ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3068/20 Справа № 206/2889/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000951, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 3 (три) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винними та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
09.05.2020 року близько 18:13 годин, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем "ВАЗ 2110", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_10 , рухався в Самарському районі м. Дніпро по вул. Курсантській з боку вул. Журналістів в напрямку вул. Буковинської.
Під час руху ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед виконанням маневру перестроювання керованого ним автомобіля не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив рух вліво, виїхавши на смугу зустрічного руху та в районі будинку № 9 по вул. Курсантській у м. Дніпро скоїв зіткнення з автомобілем "ВАЗ 2110", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному для нього напрямку.
В результаті порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 автомобіля "ВАЗ 2110", реєстраційний номер НОМЕР_1 , пасажиру ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем "ВАЗ 2110", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п. 2.9а, п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
Невиконання вимог п. 10.1 Правил знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
В апеляції:
- обвинувачений не заперечуючи доведеність своєї вини та не оскаржуючи фактичних обставин злочину, просить змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши випробувальний термін меншим ніж три роки.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при призначенні йому міри покарання, суд не в повній мірі врахував його характеристику, як особистості, думку потерпілого, який є його братом та не має будь-яких претензій, просить суворо його не карати.
Також просить врахувати те, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має позитивну характеристику з місця проживання, на обліку у лікарів не перебуває, вину визнав в повному обсязі, у вчиненому щиро розкаюється.
Заслухавши думку обвинуваченого та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вважала вирок законним та обґрунтованим, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, в апеляції обвинуваченого не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність призначення йому покарання з іспитовим строком, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи із вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорій тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України, вважається особою, раніше не судимою, вину визнав повністю, має на утриманні неповнолітню дитину, його характеристику за місцем проживання, відсутність пере6бування на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Судом враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 - щире каяття та відшкодування шкоди потерпілому.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом віднесено вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, з додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, та можливість його виправлення без відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з встановленням на підставі ст. 75 КК України, випробувального терміну на 3 роки.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Колегія суддів також приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність призначення йому випробувального строку меншого, ніж 3 роки, на думку колегії суддів, є необґрунтованими. Дані, на які посилається обвинувачений, були оцінені судом в сукупності з іншими обставинами по справі.

Таким чином, сукупність досліджених даних привели колегію суддів до висновку про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, тому підстав для зміни вироку і призначення ОСОБА_5 менш суворого покарання, колегія суддів не вбачає.

Порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4