Справа № 279/748/20
номер провадження 1-кп/279/163/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2021 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в колегіальному складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з секретарем ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені по кримінальному провадженню №0001514 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ст.289 ч.3 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.
Обраний обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час судового провадження запобіжний захід у виді тримання під вартою закінчує свою дію 24.01.2021 року.
Прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Дане клопотання мотивовано необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 ч.1 п.1,3,4,5 КПК України.
Представник потерпілого клопотання прокурора підтримав та просив його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 заперечили проти клопотання прокурора,захисник клопотав про заміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт, оскільки доказів існування ризиків прокурором не представлено.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 заперечили проти клопотання прокурора, захисник подав клопотання про заміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт з носінням електронних засобів контролю, оскільки такий запобіжний захід, як тримання під вартою є занадто суворим, на даний час не існують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Мотиви даного клопотання викладено захисником письмово.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу, наявність родини й утриманців, репутацію та майновий стан обвинуваченого, наявність судимостей, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

До того ж, при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Водночас «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 та обвинуваченому ОСОБА_8 доцільно продовжити обраний їм запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час ці ризики не відпали.

Обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання на строк до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, утриманців та законних джерел для існування не має, раніше неодноразово судимий, не припинили існувати та не зменшились ризики того, що він може ухилятися від суду та змінювати місце проживання, розуміючи те що може бути засуджений до реальної міри покарання, незаконно впливати на потерпілого, який неодноразово вказував на здійснення тиску на нього, а також свідків, які судом ще не допитані, докази не досліджено, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу не може запобігти вказаним ризикам.
Обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання на строк до 12 років з конфіскацією майна, утриманців та законних джерел для існування не має, не припинили існувати та не зменшились ризики того, що він може переховуватися від суду та змінювати місце проживання, розуміючи те що може бути засуджений до реальної міри покарання, може незаконно впливати на потерпілого, який неодноразово вказував на здійснення тиску на нього, який побоюється за своє життя, та навіть допитувався судом з іншого приміщення, незаконно впливати на свідків, які судом не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, та може вплинути на його явку до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 доцільним є продовження обраного їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, доказів про неможливість перебування обвинувачених в умовах ізоляції суду не надано, тому клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинувачених під вартою підлягають задоволенню.
Водночас, аналізуючи доводи сторони захисту в обґрунтування заявленого клопотання щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчиненню інших кримінальних правопорушень. Переконливих доказів протилежного суду не надано, тому підстави для зміни запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відсутні. До того ж, у поданому клопотанні захисник просить змінити ухвалу Коростенського міськрайонного суду від 30.11.2020 року, однак такими повноваженнями суд першої інстанції не наділений, у зв`язку з наведеним у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.331 КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Строк тримання обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою продовжити на 60 діб, тобто до 22.03.2021 року, включно.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Строк тримання обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою продовжити на 60 діб, тобто до 22.03.2021 року, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, направити уповноваженій особі місця ув`язнення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду в п`ятиденний строк з дня її оголошення (отримання обвинуваченими копії).

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3 .

Ухвала мені оголошена «____» ____________ 2021 р. __________________
(підпис)
Ухвала мені оголошена «____» ____________ 2021 р. __________________
(підпис)