ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2527/20 Справа № 195/645/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000104 за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Запорізька Балка Томаківського району Дніпропетровської області, громадянку України, із середньою освітою, працюючу листоношою 3 класу відділення поштового зв`язку с. Високе Томаківського району Дніпропетровської області, заміжню, маючу на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України та призначено їй покарання:
- за ч. 1 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ч. 3 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати посаду листоноші на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточну міру покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посаду листоноші на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, та покладено на неї обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Вирішено долю речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні наступного.
Згідно наказу № 4561к від 09.07.2018 року начальника Центру поштового зв`язку № 6 Дніпропетровської дирекції публічного акціонерного товариства «Укрпошта» ОСОБА_7 призначена на посаду листоноші 3 класу відділення поштового зв`язку в с. Високе Томаківського району Дніпропетровської області. Відповідно до посадової інструкції, з якою ОСОБА_7 09.07.2018 року ознайомлена особисто, до повноважень останньої належить: доставляти адресатам поштові відправлення, пенсію та грошову допомогу, поштові перекази, періодичні, друковані видання, рекламні та інформаційні матеріали, рахунки на оплату за наданні послуги згідно з «Порядком пересилання поштових відправлень», «Положення про поштовий переказ» та іншими нормативними документами в установлені нормативні строки (п. 2.1.2.); приймати всі види платежів (квартплата, комунальні та телекомунікаційні послуги, кабельне телебачення, електроенергія, газ, повернення рахунку зв`язків, тощо) від населення (п.2.1.6.); забезпечувати збереження матеріальних цінностей, грошової готівки тощо на робочому місці на доставній дільниці (п. 2.1.12.). Відповідно до Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, листоноша ОСОБА_7 бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання довірених підприємством матеріальних цінностей.
Так, на початку грудня 2019 року (точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим) листоноша ОСОБА_7 знаходячись за місцем мешкання пенсіонерки ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , отримала від останньої грошові кошти у розмірі 110 грн. 16 коп. в якості оплати вартості спожитої у листопаді 2019 року електроенергії та 1259 грн. 44 коп. в якості оплати вартості спожитого у листопаді 2019 року природного газу, тим самим їй було ввірене вказане майно, а саме грошові кошти на загальну суму 1369 грн. 60 коп. Проте, з метою використання грошових коштів на власні потреби у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на незаконне привласнення ввірених їй грошових коштів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , які призначалися для оплати комунальних послуг, ОСОБА_7 , на початку грудня 2019 (точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим), діючи умисно, з корисливих мотивів усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після отримання від ОСОБА_9 грошових коштів, ОСОБА_7 перебуваючи у с. Високе Томаківського району Дніпропетровської області під час виконання своїх службових обов`язків, умисно, розтратила вказані грошові кошти, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1369 грн. 60 коп.
Крім того, на початку січня 2020 року (точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим) листоноша ОСОБА_7 знаходячись за місцем мешкання пенсіонерки ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , отримала від останньої грошові кошти у розмірі 111 грн. 84 коп. в якості оплати вартості спожитої у грудні 2019 року електроенергії та 1134 грн. 00 коп. в якості оплати вартості спожитого у грудні 2019 року природного газу, тим самим їй було ввірене вказане майно, а саме грошові кошти на загальну суму 1245 грн. 84 коп. Проте, з метою використання грошових коштів на власні потреби у ОСОБА_7 повторно виник злочинний умисел на незаконне привласнення ввірених їй грошових коштів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , які призначалися для оплати комунальних послуг, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після отримання від ОСОБА_9 грошових коштів призначених для оплати комунальних послуг, ОСОБА_7 перебуваючи у с. Високе Томаківського району Дніпропетровської області під час виконання своїх службових обов`язків, умисно, розтратила вказані грошові кошти, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1245 грн. 84 коп.
Крім того, на початку січня 2020 року (точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим) листоноша ОСОБА_7 знаходячись за місцем мешкання пенсіонерки ОСОБА_10 , а саме за адресою: АДРЕСА_4 , отримала від останньої грошові кошти у розмірі 30 грн. 00 коп. в якості оплати вартості спожитої у грудні 2019 року електроенергії та 240 грн. 00 коп. в якості оплати вартості спожитого у грудні 2019 року природного газу, тим самим їй було ввірене вказане майно, а саме грошові кошти на загальну суму 270 грн. 00 коп. Проте, з метою використання грошових коштів на власні потреби у ОСОБА_7 повторно виник злочинний умисел на незаконне привласнення ввірених їй грошових коштів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , які призначалися для оплати комунальних послуг, ОСОБА_7 , на початку січня 2020 (точні дату і та час в ході досудового розслідування встановити не представилося і можливим), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після отримання від ОСОБА_10 грошових коштів призначених для оплати комунальних послуг, ОСОБА_7 перебуваючи у с. Високе Томаківського району Дніпропетровської області під час виконання своїх службових обов`язків, умисно, розтратила вказані грошові кошти, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 270 грн. 00 коп.
Крім того, на початку лютого 2020 року (точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим) листоноша ОСОБА_7 знаходячись за місцем мешкання пенсіонерки ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , отримала від останньої грошові кошти у розмірі 133 грн. 68 коп. в якості оплати вартості спожитої у січні 2020 року електроенергії та 1281 грн. 00 коп. в якості оплати вартості спожитого у січні 2020 року природного газу, тим самим їй було ввірене вказане майно, а саме грошові кошти на загальну суму 1414 грн. 68 коп. Проте, з метою використання грошових коштів на власні потреби у ОСОБА_7 повторно виник злочинний умисел на незаконне привласнення ввірених їй грошових коштів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , які призначалися для оплати комунальних послуг, ОСОБА_7 , на початку лютого 2020 (точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після отримання від ОСОБА_9 грошових коштів призначених для оплати комунальних послуг, ОСОБА_7 перебуваючи у с. Високе Томаківського району Дніпропетровської області під час виконання своїх службових обов`язків, умисно, розтратила вказані грошові кошти, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1414 грн. 68 коп.
Крім того, на початку лютого 2020 року (точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим) листоноша ОСОБА_7 знаходячись за місцем мешкання пенсіонерки ОСОБА_11 , а саме за адресою: АДРЕСА_4 , отримала від останньої грошові кошти у розмірі 209 грн. 28 коп. в якості оплати вартості спожитої у січні 2020 року електроенергії та 1475 грн. 00 коп. в якості оплати вартості спожитого у січні 2020 року природного газу, тим самим їй було ввірене вказане майно, а саме грошові кошти на загальну суму 1684 грн. 28 коп. Проте, з метою використання грошовий коштів на власні потреби у ОСОБА_7 повторно виник злочинний умисел на незаконне привласнення ввірених їй грошових коштів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 , які призначалися для оплати комунальних послуг, ОСОБА_7 , на початку лютого 2020 (точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після отримання від ОСОБА_11 грошових коштів призначених для оплати комунальних послуг, ОСОБА_7 перебуваючи у с. Високе Томаківського району Дніпропетровської області під час виконання своїх службових обов`язків, умисно, розтратила вказані грошові кошти, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1684 грн. 28 коп.
Крім того, на початку березня 2020 року (точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим) листоноша ОСОБА_7 знаходячись за місцем мешкання пенсіонерки ОСОБА_11 , а саме за адресою: АДРЕСА_4 , отримала від останньої грошові кошти у розмірі 172 грн. 32 коп. в якості оплати вартості спожитої у лютому 2020 року електроенергії та 1503 грн. 37 коп. в якості оплати вартості спожитого у лютому 2020 року природного газу, тим самим їй було ввірене вказане майно, а саме грошові кошти на загальну суму 1675 грн. 69 коп. Проте, з метою використання грошових коштів на власні потреби у ОСОБА_7 повторно виник злочинний умисел на незаконне привласнення ввірених їй грошових коштів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 , які призначалися для оплати комунальних послуг, ОСОБА_7 , на початку березня 2020 (точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилося Можливим), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після отримання від ОСОБА_11 грошових коштів призначених для оплати комунальних послуг, ОСОБА_7 перебуваючи у с. Високе Томаківського району Дніпропетровської області під час виконання своїх службових обов`язків, умисно, розтратила вказані грошові кошти, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1675 грн. 69 коп.
Крім того, на початку березня 2020 року (точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим) листоноша ОСОБА_7 знаходячись за місцем мешкання пенсіонерки ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , отримала від останньої грошові кошти у розмірі 76 грн. 00 коп. в якості оплати вартості спожитої у лютому 2020 року електроенергії та 1000 грн. 00 коп. в якості оплати вартості спожитого у лютому 2020 року природного газу, тим самим їй було ввірене вказане майно, а саме грошові кошти на загальну суму 1076 грн. 00 коп. Проте, з метою використання грошових коштів на власні потреби у ОСОБА_7 повторно виник злочинний умисел на незаконне привласнення ввірених їй грошових коштів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , які призначалися для оплати комунальних послуг, ОСОБА_7 , на початку березня 2020 (точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після отримання від ОСОБА_9 грошових коштів призначених для сплати комунальних послуг, ОСОБА_7 перебуваючи у с. Високе Томаківського району Дніпропетровської області під час виконання своїх службових обов`язків, умисно, розтратила вказані грошові кошти, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1076 грн. 00 коп.
Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд першої інстанції кваліфікував за ч. 1 ст. 191 КК України за ознаками - привласнення чужого майна, яке було ввірене особі; за ч. 3 ст. 191 КК України за ознаками - привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, вчинене повторно.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вказаний вирок в частині призначення покарання, скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 3 ст. 191 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду листоноші строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посаду листоноші строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченої у скоєнні нею кримінальних правопорушень, не оскаржуючи фактичних обставин кримінальних правопорушень, місця, часу, способу їх вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним, вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
На думку прокурора, судом першої інстанції проігноровано вимоги закону України про кримінальну відповідальність та рекомендації Постанови Пленуму Верховного Суду України, оскільки, як вбачається з резолютивної частини вироку, приймаючи рішення про застосування ст. 75 КК України, ОСОБА_7 було звільнено від додаткового покарання призначеного судом.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити, обвинувачену, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.
Виходячи із положень ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався, але не в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації скоєного ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає слушними та зазначає наступне.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України та призначено їй покарання: за ч. 1 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати посаду листоноші на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточну міру покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посаду листоноші на строк 1 рік. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, та покладено на неї відповідні обов`язки.
Згідно із ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, рекомендацій п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вирішуючи питання про призначення виду і розміру покарання, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Крім того, відповідно до п. 9 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ч. 1 ст. 75 КК передбачено тільки для тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Допущенні порушення свідчать про те, що суд першої інстанції, звільняючи на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України з врахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, звільнив обвинувачену як від основного, так і від додаткового покарання, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
На підставі наведеного, вирок суду першої інстанції підлягає в частині призначеного покарання, скасуванню, з ухваленням нового вироку.
При призначенні покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує, що остання раніше не судима, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання.
Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченій, колегія суддів враховує щиросердне каяття, та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченій, колегією суддів враховано вчинення злочину щодо особи похилого віку.
При призначенні покарання колегія суддів також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч. 3 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати посаду листоноші строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посаду листоноші строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На думку колегії суддів, саме таке покарання, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 421 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 , - задовольнити.
Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:
- за ч. 1 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ч. 3 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати посаду листоноші строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посаду листоноші строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4