№ 1-кп/337/17/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч.1 ст. 296, ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою посилаючись на наявність ризиків передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Вказав, що його матері зроблена операція і зараз вона знаходиться вдома і потребує постійного стороннього догляду. Заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання підзахисного, та акцентував увагу на тривалість перебування ОСОБА_4 під вартою.

Прокурор заперечував проти клопотання обвинуваченого вказавши, що обвинуваченому надавалися шанси, але він порушував умови більш м`яких запобіжних заходів, наполягав на задоволенні свого клопотання.

Вислухавши пояснення учасників, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні,у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, майновий стан, тощо.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).

Частина 5 ст. 199 КПК України зобов`язує суд відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).

У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Розглядаючи доводи прокурора в обґрунтування продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Як вбачається з клопотань, позиція прокурора зводиться до того, що ризики передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, та не змінилися.

Зокрема неявкою у підготовчі засідання та оголошення у розшук прокурор обґрунтовує ризик переховування.

У справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний із строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , 18.12.2019 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тобто на даний час більше року він тримається під вартою.

Зазначене, на думку суду, зменшує ризик переховування настільки, що він не може виправдати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Покладення ж на обвинуваченого обов`язку носити електронний засіб контролю та заборони цілодобово залишати житло, також істотно зменшують вказаний ризик

Суд зауважує, що значна тривалість судового розгляду, за відсутності відомостей щодо явного зловживання стороною захисту процесуальними правами, не може перекладатися на обвинуваченого шляхом обмеження права на свободу, що відносно ОСОБА_4 носить тривалий характер, навіть за наявності обґрунтованого обвинувачення, і при цьому очікуване покарання не слід ототожнювати із застосуванням запобіжного заходу.

Також суд зважає на положення ч. 1 ст. 318 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції про права людини і основоположних свобод, які визначають право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Прокурором, на даний час, не наведено достатніх переконливих мотивів неможливості застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Крім того суду надано медичні документи, які свідчать про перенесені обвинуваченим захворювання, встановлення йому другої групи інвалідності.

Також суду надано документи які свідчать про наявність у матері обвинуваченого, на праві власності, квартири за адресою АДРЕСА_1 , а сама мати обвинуваченого, відповідно довідки лікаря, перенесла операцію, та потребує стороннього догляду. Заперечень від матері обвинуваченого з приводу застосування до ОСОБА_4 домашнього арешту за адресою її власності, до суду не надходило.

Зваживши всі обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що запобігти встановленим ризикам, та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 можливо шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст. 181, 183, 331, 392 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а клопотання ОСОБА_4 задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою, на домашній арешт із забороною покидати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , по 09 квітня 2021 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклик до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими в даному кримінальному провадженні, носити засіб електронного контролю.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

ОСОБА_4 , на підставі ст. 202 ч.3 п.2 КПК України, негайно звільнити з-під варти в залі суду, та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання, так як згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Контроль за виконанням ухвали відносно ОСОБА_4 покласти на орган Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого.

Копію ухвали направити до Державної установи Запорізький слідчий ізолятор для відома.

Суддя: