Шаргородський районний суд
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року

м. Шаргород

справа №152/997/20

провадження №1-кс/152/137/20

Слідчий суддя Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , начальника Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , представника скаржника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП Головного управління національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 від 30 квітня 2020 рокупро закриття кримінального провадження № 0000127,

встановив:

10.09.2020 на адресу слідчого судді Шаргородського районного суду надійшла скарга ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП Головного управління національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 від 30 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000127.

10.09.2020, відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень згідно зі ст.35 КПК України, вказана скарга передана слідчому судді ОСОБА_1 (а.с.11).

Ухвалою слідчого судді від 11.09.2020 призначено судовий розгляд даної скарги на 14 годину 14 вересня 2020 року (а.с.12).

У обґрунтування доводів скарги ОСОБА_4 посилається на те, що 26.04.2019 вона звернулася із заявою до Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області про внесення до ЄРДР відомостей за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень колишнім чоловіком ОСОБА_7 та його братом ОСОБА_8 . У цей же день дані про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР, але досудове розслідування практично не проводилося. За її наполяганням та наполяганням її представника адвоката ОСОБА_5 вона була визнана потерпілою по справі, допитана слідчим ОСОБА_6 , був оглянутий, добровільно виданий нею мобільний телефон, побитий ОСОБА_7 та визнаний речовим доказом, також були допитані очевидці події і видано направлення на судово медичне обстеження. З серпня 2019 року слідчий ОСОБА_6 жодних слідчих та процесуальних дій не проводив, не дивлячись на вказівки старшого групи прокурорів, що здійснює повноваження у даному кримінальному провадженні від 24.09.2019, які містять в собі 11 пунктів, жодного з них не виконав, дочекався закінчення строків досудового розслідування і 30.04.2020 закрив провадження у справі, при цьому на звернення адвоката ОСОБА_5 запевняв останню про те, що досудове розслідування проводиться.

ОСОБА_4 просить скасувати постанову старшого слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 від 30.04.2020 про закриття кримінального провадження №0000127 як незаконну та необґрунтовану.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 підтримали скаргу.

Старший слідчий СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд скарги в його відсутності. Відповідно до вимог ч.3 ст.306 КПК України неприбуття в судове засідання слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Начальник Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги та зазначила, що скаргу слід залишити без задоволення, оскільки у відповідності до ст. 284 КПК України слідчий зобов`язаний закрити кримінальне провадження у разі коли строк досудового розслідування закінчився та жодній особі не було пред`явлено підозру.

Слідчий суддя, вислухавши скаржника ОСОБА_4 , представника скаржника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , висновок начальника Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження за скаргою та матеріали кримінального провадження №0000127, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням верховенства права…

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.2 ст.8 КПК України).

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.

Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух …(рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Пунктом 3 частини 1 статті 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності (п.5 ч.1 ст.3 КПК України).

Відповідно до статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: 1) шість місяців у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку; 2) дванадцять місяців у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості; 3) вісімнадцять місяців у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Досудове розслідування повинно бути закінчено: 1)протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: 1)двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2)шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості; 3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину (ч.2 ст.219 КПК України).

Згідно з положеннями ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості.
Пунктом 2 абзацу 2 ч.1 ст. 219 КПК України передбачено, що строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить дванадцять місяців у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості.

Виходячи з аналізу вимог ст.ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження.

Згідно абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні старшого слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 перебувало кримінальне провадження №0000127, внесене 26.04.2019 до ЄРДР Шаргородським ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області за заявою ОСОБА_4 про заподіяння їй тілесних ушкоджень та пошкодження мобільного телефону її колишнім чоловіком ОСОБА_7 та його братом. Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 125 КК України(а.п.5).

30.04.2020 старшим слідчим Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП У Вінницькій області ОСОБА_6 кримінальне провадження було закрито на підставі п.п.14 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що строки досудового розслідування вказаного кримінального провадження закінчилися, і жодній особі не було повідомлено про підозру.
Строк досудового розслідування даного кримінального провадження закінчився.
Строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає (ч.5 ст.294 КПК України).

