Справа № 472/827/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

29 січня 2021 р. смт.Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеному 10.06.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000191 по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Веселинівського районного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

29 січня 2021 року до суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .
В клопотанні прокурор зазначає, що ухвалою Веселинівського районного суду від 01.12.2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 години 30 січня 2021 року.

Прокурор обґрунтовує клопотання наявністю ризиків, передбаченихп.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор вважає, що є всі підстави продовжити застосування відносно ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

29.01. 2021 року від захисника ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання щодо зміну запобіжного заходу, відповідно до ст. 331 КПК України.

Клопотання обгрунтовує тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не підтверджуються. Потерпіла та свідки допитані в судовому засідані. Потерпіла ОСОБА_6 заперечує факт згвалтування обвинуваченим. Сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому просить змінити запобіжний захід обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив суд продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики зазначені в клопотанні та просив відмовити в клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Потерпіла ОСОБА_6 підтримала думку про зміну запобіжного заходу обвинуваченому.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши докази при розгляді цього клопотання, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначених частиною першою вказаної статті.

Згідно з положеннями ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Під час розгляду клопотання прокурора суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Доводи захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає безпідставними.

При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 199 КПК України суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні запобіжного заходу не зменшилися.

Суд враховує, що ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, враховуючи репутацію обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, відносини з близькими в тому числі і потерпілою і крім того обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 не має джерела постійного прибутку.
Судом враховано вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному провадженні у вчинені якого він обвинувачується та ризики які доведено прокурором.
Згідно ст. 176 КПК України, у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою. При цьому їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості.
Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, оскільки ОСОБА_4 може переховуватись від суду та вчинити вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому судом прийнято рішення не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні.

За обставин, зазначених вище, враховуючи, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 30 січня 2021 року, а судове провадження ще не завершено, та враховуючи, що будь - яких даних про відсутність ризиків, передбаченого п.п. 1,5 ст. 177 КПК України не встановлено, враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд дійшов до переконання, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню і в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 199, 369-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 - відмовити.
Продовжити застосування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто по30 березня 2021року включно.
Строк дії ухвали в частині тримання під вартою закінчується о 24.00 год. 30 березня 2021 року та підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1