Справа № 404/8531/19
Номер провадження 1-кп/404/482/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2021 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Кропивницький кримінальне провадження №0007885 від 17.10.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красний Луч Ворошилоградської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, маючого малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

- за участю учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_5 ,
потерпілої: ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 , адвоката: ОСОБА_8 ,
захисника адвоката: ОСОБА_9 ,
обвинуваченого: ОСОБА_3 , суд, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.10.2019 року близько 05 год. 00 хв. порушуючи вимоги п.п.12.4 та 12.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) (п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; п.12.9. Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7...,) керував технічно-справним автомобілем «ВАЗ 211440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , при цьому рухався в темну пору доби по вул.Соборній, зі сторони вул.Євгена Тельнова, наближаючись до перехрестя з вулицею Комарова в м. Кропивницький, з перевищенням дозволеної швидкості для руху в населеному пункті, а саме близько 80...84 км/год., грубо порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України (п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), діючи необережно, проявив злочинну самовпевненість та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, в порушення п.12.1 ПДР України (п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), свідомо перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті, чим позбавив себе можливості безпечно керувати транспортним засобом, щоб не наражати на небезпеку інших учасників дорожнього руху та вірно оцінювати дорожню обстановку.

Так ОСОБА_3 , рухаючись по вищевказаній ділянці дороги на вказаному автомобілі, при цьому допускаючи порушення встановлених швидкісних обмежень, наближаючись до нерегульованого перехрестя, на світлофорі якого горів жовтий миготливий сигнал, який інформує про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя та на якому мається дорожній знак 5.35.1 «Пішохідний перехід», який інформує про нерегульований пішохідний перехід, не знизив швидкість для безпечного проїзду через перехрестя та маючи об`єктивну можливість при русі з допустимою швидкістю, завчасно виявити пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який переходив дорогу в межах пішохідного переходу з права-наліво щодо напрямку руху автомобіля, чим грубо порушив вимоги п.12.3, 18.1 ПДР України (п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не вжив заходів до зменшення швидкості, аж до повної його зупинки; п.18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) у результаті чого, напроти буд. АДРЕСА_3 , допустив наїзд на пішохода.

Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_3 , та порушення ним вимог п.п.1.5, 2.3 (б, д), 12.1, 12.3, 12.4, 12.9 та 18.1 ПДР України знаходяться в технічному причинному зв`язку з фактом наїзду на пішохода ОСОБА_11 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи №964 від 18.11.2019 отримав тілесні ушкодження у вигляді: а) закритої черепно-мозкової травми: забій головного мозку, крововилив в стовбур мозку та під павутинну оболонку мозку, перелом кісток склепіння та основи черепа, крововилив в м`які тканини в лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, синець лівої тім`яної ділянки голови, синець та садно лівої вушної раковини, садно завушної ділянки зліва, два надриви задній поверхні лівої вушної раковини, садно завушної ділянки зліва, два надриви задній поверхні лівої вушної раковини у вигляді поверхневих ран; б) закрита тупа травма грудної клітки та поясу верхніх кінцівок: перелом тіла лівої ключиці, крововиливи в коріння легень з обох сторін та крововилив в слизову і м`які тканини трахеї, садно в ділянці плечового поясу зліва по задній поверхні з переходом на ділянку лопатки; в) закрита тупа травма живота: розрив селезінки, забій печінки, два садна в ділянці живота зліва, на рівні від реберної дуги до пупа по середній ключичній лінії та передній пахвовій лінії; г) закрита тупа травма вільних кінцівок: група з шести саден в ділянці тильної поверхні правої кисті, повний перелом середньої третини діалізу лівої великогомілкової кістки, садно середньої третини лівої гомілки по передній поверхні.

Враховуючи дані судово-гістологічної експертизи, зазначені вище тілесні ушкодження, були заподіяні за життя, внаслідок масивного по своїй силі травмуючого контакту з тупим (тупими) об`єктами, що мав, вірогідно, пласку широку поверхню, або близьку до такої, індивідуальні особливості якої в ушкодженнях не відобразилися. У живих осіб зазначені вище тілесні ушкодження, у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Вищевказаний комплекс тілесних ушкоджень у вигляді поєднаної травми голови, грудної клітки живота та кінцівок утворився від значної по своєї силі травмуючої дії, що могла мати місце і при обставинах дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок послідовних фаз ДТП.

Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі потерпілого найбільш ймовірно, що потерпілий був обернутий до травмуючого об`єкту лівою поверхнею тіла та перебував у вертикальному положенні. Більш конкретно питання про положення та позу потерпілого відносно травмуючого об`єкту можна вирішити з урахуванням пошкоджень на предметах одягу, та взуття, та використовуючи дані проведеної авто технічної експертизи.

Смерть гр. ОСОБА_11 настала в результаті важкої поєднаної травми голови, грудної клітки, живота, кінцівок: забій головного мозку, крововилив в стовбур мозку, крововилив під павутинну мозкову оболонку, перелом кісток склепіння та основи черепа, забій легень, печінки, розрив селезінки, перелом лівої ключиці, перелом лівої великогомілкової кістки, що надалі ускладнилися розвитком травматичного шоку, та набряку головного мозку, про що свідчать дані судово-медичної експертизи трупа і данні судово-гістологічної експертизи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, визнав повністю і показав суду, що він дійсно за обставин та часу вказаних у обвинувальному акті допустив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої загинув потерпілий ОСОБА_11 , згодний з кваліфікацією його дій. В скоєному щиро розкаявся та просив вибачення у потерпілих.

Частково визнав заявлені потерпілою ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_7 позови, пославшись на те, що не він, а страхова компанія має відшкодувати завдані ним збитки. Зазначив, що відшкодував завдані збитки, які були понесені потерпілими.

Враховуючи наведене, а також що обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні, не оспорює фактичні обставини справи, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, а також заслухавши думку інших учасників судового розгляду, які не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши їм наслідки ст.ст.349 ч.3, 394 ч.2 КПК України та з їх згоди, суд обмежившись дослідженням доказів по справі лише допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних щодо обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, які ним не оспорюються, та роз`яснив усім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Що цілком узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ст.9 ч.1 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції», якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, незважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини за ст.286 ч.2 КК України, суд з урахуванням думки учасників судового провадження дослідив письмові докази, зокрема в частині заявлених потерпілою стороною до обвинуваченого позовних вимог:
- копією паспорту громадянина України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п.38 т.1);

- копією лікарського свідоцтва про смерть №1067 від 18.10.2019 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з яким останній помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , причиною смерті послужило: «Закрита черепно мозкова травма». Перелом кісток склепіння та основи черепу (а.п.39 т.1);

- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , д/н НОМЕР_1 , 2013 року виписку власником якого є ОСОБА_10 (а.п.41 т.1);

- копією cвідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_3 , виданого 17.11.2018 року Новомиргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Кіровоградській області (а.п.68 т.1);

- копією військового квитка серії НОМЕР_4 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_6 30 червня 2015 року на ім`я ОСОБА_11 (а.п.69 т.1);

- копією паспорту громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.п.80 т.1);

- копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_5 , укладеного 17.09.2010 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , місцем реєстрації якого є Відділом реєстрації актів цивільного стану Новомиргородського районного управління юстиції в Кіровоградській області (а.п.81 т.1);

- копією свідоцтва про народження гр. ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , серії НОМЕР_6 від 11.12.1987 р.н., виданого Войковським селищною радою Страшенським районним бюро МССР (а.п.82 т.1);

- копією свідоцтва про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_7 , виданого 06.09.2000 року Мартоніською сільрадою Новомиргородського району (а.п.83 т.1);

- накладною №24 від 19.10.2019 року на поховання ОСОБА_11 , виданого гр. ОСОБА_6 (а.п.39 т.2);

- копією обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3261210, згідно з яким цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу - ОСОБА_10 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (а.п.81 т.2).

Таким чином, обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акта визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється.

У зв`язку з цим суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_3 за ст.286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11
Відповідно до положень ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду 23.12.2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», п 20: При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.
Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів з необережності, який спричинив смерть потерпілого.

Вивчивши відомості про особу обвинуваченого, суд встановив:
ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонер, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, осудний, раніше не судимий.

Згідно висновку органу пробації від 30.03.2020 року встановлено, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника додаткових обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку частково.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв тяжкий злочин, що спричинив смерть потерпілого, який був особою молодого віку, при цьому осудний, за місцем проживання характеризуються позитивно, раніше не судимий, щиро розкаявся в скоєному кримінальному правопорушенні, добровільно відшкодував завдані ним матеріальні збитки, суд прийшов до висновку про можливість застосування до ОСОБА_3 покарання лише у виді позбавлення волі в межах санкції статті з позбавленням права керування транспортними засобами.

