ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/3372/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1766/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 16 квітня 2010 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289, 70 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 2 роки;

2) 16 травня 2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185, 70 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання по вироку Мелітопольського міськрайонного суду м. Запоріжжя та призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. Звільнений 11 серпня 2016 року умовно-достроково з не відбутим строком 2 роки 2 місяці 1 день,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 листопада 2020 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 листопада 2020 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тяжкістю злочину, який інкримінується обвинуваченому, відсутністю відомостей про наявність у обвинуваченого тяжких захворювань, які унеможливлюють його перебування у слідчому ізоляторі, дані про особу обвинуваченого, який був раніше неодноразово судимий та обвинувачується в скоєнні злочину в період умовно-дострокового звільнення, для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КК України, а саме, спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, суд першої інстанції вказав, що підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою не зникли та не зменшилися, а тому застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що всі ризики, зазначені в клопотанні не доведені.

Вказує на те, що на теперішній час в органах досудового розслідування відсутні будь-які докази того, що обвинувачений ОСОБА_7 або члени його родини вчиняють дії, направлені на зміну місця мешкання, навпаки обвинувачений має постійне місце проживання, де проживає разом із своєю родиною.

Звертає увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ тяжкість покарання, якому може бути піддана особа, можливо розглядати як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорсткого засудження недостатньо для виправдання тримання під вартою, таким чином вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду відсутній.

Також, апелянт зазначає, що у прокурора відсутня будь-яка інформація стосовно протиправної поведінки обвинуваченого, а тому відсутній ризик щодо вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 перебуває під вартою понад 2 роки. З моменту останнього продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою до теперішнього часу не відбулось жодного судового засідання, що на думку захисника, є очікуванням обвинуваченим обвинувального вироку.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подану ним апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, вказавши, що за останні 4 місяці не було проведено жодного судового засідання, тільки продовжено строк тримання під вартою. Крім того, всі свідки та потерпілі були вже допитані, залишились тільки свідки зі сторони захисту.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, пояснивши, що знаходиться 3 роки в слідчому ізоляторі. Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не вмотивоване та обвинувачення необґрунтоване. Вказує, що дома на нього чекає дружина та дитина.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити та зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, оскільки ОСОБА_7 був раніше судимий за вчинення умисних злочинів, інкриміноване йому в даному провадженні правопорушення відноситься до категорії корисливих особливо тяжких злочинів.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії умисних корисливих особливо тяжких злочинів проти власності, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років із конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де проживає разом зі своєю дружиною, а тому не буде переховуватись від суду, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, а також за вчинення злочину проти життя та здоров`я, відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнений від відбування покарання аз попереднім вироком суду умовно-достроково 11 серпня 2016 року на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 1 день і в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні умисного корисливого особливо-тяжкого злочину 3 лютого 2018 року, тобто у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, що на переконання колегії суддів доводить наявність вкрай високого ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_7 вже понад 2 роки перебуває під вартою, то слід зазначити, що в даному випадку тримання під вартою не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 листопада 2020 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 320/3372/18