Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2402/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю :
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 21.10.2020 року, якою залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжено його дію на 60 днів,
в с т а н о в и л а :
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 ухвалу суду просить скасувати та змінити обраний йому запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт. Посилається на те, що доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які є підставою для продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безпідставними та не мають документального підтвердження. Зазначає, що судом не враховано його поведінку, ставлення до вчиненого, наявність неповнолітньої дитини та стан здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 ухвалу суду просить скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту у період з 22 год. до 07 год. наступного дня. Зазначає, що обраний ОСОБА_8 запобіжний захід є занадто суворим. Вказує, що судом не враховано, що обвинувачений має хронічні захворювання. Зазначає, що викладені в ухвалі підстави для продовження строку тримання під вартою не відповідають фактичним обставинам справи. Посилається на те, що не було доведено ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21.10.2020 року, обвинуваченому ОСОБА_8 залишено попередній запобіжний захід у виді тримання під вартою та продовжено його дію на 60 діб по 19 грудня 2020 року, включно.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, є особою раніше судимою. Крім того, існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, про законність та обґрунтованість ухвали суду, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 21.10.2020 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою на два місяці обвинуваченому ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 на домашній арешт, заперечення прокурора, який просив продовжити відносно обвинуваченого термін тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останнього.
Також, судом першої інстанції було враховано й те, що обвинувачений є особою, яка має судимість, що свідчить про існування реальних ризиків вчинення ним повторного кримінального правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи захисника та обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 .
Таким чином, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у вчиненні вказаного злочину, дані про особу обвинуваченого та врахував наявність передбачених ст.177 КПК ризиків, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Посилання ОСОБА_8 на те, що він має захворювання, не є такими що беззаперечно можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404,407 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 21.10.2020 року, якою залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжено його дію на 60 днів до 19 грудня 2020 року включно, щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :