УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.08.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000168 від 18.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, в провадженні сектору дізнання Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУ НП України в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000168 від 18.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Так, 18.08.2020 року до ЧЧ Таїровського ВП Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшов рапорт інспектора взводу 7, роти №5 батальйону №7 полку УПП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про те, що 18.08.2020 біля 00:30 години за адресою: м. Одеса, пр-т. Академіка Глушко, 17, був зупинений автомобіль марки «ДеоЛанос» н/з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При перевірці документів ОСОБА_5 пред`явив працівникам поліції посвідчення водія серійний номер НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 с ознаками підробки, з такими як спосіб нанесення інформації, шрифту та невідповідність інформації з наявними в пошуковій базі УПП. На місце події було викликано СОГ Таїровського ВП Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, та під час проведення огляду місця події даний документ було вилучено для направлення до ОНДЕКЦ (ЖЄО 16358).

Таким чином наявні підстави вважати, що ОСОБА_5 пред`явив працівникам поліції завідомо підроблений документ.

18.08.2020 року постановою начальника сектору дізнання Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 виявлене та вилучене під час огляду місця події,посвідчення водія серійний номер НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 визнано речовим доказом по кримінальному провадженню, оскільки існує достатньо підстав вважати, що вказане майно було предметом вчинення злочину, зберегло на собі сліди злочину, чи містить інші факти, котрі можуть бути використані як доказ факту, обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.

18.08.2020 року постановою начальника сектору дізнання Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 призначено судову технічну експертизу документу - посвідчення водія серійний номер НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , проведення якої доручено експертам ОНДЕКЦ МВС України.

Прокурор звертається з клопотанням про накладення арешту на майно з метою збереження речового доказу, який зберіг на собі сліди вищевказаного кримінального правопорушення, та міг бути предметом його вчинення чи містять інші факти, котрі можуть бути використані як доказ факту, обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, та з метою можливості проведення подальшого огляду, ряду експертних досліджень, та враховуючи те, що незастосування заборони відчуження вищевказаного майна може призвести до пошкодження, псування, втрати, знищення, перетворення, передачі даних речових доказів

Прокурор подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
Дослідивши подане клопотання та додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.
Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Положеннями ст.2, ст.7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
З матеріалів провадження вбачається, що прокурором під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Так, прокурором при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, оскільки у клопотанні формально, без будь-яких підтверджень, прокурором зазначені підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу без відповідного обґрунтування необхідності арешту майна; не долучені документи, які підтверджують зазначені в клопотанні обставини.
В порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим, прокурором вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що на теперішній час наявні всі правові підстави для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч.3 ст.172 КПК України.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000168 від 18.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, протягом 72 (сімдесяти двох) годин з моменту отримання копії цієї ухвали.
Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання ухвали.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1