Справа № 643/5193/20
Провадження № 1-кп/643/1001/20
УХВАЛА

20.08.2020 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311 від 17.01.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, відносно якого 27.02.2018 Харківською місцевою прокуратурою № 3 направлено до Фрунзенського районного суду м. Харкова обвинувальний акт за ч. 2 ст. 307 КК України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , та фактично перебуваючого в умовах ДУ "Харківський слідчий ізолятор" за адресою: м. Харків, Полтавський шлях, 99, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України ,-

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Московського районного суду м. Харкова у складі колегії суддів: головуючий суддя: ОСОБА_1 , судді ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перебуває кримінальне провадження № 643/5193/20 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

18 серпня 2020 року на адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заявлене клопотання прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, у зв`язку із чим у сторони обвинувачення є підстави вважати що у обвинуваченого можуть виникнути передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України спроби:

- переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні у кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років;

- вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_4 вчинив аналогічний, умисний злочин, достовірно знаючи, що відносно нього Фрунзенським районним судом м. Харкова розглядається обвинувальний акт за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України;

- ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, законних джерел отримання заробітку не має, не володіє міцними соціальними зв`язками, що негативно впливає на його репутацію та свідчить про стійкий злочинний асоціальний настрій;

- незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показань щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_4 може умовлянням вчинити протиправний тиск на свідків.

На цей час, ризики, що стали підставою для обрання зазначеного запобіжного заходу продовжують мати місце, та повністю виправдовують подальше тримання особи обвинуваченого під вартою. Прокурор вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів є недоцільним.

Пунктом 20-5 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України визначено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлюються певні особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.

Зокрема, цим пунктом визначено, що у разі неможливості у визначений Кримінальним процесуальним кодексом України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Враховуючи те, що суддя ОСОБА_6 , який входить до складу колегії суддів у даній справі, наразі перебуває у відпустці, а строк тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 30.08.2020 року, і відповідно неможливо за вказаних обставин розглянути колегією суддів питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, з урахуванням вимог вищевказаних Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим одноособово головуючим суддею у справі - ОСОБА_1 .

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання про продовження запобіжного заходу.

Захисник у судовому засіданні 20.08.2020 року просив суд відмовити у задоволенні поданого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачений також заперечував проти заявленого прокурором клопотання, просив суд змінити обраний йому запобіжний захід на більш м`який.

Розглянувши подане прокурором клопотання та заслухавши пояснення учасників справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, вчиняти вплив на свідків та вчиняти інші злочини.

Суд також оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєні вказаного злочину (за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна.); обвинувачений офіційно не працює, постійного джерела доходу не має, не має достатніх міцних соціальних зв`язків.

Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_4 .

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд враховує, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, жоден зі свідків не допитаний, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а саме придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах та наркотичних засобів у великих розмірах, з метою збуту, вчинене за попередньою групою осіб, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступень суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку. Беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний або обвинувачений може ухилитись від суду.

Суд зазначає, що тримання особи під вартою є виправданим, якщо конкретні обставини дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими обставинами є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, можливість ухилитися від явки до суду та вчинити інший злочин.

При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про особу обвинуваченого.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів на теперішній час неможливе, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшилися, тому для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, з правом внесення застави в сумі 525 500 (п`ятсот двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн, який був визначений ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 20.01.2020 року.

Щодо клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу..

Відповідно до ст. 26 Кримінального процесуального кодексу України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Суд аналізуючи підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника.

Щодо необґрунтованості ризиків прокурором у клопотанні, то суд надав їм оцінку раніше в даній ухвалі, а тому твердження захисника є неспроможними, з тих підстав, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, стороною обвинувачення обґрунтовано сукупністю певних ймовірностей поведінки обвинуваченого, а не лише тяжкістю покарання, передбаченого за інкриміноване йому діяння.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, однак, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим та його захисником на його користь, проте в даному конкретному випадку суд вважає, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень у справі.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що захисником та обвинуваченим не доведено ті обставини, які б свідчили про те, що заявлені ризики при обрані запобіжного заходу зменшились.

За таких обставин, суд не вбачає наявності підстав для змінити запобіжного заходу на більш м`який, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні поданого клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 369-372, 392, Кримінального процесуального кодексу України, п. 20-5 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська слідчий ізолятор (27)» на 60 діб до 18.10.2020 року включно, з визначеним ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.01.2020 року розміром застави 525 500 (п`ятсот двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн., яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області до спливу терміну тримання під вартою.

У задоволені клопотань обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) прибувати слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово суддю Київського районного суду м. Харкова.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Застава, не звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 7-ми діб з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1