В И Р О К
іменем України
23 грудня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області
в складі судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_3

з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднані в одне кримінальні провадження №0000380, №0000675, №0000497 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Таранівка Зміївського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 12.07.2002 року за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, в силу ст. 75 КК України звільненого від покарання на строк 1 рік; 2) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 02.07.2004 року за ч. 3 ст. 185 КК України, за сукупністю вироків до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць; звільнений умовно-достроково 12.10.2006 року, на не відбутий строк 9 місяців 28 днів; 3) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 26.01.2010 року за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 ,ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки; 18.08.2012 року звільнений по відбуттю строку покарання; 4) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 28.05.2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, в силу ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробуванням на строк 1 рік; 10.06.2014 року ухвалою Зміївського районного суду Харківської області звільнений від покарання по закінченню строку випробування; 5) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07.11.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, зміненим ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.11.2019 до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в:
08 березня 2017 року, близько 19 год 00 хв, у ОСОБА_4 , який знаходився в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , виник умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою реалізації якого, того ж дня, о 19 год 45 хв, ОСОБА_4 прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , де шляхом пошкодження замку вхідних дверей, проник до вказаного будинку, звідки повторно, таємно викрав належне ОСОБА_6 майно: магнітолу касетну "Panasonic RX-FT530", обігрівач повітряний "DeLonghi HVB23330B", чайник електричний "Tefal 208", телевізор "Funai TV-1400 MK-7", чим спричинив потерпілому, згідно висновку товарознавчої експертизи № 64 від 12.05.2017, матеріальну шкоду на загальну суму 2042,00 грн.

Крім того, 08 липня 2017 року, о 15 год 00 хв, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 , де шляхом пошкодження замку вхідних дверей, проник до приміщення гаражу, звідки повторно, таємно викрав належний ОСОБА_7 брухт нержавіючої сталі, вагою 33,6 кг, брухт чорного металу, вагою 84 кг, чим спричинив потерпілому, згідно висновку товарознавчої експертизи № 110 від 08.08.2017, матеріальну шкоду на загальну суму 1125 грн. 00 коп.

Крім того, 15.06.2018, близько 20 год 30 хв, ОСОБА_4 , маючи раптово виниклий умисел на незаконне проникнення до території домоволодіння, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, не маючи законних підстав, без дозволу власника, усупереч вимогам ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканість житла та не допускається проникнення до жтла чи іншого володіння оосби, через паркан проник до подвір`я домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_8 на праві власності, з метою огляду, чим порушив конституційне право на недоторканість житла, шляхом незаконного проникнення до домоволодіння.

Сторони кримінального провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставинам справи, які ними не оспорюються. З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін кримінального провадження, з огляду на визнання обвинуваченим фактичних обставин, якими обгрунтовано обвинувачення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, пояснив, що кримінальні правопорушення вчинені ним за вищевикладених обставин.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 визнав у повному обсязі.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення і його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, сховище, вчинене повторно.

Крім того, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до території домоволодіння.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, визнаються: щире каяття обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом визнається рецидив злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий за вчинння тяжких корисливих злочинів, має непогашені судимості за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, під наглядом в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебував, за місцем проживання характеризується задовільно, будучи особою працездатного віку, ніде офіційно не працює.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за епізодами проникнення до житла та у сховище, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме, ту обставину, що він вчинив два тяжкі кримінальні правопорушення в період непогашеної судимості, в тому числі, за вчинення тяжких кримінальних правопорушень, що є обставиною такою, що обтяжує покарання, а саме, рецидив злочинів, то суд вважає, що співмірним покаранням буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив сукупність різнородних кримінальних правопорушень, а саме, ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 162 КК України, то покарання необхідно призначити за правилами ч. 1 ст. 70 КК України.

Крім того, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення у часі, який передував постановленню щодо нього вироку Зміївського районного суду Харківської області від 07.11.2018, то остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно призначити за сукупністю злочинів, керуючись приписами ч. 4 ст. 70 КК України.

При призначенні остаточного покарання, що перевищує максимальну санкцію покарання, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, суд враховує ті обставини, що ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні трьох умисних тяжких злочинів та керується положеннями ч. 2 ст. 70 КК України, відповідно до якої при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 КК України, позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Остаточне покарання ОСОБА_4 призначити за правилами ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України.

За змістом абзацу другого п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» остаточне покарання за сукупністю злочинів має визначатися за найбільш суворим видом покарання за окремі злочини, що до неї входять, і в межах санкції того закону, який передбачає більш суворе покарання. Однак якщо хоча б один зі злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для такого виду покарань у Загальній частині КК ( 2341-14 ).

Щодо зарахування строку попереднього ув`язнення засудженому ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 755/14666/16-к.

Правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання встановлено у ч.5 ст.72 КК України.

Відповідно до Закону № 2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Частиною 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», було визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000380 від 30.04.2017, за яким ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, скоєного 08.03.2017, надійшов до суду 26.05.2017.

29.08.2017 до Зміївського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000675 від 23.07.2017 за обвинувченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, скоєного 08.07.2017, який ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.10.2017 об`єднано в одне кримінальне провадження № 0000380 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

22.06.2018 до Зміївського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00000497 від 16.06.2018, за яким ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, скоєного 15.06.2018, який ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.08.2018 об`єднано з кримінальним провадженням № 0000380 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 18.06.2018 стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001075 за злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, який вчинено у березні 2018 року.

Згодом, вказаний вирок було переглянуто за нововиявленими обставинами та ухвалено новий вирок Зміївського районого суду Харківської області від 07.11.2018, яким ОСОБА_4 зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 18 червня 2018 до набранням цим вироком законної сили.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.11.2019 вирок Зміївського районного суду Харківської області від 07.11.2018 стосовно ОСОБА_4 змінено. Пом`якшено покарання, призначене ОСОБА_4 за вироком даного суду, до трьох років позбавлення волі, у решті вирок залишено без змін. Тобто, застосовано захід забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні.

Із об`єднаного кримінального провадження №0000380, №0000675, №0000497 вбачається, що ОСОБА_4 із сукупності кримінальних правопорушень вчинив кримінальне правопорушення у кримінальному провадженні № 0000380, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, 08.03.2017, тобто, до набрання чинності ЗУ № 2046-VІІІ від 18.05.2017, та відповідно до ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 01.08.2018 ОСОБА_4 залишено в Харківській установі виконання покарань № 27 у зв`язку з розглядом кримінального провадження № 621/1519/18 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а згідно п. «ґ» ч. 5 тієї ж статті у строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, і строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Вказаний висновок підтверджений постановою ВС від 08.10.2020 у справі № 683/3639/16-к.
Тобто, саме з цієї дати, відповідно до постанови ВПВС №663/537/17 від 29.08.2018, необхідно зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.08.2018 по 23.12.2020 із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_4 належить зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язненння у період з 18.06.2018 по 31.07.2018, з розрахунку один день позбавлення волі дорівнює одному дню тримання під вартою.

Оскільки ОСОБА_4 утримується під вартою вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07.11.2018, зміненого ухвалою Харківського апеляційного суду, за яким призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, підстави для обрання запобіжного заходу у даному об`єднаному кримінальному провадженні відсутні.

У зв`язку з визнанням обвинуваченим ОСОБА_4 завданої кримінальними правопорушеннями шкоди, цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, підлягає задоволенню.

Долю речових доказів вирішити у порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяць;

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом повного складання покарань за даним вироком та вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07.11.2018, зміненого ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.11.2019, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_4 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання строк попереднього ув`язнення у період з 18.06.2018 по 31.07.2018, з розрахунку один день позбавлення волі дорівнює одному дню тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання строк попереднього ув`язнення у період з 01.08.2018 по 23.12.2020, із розрахунку один день позбавлення волі дорівнює двом дням тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 8200 (вісім тисяч двісті) грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

Речові докази: магнітолу касетну "Panasonic RX-FT530", обігрівач повітряний "DeLonghi HVB23330B", чайник електричний "Tefal 208", телевізор "Funai TV-1400 MK-7", які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - вважати йому повернутими.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: