ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3221/20 Номер провадження 11-кп/814/350/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
представника ВК №16 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду задоволено подання Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» про приведення вироків Святошинського районного суду міста Києва від 16.06.2020 року та Ірпінського міського суду Київської області від 11.09.2017 року відносно засудженого ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення судового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VІІІ
Постановлено викласти перший абзац резолютивної частини вироку Ірпінського міського суду Київської області від 11.09.2017 року в такій редакції:
«Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.»
В іншій частині вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11.09.2017 року залишено без змін.
Постановлено викласти перший та другі абзаци резолютивної частини вироку Святошинського районного суду міста Києва від 16.06.2020 року в такій редакції:
« ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років обмеження волі».
«На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 11 вересня 2017 року у відповідності із ст.72 ч.1 КК України із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць».
В іншій частині вирок Святошинського районного суду міста Києва від 16.06.2020 року залишено без змін.
Не погоджуючись з ухвалою суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся засуджений ОСОБА_7 , в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою у відповідності до ч.2, ч.3 ст.74 КК України призначити йому покарання за ч.2 ст.309 КК України із врахуванням ст.71 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та винесеним з порушенням норм чинного кримінального закону та просить визначити покарання із застосуванням ст.71 КК України в межах максимальної санкції, передбаченої ч.2 ст.309 КК України.

Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора проти її задоволення, представника установи відбування покарання, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Ірпінського міського суду Київської області від 11.09.2017 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 , від відбування призначеного покарання звільнено із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю в 3 (три) роки. Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 1, 3 ст. 76 КК України. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01.06.2018 року скасовано звільнення ОСОБА_7 , від відбування покарання із випробуванням, призначеного вироком Ірпінського міського суду від 11.09.2017 року, та направлено його для відбування призначеного покарання.
Крім того, вироком Святошинського районного суду міста Києва від 16.06.2020 року визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 11.09.2017 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Приписами Закону України №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» у частини 2 статті 309 КК України повторність, як кваліфікуюча ознака була вилучена із диспозиції, санкція ч. 2 ст. 309 КК України передбачає максимальний вид покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, а ч.1 ст.309 КК України - обмеження волі на строк до п`яти років.
Таким чином, призначені ОСОБА_7 вироками Ірпінського міського суду Київської області від 11.09.2017 року та Святошинського районного суду міста Києва від 16.06.2020 року міра покарання перевищує санкцію нового закону.
В такому випадку, відповідно до ч.3 ст.74 КК України, призначена міра покарання, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
При цьому слід врахувати, що при призначенні покарання за сукупністю вироків остаточне покарання, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком у відповідності до вимог ч.4 ст.71 КК України.
Частина 2 статті 71 КК України встановлює, що при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Як вбачається з ухвали, суд першої інстанції врахував положення вказаних норм закону та привів у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення судового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VІІІ як вирок Святошинського районного суду міста Києва від 16.06.2020 року, так і вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11.09.2017 року, невідбуте покарання за яким частково приєднано за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України за правилами частин 2 та 4 ст.71 КК України.

Отже доводи апелянта щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2020 року про приведення вироків Святошинського районного суду міста Києва від 16.06.2020 року та Ірпінського міського суду Київської області від 11.09.2017 року відносно засудженого ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення судового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VІІІ без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4