Справа № 556/1576/17 Провадження №11-кп/802/181/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000403, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , який оскаржує вирок у частині, що стосується його інтересів під час вирішення судом питання по долю речових доказів на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області

від 08 листопада 2018 року, яким -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання:
- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі;
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне до відбуття покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Міру покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
Цивільні позови задоволено частково.
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілих: ОСОБА_11 4 398,72 грн. у рахунок відшкодування матеріальної та 20 000 грн. моральної шкоди; ОСОБА_12 49 336,88 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди; ОСОБА_13 2 525,15 грн у рахунок відшкодування матеріальної та 40 000 грн моральної шкоди, а також у дохід держави 4 204 грн у рахунок відшкодування витрат на залучення експертів та 1162,60 грн судового збору.
Постановлено конфіскувати в дохід держави мотоцикл марки JIANSHE, (без реєстраційного номера) та мисливську рушницю ЗК 16-го калібру.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 червня 2017 року близько 23:00 у с. Каноничі Володимирецького району Рівненської області, рухаючись по вул. Лісовій на незареєстрованому мотоциклі «Jianshe» як пасажир, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, здійснив два постріли з не зареєстрованої в установленому законом порядку мисливської гладкоствольної рушниці по автомобілю «Volkswagen T6» (д.н.з НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_12 , який рухався позаду мотоцикла. Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_7 пасажири автомобіля отримали: ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження. Крім того, було пошкоджено вказаний автомобіль, належний ОСОБА_12 .
У поданих на вирок апеляційний скаргах:
- прокурор, не оспорюючи фактичних обставини справи та правильність кваліфікації дій, оскаржує вирок через м`якість призначеного покарання. У зв`язку із цим, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання: за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;
- обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції щодо нього змінити та на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки;
- ОСОБА_10 , як особа, яка оскаржує вирок у частині, що стосується його інтересів під час вирішення судом питання про долю речових доказів, просить вирок в частині вирішення питання про конфіскацію мотоцикла в дохід держави змінити, повернувши йому мотоцикл марки «JIANSHE».
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування покурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, відносно апеляції обвинуваченого та особи, яка оскаржує вирок у частині, що стосується його інтересів під час вирішення судом питання про долю речових доказів, заперечив, обвинуваченого та захисника, які подану обвинуваченим апеляційну скаргу підтримали, апеляцію прокурора заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Встановлено, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням вогнепальної зброї та за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Незважаючи на неоскарження вироку суду першої інстанції учасниками судового повадження в частині кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд в ухвалі від 18 липня 2019 року, у відповідності до ч. 2 ст. 404 КПК України, вийшов за межі апеляційних скарг та ухвалив рішення про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, предбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрив криміальне повадження у цій частині.
У Постанові від 05 грудня 2019 року Верховний Суд, за наслідками розгляду касаційної скарги прокурора на вищезгадану ухвалу апеляційного суду, дійшов висновку про передчасність такого висновку апеляційного суду, призначив новий розгляд даного кримінального провадження в суді апеляційної інстації.
Згідо із ч. 1 ст. 316 КК України вказівки суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відтак, новий розгляд матеріалів даного кримінального провадження апеляційний суд проводить із урахуванням вказівок Верховного Суду.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку апеляційного суду, вважаючи доведеною винуватість ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, предбачених ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 121 КК України, місцевий суд з достатньою повнотою проаналізував та надав належну юридичну оцінку усім зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Норми, передбачені ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство (основний склад злочину) та ч. 4 цієї самої статті, з-поміж інших ознак, хуліганство, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї (кваліфікований склад злочину), визначають обсяг (стан, зміст, певну сукупність) суспільних відносин, які охороняються їх дією, і водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у повазі та ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу. Хуліганські дії, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях. Водночас громадський порядок може бути порушений і за відсутності сторонніх осіб чи у присутності лише потерпілого (вночі, у безлюдному місці, у квартирі). Хуліганські дії можуть супроводжуватися ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно.

Разом із тим, надавати правильну кримінально-правову оцінку хуліганству та відмежовувати його від інших кримінально караних діянь належить, зокрема, за об`єктом злочину і такою ознакою суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Особливість мотиву хуліганства (явна неповага до суспільства) полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і установлених у суспільстві правил поведінки.