Підстав для застосування ст.ст.75, 69 КК України з врахуванням висновків суду не вбачається.

Таке покарання буде достатнім та необхідним для перевиховання та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілими у кримінальному провадженні визнано ОСОБА_6 (сестра загиблого ОСОБА_11 ), ОСОБА_7 (брат загиблого ОСОБА_11 ).
В подальшому потерпілими подано позовні заяви (цивільні позови у кримінальному провадженні), де потерпіла ОСОБА_6 просили стягнути з ОСОБА_3 - 5522 гривень у відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням майнової шкоди; по 250 000 гривень кожному у відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Встановлено, що на момент вчинення правопорушення цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу - ОСОБА_10 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3261210, укладеним на підставі Закону №1961-IV.

Згідно з вказаним полісом у разі настання страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну в таких сумах: 200 000 грн., - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн., - за шкоду, заподіяну майну.

Згідно зі ст.22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст.37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону №1961-IV).

Відповідно до положень ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, однак потерпілі з позовами до страхової компанії та власника наземного транспортного засобу не зверталися, а тому суд позбавлений можливості самостійно залучити їх як співвідповідачів.

Цивільний позов, заявлений у справі потерпілою ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, підлягає залишенню без розгляду, оскільки обвинуваченим у судовому засіданні надано потерпілою ОСОБА_6 розписку про отримання від обвинуваченого грошових коштів на суму 5600 грн. в рахунок відшкодування їй матеріальної шкоди.

Між тим, моральна шкода, спричинена кримінальним правопорушенням, яку потерпілі визначають по 250 000 гривень кожному, підлягає частковому відшкодуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Також, ч.5 ст.128 КПК України визначено: цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як встановлює ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Загальні положення відшкодування моральної шкоди регламентовані ст.23 ЦК України.

Зокрема, як встановлено ч.1 ст.23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а відповідно до ч. 2 цієї ж норми закону моральна шкода полягає: п.2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 3 даної норми закону встановлюється: Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

На переконання суду, у даному кримінальному провадженні при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди потерпілим, суд зважаючи на характер правопорушення, глибину і тривалість заподіяних їм душевних, моральних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.

Водночас, потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дійсно не являлись безпосередніми членами сім`ї загиблого ОСОБА_11 , адже останній проживав окремо від них, проте, слід взяти до уваги ступінь родинного зв`язку потерпілих із загиблим, - вони є його близькими родичами, - рідним братом та сестрою, із яким він зростав в одній родині.

За вказаних обставин, суд оцінюючи моральні страждання, завдані потерпілим внаслідок смерті близького родича, члена сім`ї, які не є одномоментними, адже загибель близької людини, близького родича - брата, - спричиняє довгострокову і непоправну душевну біль і тугу від такої втрати.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню та керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілих в рахунок відшкодування їм спричиненої злочином моральної шкоди по 50 000 гривень, кожному.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього додаткових обовязків, передбачених ст.194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 21.10.2019 року, накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 211440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію т/з є ОСОБА_10 . А відтак, оскільки на даний час потреби у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження щодо транспортного засобу немає, суд дійшов висновку про доцільність скасування арешту, накладеного на вказаний вище транспортний засіб.

Процесуальні витрати на залучення експертів відповідно до ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, а долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-371, 373-375, 392, 394 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, та призначити йому покарання за ст.286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, та повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Провадження за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 в частині відшкодування завданих злочином матеріальних збитків у розмірі 5522 грн., залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , в частині відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_7 , адвоката: ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів за проведення: судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи №4110/19-27 від 25.10.2019 року - 1256 грн.; судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи №4109/19-27 від 25.10.2019 року -1256 грн.; судової інженерно-транспортної експертизи №4420/19-27 від 18.11.2019 року-1256 грн.; судової інженерно-транспортної експертизи №4699/19-27 від 25.11.2019 року -942 грн.

Речові докази:
- автомобіль «ВАЗ 211440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на зберігання ОСОБА_3 , власником якого є ОСОБА_10 , - повернути ОСОБА_10 , як власнику.

Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 21.10.2019 року, на автомобіль «ВАЗ 211440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 .

На вирок може бути подано апеляцію до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Кіровський районний суд м. Кіровограда.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя Кіровського районного суду
м.Кіровограда ОСОБА_1