Станом на 30.08.2020 особа, яку повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні відсутня.
Отже, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 219 КПК України закінчився строк досудового розслідування, який для вказаного кримінального правопорушення (злочину) становить дванадцять місяців з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, клопотання про продовження досудового розслідування в строк, передбачений ч.5 ст. 295 КПК України, органом досудового розслідування не подавалось, вказаний строк, з урахуванням вимог ч.5 ст. 295 КПК України поновленню не підлягає, жодній особі повідомлення про підозру пред`явлено не було, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, враховуючи при цьому правову підставу для закриття кримінального провадження, яка є імперативною нормою. В такому разі слідчий суддя не наділений повноваженнями на прийняття рішення про продовження дії строку досудового розслідування та не вправі покладати на слідчого, прокурора обов`язок проводити досудове розслідування за межами визначеного законом строку.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя виходить з того, що скасування постанови слідчого від 30.04.2020 про закриття кримінального провадження не спричинить ніяких правових наслідків в даному кримінальному провадженні, так як строк досудового розслідування продовженню вже не підлягає, і матеріали кримінального провадження №0000127від 26.04.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не можуть бути направлені до Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області для продовження досудового розслідування, оскільки у слідчого вже немає на це відповідних повноважень. Крім того, з урахуванням того, що строки досудового розслідування у даному кримінальному провадженні вже закінчились, прийняття слідчим рішення про поновлення досудового розслідування та будь-яких інших процесуальних дій буде носити завідомо незаконний характер.

Вказані обставини позбавляють слідчого суддю можливості поза межами строку досудового розслідування вирішувати поставлені скаржником питання в рамках закритого кримінального провадження.
Разом з тим, оцінюючи на предмет законності вказану вище постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів. Також, згідно вимог ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам діючого законодавства, є необґрунтованою та передчасною, слідчі дії у даному кримінальному провадженні проведенні не в повному обсязі, а саме: обставини вчиненого кримінального правопорушення, які зазначив заявник, перевірені не в повному обсязі, не допитані усі свідки, яких безпосередньо просив допитати заявник, не перевірено його доводи та не призначено і не проведено судово медичну експертизу, до матеріалів кримінального провадження не долучено та не вирішено питання про визнання речовим доказом СД диску, наданого свідком ОСОБА_10 , на якому зафіксовано подію кримінального правопорушення, не встановлено відсутності або наявності причинного зв`язку з подіями на які вказував заявник, та не проведено інші необхідні слідчі та процесуальні дії.

Слідчий при проведенні досудового розслідування обмежився лише тим, що опитав учасників та очевидців події, поряд з тим як збирання доказів це є прямим обов`язком слідчого, які покладені на нього відповідно до вимог ст. 92 КПК України. У оскаржуваній постанові слідчого про закриття кримінального провадження взагалі не зазначено, які саме обставини встановлені органом досудового розслідування, чи мала місце подія правопорушення, тощо. Матеріали кримінального провадження потерпілій та її представнику слідчим не надавались. Слідчий також не скористався можливістю продовжити строки досудового розслідування.
У відповідності до вимог ст.ст. 9, 40 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Є очевидним, що слідчим досудове розслідування проведено поверхнево, без з`ясування обставин, які мають суттєве значення для кримінального провадження, отже органом досудового розслідування завдання кримінального провадження, передбачені ст.2 КПК України, не виконані.

Аналізуючи доводи та міркування скаржника ОСОБА_4 та її представника адвоката ОСОБА_5 щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної постанови, слідчий суддя погоджується із ними, оскільки дійсно під час досудового розслідування кримінального провадження №0000127 від 26.04.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, слідчим не були застосовані всі передбачені законом (ч. 4 ст. 38 КПК України) заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування, а ті, що були застосовані - носили фактично формальний характер, є неякісними і свідчать про безвідповідальне ставлення слідчого до виконання своїх процесуальних обов`язків. Все це призвело до порушення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, і як наслідок цього - спливу строку досудового розслідування.
До вказаного висновку слідчий суддя приходить не тільки з вимог національного законодавства, а й прецедентної практики ЄСПЛ з означеного питання.

Так, ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ висловлює сталу позицію, вказуючи у своїх рішеннях на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справах "Олександр Ніконенко проти України" від 14.11.2013, п.44, "Мута проти України" від 31.07.2012, п. 61, "Карабет та інші проти України" від 17.01.2013, п.259).

Відповідно до правового висновку Європейського суду, висловленого у пункті 45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 (остаточне рішення від 17.06.2011), "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

З оскаржуваної постанови вбачається, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який застосовується при оцінці доказів, які можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".
Крім того, слідчий суддя вважає, що процесуальний строк, встановлений для оскарження постанови про закриття кримінального провадження, скаржником не пропущений, оскільки ОСОБА_4 не було відомо про те, що кримінальне провадження закрито, і лише на її вимогу 01.09.2020 їй слідчий вручив оскаржувану постанову, що вона довела в судовому засіданні копією оскаржуваної постанови, на якій наявна розписка про те, що постанову від 30.04.2020 про закриття кримінального провадження №0000127від 26.04.2019 їй вручено 01.09.2020.
Керуючись ст.ст. 19,55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свободст.ст. 2, 8, 9, 24, 26, 40, 92, 94, 113, 219, 284, 303, 304, 305, 306, 309, 372, 395 КПК України, ст. 12 КК України слідчий суддя,

постановив:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП Головного управління національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 від 30 квітня 2020 рокупро закриття кримінального провадження № 0000127 - відмовити.
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Вінницької апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1