Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2167/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000004 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2020 року кримінальне провадження № 0000004 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.

Рішення суду обґрунтовано тим, що дане кримінальне провадження є приватним, а потерпілий ОСОБА_9 будучи належним чином повідомлений про дату , час та місце судового розгляду двічі без поважних причин не з`явився у судові засідання, відмовившись таким чином від обвинувачення, а тому дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Зазначає, що посилання суду в оскаржуваній ухвалі на положення ч.6 ст.340 КПК України, як на підставу для закриття кримінального провадження є безпідставним, оскільки в ході розгляду даного кримінального провадження прокурор не відмовлявся від підтримання державного обвинувачення, а потерпілий ОСОБА_9 не давав згоду на його підтримання в суді, тобто суд під час розгляду даного кримінального провадження допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування судового рішення.

Вказує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке відповідно до ст. 477 КПК України здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Посилається на те, що, як і в кримінальному провадженні з державною формою обвинувачення, у кримінальному провадженні з приватною формою обвинувачення потерпілий має процесуальні права та обов`язки, передбачені ст.ст.56, 57 КПК України. Проте, важливою особливістю участі потерпілого у кримінальному провадженні з приватною формою обвинувачення є те, що йому тут належить ще й право підтримувати обвинувачення або відмовитися від обвинувачення, що є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.

Зазначає, що у разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді головуючий роз`яснює потерпілому його право підтримувати обвинувачення в суді. Якщо потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення в суді, головуючий надає йому час, необхідний для підготовки до судового розгляду. Потерпілий, який погодився підтримувати обвинувачення в суді, користується всіма правами сторони обвинувачення під час судового розгляду. У цьому випадку кримінальне провадження за відповідним обвинуваченням набуває статусу приватного і здійснюється за процедурою приватного обвинувачення.

Згідно з ч.6 ст.340 КПК повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про неприбуття після настання обставин, передбачених у частинах 2 і 3 цієї статті, прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.

Положеннями ч.1 ст.284 КПК України визначено підстави закриття кримінального провадження, зокрема, відповідно до п.7 зазначеної статті якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В даному випадку, 06.10.2020 в судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 не відмовлявся від підтримання державного обвинувачення.

В судовому засіданні прокурор доводи та вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду, призначене на 22.12.2020 року, не з`явився, будучи повідомлений належним чином, клопотань щодо відкладення судового засідання не надіслав.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Зазначені вимоги судом першої інстанції не виконано в повному обсязі, а висновки суду щодо необхідності закрити кримінальне провадження є передчасними та необґрунтованими.

Так, статтями 129,131-1 Конституції України передбачено, що конституційною функцією прокурора і засадою судочинства є підтримання прокурором публічного обвинувачення в суді.

Однак, кримінальне процесуальне законодавство оперує поняттям «державне обвинувачення», яке, відповідно до п.3 ч.1ст.3 КПК України, є процесуальною діяльністю прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Пункт 1 ч. 1ст.2 Закону України « Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) серед функцій прокуратури визначає підтримання державного обвинувачення в суді.

Здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення регламентується главою 36 КПК України.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів керується висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 червня 2019 року (справа №404/6160/16-к), в якій зазначено, зокрема, що особливостями кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є: 1) підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінальних правопорушень, вичерпний перелік яких закріплено в ст.477 КПК України (ч.4 ст.26, ч.1 ст.478 КПК України); 2) відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК України, його представника, від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження (ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284 КПК України).

Отже, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, як свідчить зміст глави 36 КПК України, має особливість стосовно початку такого провадження та його завершення. Жодних інших особливостей кримінального провадження у формі приватного обвинувачення ані главою 36 КПК України, ані іншими положеннями КПК України не передбачено. Тобто, після того, як кримінальне провадження розпочато за заявою потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, що міститься у переліку таких правопорушень у ст.477 КПК України, застосовується державно-владний ресурс органів досудового розслідування та прокуратури, який слугує подальшою рушійною силою здійснення досудового розслідування та підтримання обвинувачення під час судового розгляду.

Обвинувачення може підтримуватися потерпілим та/або його представником лише у випадках, передбачених ч.3 ст.338 КПК України(зміна прокурором обвинувачення в суді) та ч.2 ст.340 КПК України (відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення).

Такий висновок кореспондується з положеннями п.19 ч.1 ст.3 КПК України щодо віднесення до сторони обвинувачення потерпілого, його представника та законного представника тільки у випадках, установлених КПК України, та з п.4 ч.3 ст.56 КПК України, згідно з яким під час судового провадження потерпілий має право підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Водночас, ч.5 ст.340 КПК України передбачає, що у випадку висловлення потерпілим згоди на підтримання обвинувачення в суді, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, кримінальне провадження за відповідним обвинуваченням набуває статусу приватного і здійснюється за процедурою приватного обвинувачення.

Тобто ч.6 ст. 340 КПК України має застосовуватися лише у випадках відмови прокурора від обвинувачення та згоди потерпілого на підтримання такого обвинувачення відповідно до положень частин 2-4 ст. 340 КПК України.

Таким чином, аналізуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що кримінальне провадження може бути закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення тільки у випадку відмови від обвинувачення і органів прокуратури, що в даному випадку не має місця.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з оскаржуваної ухвали суду вбачається, що потерпілий не подававав до суду будь-якої заяви, в тому числі про відмову від обвинувачення, про проведення розгляду справи за його відсутності. Як під час судового розгляду, так і під час досудового розслідування, потерпілий не відмовлявсь від обвинувачення, натомість ним подано заяву про вчинення ОСОБА_7 протиправних дій щодо нього, за якою зареєстровано кримінальне провадження щодо обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України.

На думку колегії апеляційного суду, судом першої інстанції безпідставно вказано на вимоги ч.6 ст.340 КПК України як на підтвердження відмови потерпілого від обвинувачення, всупереч вимогам ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284, ч.1 ст.477 КПК України, і прийнято помилкове рішення про закриття кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження на підставі ч.6 ст. 340, п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого рішення.

Згідно ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до положень ст.ст. 412, 415 КПК України в свою чергу є підставою для скасування ухвали суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді кримінального провадження суду слід врахувати викладене вище та провести суловий розгляд кримінального провадження з дотриманням вимог КПК Украни, та відповідно до вимог ст.370 даного Кодексу ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000004 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення, скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили негайно, оскарженню не підлягає.

Судді: