Провадження №11-кп/801/890/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора Прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2020 року у кримінальному провадженні № №0000041 від 23.06.2020 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст 307, ч.2 ст.309, ч.3 ст.27, ч.3 ст.311 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Десна, Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , розлученого, раніше судимого:

- 21.11.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 2 роки,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2020 року відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 23.06.2020 року в кримінальному провадженні №0000041 від 23.06.2020 року, між прокурором відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_8 .

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 311 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000041 від 23.06.2020 року, повернуто прокурору для продовження досудового розслідування в порядку передбаченому ст. 474 КПК України.

Клопотання прокурора задоволено. Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити на 60 днів з 26 червня 2020 року до 24 серпня 2020 року включно.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що дослідивши зміст та умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 , дійшов висновку про те, що вона не відповідає вимогам ч.7 ст. 474 КПК України, оскільки умови угоди суперечать Закону та не відповідають інтересам суспільства, а саме щодо визначеної сторонами угоди міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 років, за ч.2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки та за ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 311 КК у виді позбавлення волі строком 5 років, визначивши на підставі ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць, яке суд з огляду на тяжкість вчинених злочинів та кількість епізодів злочинної діяльності вважає надто м`яким для досягнення мети покарання, визначеної в ст. 50 КК України.

Також суд вважає, що умови угоди суперечать вимогам ч.5 ст. 70 КК України, оскільки ОСОБА_7 є особою раніше судимою, а саме вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2018 року за ч.1 ст. 309 КК України, а злочини в яких обвинувачується ОСОБА_7 вчинені ним під час іспитового строку призначеного вказаним вироком, що не враховано сторонами при укладенні угоди.

Окрім того, умови угоди щодо наявності такої пом`якшуючої обставини як вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та як наслідок застосування ст. 69 КК України при визначенні міри покарання за злочин передбачений ч.2 ст. 307 КК України, суперечать ч.1 ст. 66 КК України, так як перебування на утриманні в обвинуваченого ОСОБА_7 , який є на даний час особою непрацюючою, малолітнього сина не є збігом тяжких сімейних обставин.

Також, сторонами угоди при узгодженні міри покарання обвинуваченому не враховано, що санкції ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України передбачують ще і додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в затвердженні вказаної угоди, а матеріали кримінального провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку передбаченому ст. 468-475 КПК України.

Окрім того, враховуючи, що строк запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 спливає 30.06.2020 року та прокурором в підготовчому судовому засіданні висловлену думку про необхідність його продовження, суд дійшов також висновку про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, прокурор в апеляційній скарзі, посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині затвердження угоди про визнання винуватості та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування та просить скасувати вказану ухвалу в частині відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості та в частині повернення прокурору кримінального провадження № 0000041 і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що прокурор не погоджується з вказаним висновком суду адже підозрюваний ОСОБА_7 під час досудового розслідування, окрім визнання вини та щирого каяття, надав викривальні показання стосовно 4 інших підозрюваних, детально зазначав обставини кожного епізоду вчиненого ним та іншими фігурантами кримінального провадження, чим активно сприяв досудовому розслідуванню.

Окрім того, не зважаючи на застосування ст. 69 КК України, сторони угоди погодились на реальну міру покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і 1 місяць.

Також, судом зроблено хибний висновок щодо суперечності умовам угоди вимогам ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає самостійно, керуючись правилами статей 71, 72 КК України.

Окрім того, неузгодження сторонами в угоді про визнання винуватості покарання за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) не може бути підставою для відмови в затверджені угоди.

Вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин аргументувалось тим, що ОСОБА_7 офіційно не працює, у зв`язку з чим у нього відсутні систематичні фінансові заробітки, в той же час, на його утриманні перебуває малолітній син, що вказує на важкий матеріальний.

Зазначає, що не зазначення в указаній угоді про визнання винуватості додаткового покарання у виді конфіскації майна не суперечить вимогам КК та КПК України.

Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 надійшла до суду разом з обвинувальним актом та доданим до нього реєстром матеріалів досудового розслідування, що свідчить про закінчення досудового розслідування в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 та виконання вимог, визначених ст. ст. 290, 291 КПК України.

Проте, всупереч вимогам ст. 474 КПК України, та незважаючи на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості між останнім та прокурором, суд першої інстанції відмовивши в затвердженні угоди від 23.06.2020, прийняв також рішення про повернення кримінального провадження прокурору, не з`ясувавши думку учасників провадження щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, а також питання щодо його повернення, якщо останній не відповідає вимогам КПК України, згідно ч. 3 ст. 314 КПК України. Також судом не враховано, що матеріали прокурору для продовження досудового розслідування повертаються у випадку, коли на досудовому розслідуванні було зібрано недостатньо доказів для розгляду кримінального провадження у судовому засіданні, та не зазначив, які слідчі дії або процесуальні рішення невиконані органами досудового розслідування.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Частинами 1 та 2 статті 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, що ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема: вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом, до яких не віднесено ухвали про відмову у затвердженні угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт із підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України встановлено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468475 цього Кодексу.

Крім того, згідно п.п. "б" п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угоди", за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК України.

Частиною 4 ст. 314 КПК України передбачено можливість оскарження повернення обвинувального акту, а не повернення кримінального провадження внаслідок відмови суду у затвердженні угоди.

