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників є належними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне здійснити зарахування всього терміну попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 з 14 травня 2013 року по 13 листопада 2020 року включно, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з 13 травня 2013 року по 13 листопада 2020 року включно у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Разом з тим, суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_17 задовольнити частково.
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_23 , обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , за ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 , за п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати в частині призначеного покарання та в частині розподілу процесуальних витрат.
Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
- за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
- за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 14 травня 2013 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 14 травня 2013 року по 13 листопада 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_8 покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
- за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
- за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 14 травня 2013 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 14 травня 2013 року по 13 листопада 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_9 покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
- за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
- за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 14 травня 2013 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 14 травня 2013 року по 13 листопада 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_10 покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
- за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
- за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 13 травня 2013 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 13 травня 2013 року по 13 листопада 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_11 покарання:
- за п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_11 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 13 травня 2013 року по 13 листопада 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Звільнити на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_11 від відбування покарання у зв`язку із його фактичним відбуттям.
Звільнити ОСОБА_11 з-під варти негайно в залі суду апеляційної інстанції.
Стягнути з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів для проведення судових експертиз № 44/01-107 від 09 липня 2013 року та експертизи № 44/03-156 від 01 серпня 2013 року, відповідно 734 гривні 16 копійок та 586 гривень 80 копійок, разом 1320 гривень 96 копійок, по 264 гривень 19 копійок з кожного.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - у той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4