Провадження № 11-кп/824/678/2020 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0007082 від 24.07.2018 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2019 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Таврійськ, Херсонської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23 жовтня 2002 року Каховським районним судом Херсонської області за ч.2 ст. 121 до 7 років позбавлення волі;
- 08 червня 2010 року Каховським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі,
засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_10 покладено обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати;

Відповідно до вироку, ОСОБА_10 , 24.07.2018 приблизно о 03 годині 00 хвилин, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи зухвалість, вилив на кузов автомобілю «Mercedes-Benz Е 220 CDI», номерний знак НОМЕР_1 пальне, який належить ОСОБА_9 та який перебував у громадському місці на відкритій ділянці вулиці, поблизу житлових будинків, після чого підпалив його запальничкою та вказаний автомобіль загорівся, внаслідок чого було грубо порушено громадський порядок.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочину та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, указав на незаконність вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через його м`якість та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши останнього від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважав, що судом не надано належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки особі обвинуваченого, який умисно вчинив хуліганській дії, що проявилися у пошкодженні майна. Крім того, зауважив, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних, що підтверджують наявність такої обставини. Визнання вини обвинуваченим свідчить лише про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене. Крім того, указав на те, що судом першої інстанції хоча і зазначено, що враховано, але не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_10 злочину, даним про його особу, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, також останній не працевлаштований та не має місця реєстрації. Просив скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 296 КК України призначити покарання у виді 2 років обмеження волі. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, потерпілого, який вимоги апеляційної скарги прокурора підтримав, обвинуваченого, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_10 та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.296 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

За змістом ч.1 ст. 420 КПК України, підставами для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, у тому числі, неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є слушними та ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ст. 75 КК України суд може звільнити особу від відбування покарання із випробуванням, якщо із урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу та інших обставин справи суд дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання із випробуванням суд послався на тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який є злочином невеликої тяжкості, обставину, яка пом`якшує покарання, якою суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, обставину, яку обтяжує покарання - рецидив злочину та дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, має дві непогашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення тяжких злочинів, не має місця реєстрації, а за місцем проживання характеризується посередньо, не працевлаштований. Проте, обмежившись перерахуванням обставин, визначених у ст. 65 КК України, які враховуються при призначенні покарання, суд у вироку не навів будь-яких мотивів, із яких він дійшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливе без відбування ним призначеного покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять буд-яких даних, які би указували на можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання. На підтвердження такого висновку, колегія суддів зважає на суспільну небезпечність особи ОСОБА_10 , який раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів, один з яких є злочином проти життя та здоров`я особи і за які має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості. ОСОБА_10 , будучи раніше неодноразово судимим на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний злочин. При цьому, після звільнення з місць позбавлення волі обвинувачений не працевлаштувався, не має міцних соціальних зв`язків. Також колегія суддів враховує обставини вчинення злочину та його суспільну небезпеку, а також думку потерпілого, який зазначив, що шкода обвинуваченим йому відшкодована не була та призначене покарання є м`яким. Наведене приводить колегію суддів до переконання про відсутність можливості перевиховання ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства та досягнення мети покарання, визначеної ч.2 ст.65 КК України.

Разом з тим колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі строком на два роки, за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є таким, яке необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та попередження нових злочинів. Підстав для посилення цього покарання шляхом збільшення його розміру колегія суддів не вбачає та питання про це не ставиться прокурором в апеляційній скарзі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 296 КК України та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді та розмірі, який був визначений судом першої інстанції без застосування положень ст. 75 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 17.07.2019 щодо ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити у цій частині новий вирок. ОСОБА_10 за ч.1 ст.296 КК України призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

В решті вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 17.07.2019 щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Строк відбування покарання рахувати з моменту взяття під варту ОСОБА_10 у ході звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців із дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення копії вироку.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4