Також ст. 314 КПК України не передбачає апеляційне оскарження ухвали підготовчого судового засідання, в якому суд має право прийняти рішення про відмову у затвердженні угоди, з поверненням кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку ст. ст. 468-475 КПК України.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду першої інстанції в частині відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, про що було правильно зазначено місцевим судом в оскаржуваній ухвалі, а тому в цій частині оскаржуване судове рішення не переглядається.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного повернення прокурору кримінального провадження для продовження досудового розслідування, оскільки висновок суду в цій частині є передчасним та не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2)умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3)умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4)існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5)очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6)відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.18постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ№13від 11.12.2015року «Про практику здійснення кримінального провадження на підстави угоди», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень:

а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або

б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст. 474 КПК України та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК України; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Як убачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції було відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 311 КК України.

При перевірці змісту угоди про визнання винуватості ОСОБА_7 судом встановлено невідповідність угоди вимогам ст.474 КПК України, так як умови угоди суперечать вимогам КПК України та не відповідають інтересам суспільства, що полягає у тому, що визначивши на підставі ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць, з огляду на тяжкість вчинених злочинів та кількість епізодів злочинної діяльності суд вважає надто м`яким для досягнення мети покарання, визначеної в ст. 50 КК України. Також умови угоди суперечать вимогам ч.5 ст. 70 КК України, оскільки ОСОБА_7 є особою раніше судимою, а саме вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2018 року за ч.1 ст. 309 КК України, а злочини в яких обвинувачується ОСОБА_7 вчинені ним під час іспитового строку призначеного вказаним вироком, що не враховано сторонами при укладенні угоди.

Окрім того, умови угоди щодо наявності такої пом`якшуючої обставини як вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та як наслідок застосування ст. 69 КК України при визначенні міри покарання за злочин передбачений ч.2 ст. 307 КК України, суперечать ч.1 ст. 66 КК України, які не є збігом тяжких сімейних обставин.

Також, сторонами угоди при узгодженні міри покарання обвинуваченому не враховано, що санкції ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України передбачують ще і додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди, та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 7 ст. 474 КПК України у разі відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.

Відповідно до діючої практики кримінального процесуального законодавства, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або відмовити в затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження в порядку, передбаченому розділом III КПК України; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 надійшла до суду разом з обвинувальним актом та доданим до нього реєстром матеріалів досудового розслідування, що свідчить про закінчення досудового розслідування в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 та виконання вимог, визначених ст. ст. 290, 291 КПК України.

Проте, всупереч вимогам ст. 474 КПК України, та незважаючи на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості між останнім та прокурором, суд першої інстанції відмовивши в затвердженні угоди від 23.06.2020, прийняв також рішення про повернення кримінального провадження прокурору, не з`ясувавши думку учасників провадження щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, а також питання щодо його повернення, якщо останній не відповідає вимогам КПК України, згідно ч. 3 ст. 314 КПК України.

Водночас, обвинувальний акт, який було складено та затверджено одночасно із угодою про визнання винуватості 23 червня 2020 року після завершення досудового розслідування, не був предметом перевірки в підготовчому судовому засіданні на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, а тому висновок про необхідність повернення кримінального провадження для продовження досудового розслідування є передчасним та суперечить вимогам ст.ст.314, 474 КПК України.

Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі у вчиненні злочину, та передає його до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК України, тобто є процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування, а обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акту.

Як правильно вказано прокурором в апеляційній скарзі, у вказаному кримінальному провадженні проведені всі необхідні дії, виконано дії, передбачені ст.290 КПК України щодо відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченому та його захиснику, про що вказано в реєстрі матеріалів досудового розслідування, наявні розписки обвинуваченого та його захисника про отримання ними копій обвинувального акта та реєстру матеріалів, що свідчить про відсутність будь-яких підстав для продовження досудового розслідування, на що судом першої інстанції не було звернуто уваги.

Таким чином, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції не враховано і те, що матеріали прокурору для продовження досудового розслідування повертаються у випадку, коли на досудовому розслідуванні було зібрано недостатньо доказів для розгляду кримінального провадження у судовому засіданні. Однак, суд першої інстанції не перевірив ці обставини та відповідно не зазначив, які слідчі дії або процесуальні рішення невиконані органами досудового розслідування. У зв`язку з цим колегія суддів апеляційного суду переконана, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Всупереч вимог ст.ст.370, 412 КПК України суд першої інстанції не навів у судовому рішенні жодних мотивів та підстав для повернення матеріалів кримінального провадження для продовження досудового розслідування, а також не навів жодних підстав про неможливість проведення судового провадження в загальному порядку, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і наявність підстав для скасування рішення суду.

Є слушними доводи прокурора і про те, що прийнявши рішення про відмову в затвердженні угоди та повернення прокурору кримінального провадження для продовження досудового розслідування, суд фактично позбавив сторону обвинувачення заявити клопотання про призначення судового розгляду в загальному порядку.

Таке порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 314 КПК України є істотним, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині повернення прокурору кримінального провадження для продовження досудового розслідування щодо ОСОБА_7 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, частково задовольнивши таким чином апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ч.2 ст.376 ст. 404, 407, 409, 411, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2020 року в частині повернення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст.309, ч.3 ст.27, ч.3 ст.311 КК України, прокурору для продовження досудового розслідування - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового засідання.

В решті ухвалі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4