У контексті зазначеного слід послатися й на роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», в яких зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 на мотоциклі під керуванням свого знайомого ОСОБА_15 приїхав із с. Кідри в с. Каноничі, де роз`їжджав по вулицях села в масці (балаклаві) та зі зброєю (мисливською рушницею). Помітивши це, жителі села повідомили працівників поліції. У подальшому, рухаючись на мотоциклі по вул. Лісовій у с. Каноничі, ОСОБА_7 , тримаючи в руках рушницю, двічі вистрілів по автомобілю з людьми, який їхав за ним. Внаслідок дій останнього ОСОБА_11 отримав вогнепальне поранення грудної клітки, передньої черевної стінки, правого стегна та руки, без пошкодження внутрішніх органів (легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я), а ОСОБА_13 проникаюче вогнепальне поранення грудної клітки зліва і лівого передпліччя (тяжкі тілесні ушкодження). Крім того, було пошкоджено і сам автомобіль, який належав ОСОБА_12 .

Погодившись із кваліфікцією зазначених дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України, місцевий суд послався на показання потерпілих: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які перебували в автомобілі, що рухався по вул. Лісовій с. Каноничі за мотоциклом, а також свідків: працівників поліції ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які на патрульній машині їхали по вул. Лісовій за мотоциклом і автомобілем, свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . Також в основу обвинувального вироку в цій його частині місцевим судом покладено досліджені в судовому засіданні дані протоколів огляду місця події, слідчих експериментів, висновків експертів.

Зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку дають можливість відтворити обставини вчинення даного злочину та свідчать про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, який рухаючись на мотоциклі по вулиці населеного пункту, в присутності сторонніх осіб, в масці (балаклаві) із зброєю (мисливською рушницею) в руках, здійснював постріли в автомобіль, в якому перебували кілька людей, із якими він попередньо не спілкувався, не мав ніяких особистих стосунків, тобто знайомий не був. І такий перебіг подій не заперечував і сам обвинувачений, даючи показання в суді.

Не підтверджується наявними у справі доказами і версія сторони захисту про перебування ОСОБА_7 у стані необхідної оборони під час заподіяння ним шкоди здоров`ю та майну потерпілих.
Таким чином невідповідностей висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження чи істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, який грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням вогнепальної зброї, не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та розміру покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону. Врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які, у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, дані про особу винного, який раніше не судимий, з багатодітної сім`ї, характеризується посередньо, не одружений, суспільно корисною працею не займається, а відтак обґрунтовано призначив йому мінімальні розміри покарання, визначені санкціями ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 121 КК України та остаточне на підставі ч. 1 ст. 70 КК України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке слід відбувати реально.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено, з чим погоджується і апеляційний суд.
Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в поданій ним апеляційній скарзі обвинувачений, в їх сукупності, суд першої інстанції навів у вироку переконливі доводи про необхідність та можливість призначення безальтернативного покарання у виді позбавлення волі. При цьому будь-яких обставин, які б давали суду підстави призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не встановлено, і з таким висновком погоджується і апеляційний суд.
На думку суду, таке покарання, відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Отже, доводи обвинуваченого, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при ухвалені вироку та призначенні покарання, а тому не дають підстав для задоволення поданої ним апеляційної скарги.
Що стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості злочину, через його м`якість, то вони не заслуговують на увагу, з огляду на положення ч. 3 ст. 439 КПК України, відповідно до яких, при новому розгляді у суді апеляційної інстанції застосування суворішого покарання допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, тоді як рішення апеляційного суду, у зазначеному випадку, не було скасовано з вищенаведених підстав.
Вирішуючи питання про долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України, суд першої інстанції мотоцикл марки «JIANSHE» без реєстраційного номера, конфіскував в дохід держави.
Правове регулювання відносин, пов`язаних із набуттям права власності на рухоме майно (у зазначеному випадку) мотоцикл, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Зокрема, наведеним Порядком передбачено обов`язок власників ТЗ та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) ТЗ протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів (Постанова КЦС ВС від 30 жовтня 2019 року по справі № 683/2694/16-ц).
В контексті наведених вище вимог закону, ОСОБА_10 , як особою, яка оскаржує вирок у частині, що стосується його інтересів під час вирішення судом питання про долю речових доказів, не надано належних та допустимих доказів в підтвердження набуття права власності на мотоцикл, який не зареєстрований у встановленому законом порядку. Тоді як надана ним копія довідки рахунку не лише не відповідає вимогам ст. 99 КПК України, а ще і не є документом, яким підтверджується право власності особи на певну річ.

Відтак, висновок суду про конфіскацію мотоцикла в дохід держави є правильним і з ним погоджується апеляційний суд, а тому підстави для задоволення поданої ОСОБА_10 апеляційної скарги, відсутні.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , який оскаржує вирок у частині, що стосується його інтересів під час вирішення судом питання по долю речових доказів залишити без задоволення, а вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 листопада 2018 року без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: