Справа №463/345/20
Провадження №1-кп/463/283/20
В И Р О К
іменем України

11 листопада 2020 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002499 від 28.10.2019 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Давидів Пустомитівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого ФОП « ОСОБА_7 » на посаді водія, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -
встановив:

ОСОБА_4 23.10.2019 близько 14-00 год., керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись у м.Львові по вул.Пасічній у лівій дозволеній смузі руху в напрямку вул.Личаківська, при проїзді нерегульованого пішохідного переходу, перед перехрестям вулиць Пасічна-Таджицька порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: Р.1 п.1.5; Р.2 п.2.3 б), д); Р.18 п.18.4, які виразилися в тому, що він керуючи технічно справним транспортним засобом, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечної швидкості, не відреагував на те, що автобус, який рухався у правій дозволеній смузі руху, зменшував швидкість та зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, оскільки надавав дорогу пішоходу ОСОБА_6 , яка в цей час здійснювала перехід дороги по нерегульованому пішохідному переходу справа на ліво відносно напрямку руху його автомобіля, не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, внаслідок чого без причин технічного характеру, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у виді закритого перелому дистального епіфізу лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, які згідно висновку експерта №1127 від 20.11.2019 року відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому порушенні правил дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілій тілесні ушкодження визнав повністю і суду пояснив, що 23.10.2019 мала місце дорожньо-транспортна пригода, він рухаючись в лівій смузі дороги, на пішохідному переході зачепив потерпілу, оскільки через автобус, який рухався в правій смузі дороги видимість була обмежена. В подальшому він зупинився та підійшов до потерпілої і запропонував відвезти її в лікарню, але вона відмовилась, т.я. самостійно пересувалась. Поліцію не викликав, повторно пропонував підвезти, але потерпіла відмовилась і пішла. Перед цим він залишив номер свого мобільного телефону. Ввечері, цього ж дня до нього пере телефонувала мама потерпілої та сказала, що через ДТП їй треба проходити медичне обстеження, на що обвинувачений погодився таке відшкодувати. Наступного дня відбулась зустріч з батьками ОСОБА_6 і вони повідомили, що витрати на лікування будуть складати близько 3500 дол.США, які треба відшкодувати. За декілька днів батьками потерпілої була зменшена сума відшкодування до 3000 дол.США. Однак, за відсутності коштів він не зміг відшкодувати шкоду. Позов визнає частково, матеріальну шкоду в сумі 7073, 06грн., моральну шкоду в сумі 15000грн., яку готовий відшкодувати. Додатково зазначив, що даний транспортний засіб використовує лише для перевезення дружини та мами в лікарню.

Не зважаючи на визнання своєї вини у вчиненому, винність обвинуваченого в інкримінованому йому злочині підтверджується доказами безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 23.10.2019 вона йшла у супермаркет. Перебувала на тротуарі перед пішохідним переходом. Автобус зупинився і вона переходила дорогу, відчула удар і впала. Самостійно повернулась на тротуар, трималась за стовпці, втрачала свідомість. Обвинувачений підійшов до неї та пропонував підвезти в лікарню, але через те, що вона була налякана не сіла до нього в автомобіль. Він залишив свій номер мобільного телефону. Сусідка, яка її побачила на вулиці, відвезла в лікарню де їй наклали гіпс, ввечері була температура та боліло все тіло. Вона проходила курс лікування, перед новим роком їй зняли гіпс. Додатково зазначила, що шкода не відшкодована, тому просить задовольнити позов.

З оголошеного в судовому засіданні витягу з ЄРДР від 28.20.2019, згідно якого внесено відомості в ЄРДР за заявою законного представника потерпілої ОСОБА_8 (а.с.157)

З оголошеного в судовому засіданні протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.10.2019, згідно якого законний представник потерпілої повідомляє про дорожньо-транспортну подію за участю його доньки ОСОБА_6 (а.с.160)

З оголошеного в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 10.12.2019 та фото таблиці до нього, згідно якого було оглянуто автомобіль «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 та виявлено на передньому правому крилі деформацію. (а.с.175-182)

З оголошеного в судовому засіданні висновку експерта №1127 від 07.11.2019, згідно якого у неповнолітньої ОСОБА_6 за період перебування на стаціонарному лікуванні в КНП «МДКЛ м.Львова» у жовтні 2019 року було діагностовано: «Закритий перелом дистального епіфізу лівої великогомілкової кістки зі зміщенням». На час проведення судово-медичної експертизи виявлено плями на шкірі, які являються слідами загоєних саден, в ділянці лівого ліктьового суглобу, в ділянці тазу зліва. Вказані тілесні ушкодження утворились внаслідок контактів вказаних ділянок із тупими предметами, можливо із виступаючими частинами автомобіля та з подальшим падінням потерпілої на дорожнє покриття, могли виникнути 23 жовтня 2019 року під час дорожноьо-транспортної пригоди. Перелом лівої велико-гомілкової кістки відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розгляду здоров`я. Садна відносяться до легкого ступеня тяжкості. Судово-медичних даних про розташування тіла в момент первинного контакту до травмуючої сили не має. (а.с.191-192)

З оголошеного в судовому засіданні висновку експерта №6906 від 24.12.2019, згідно якого на момент огляду та експертного дослідження робоча гальмівна система автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані і забезпечувала виконання передбачених конструкцією функцій по зменшенню швидкості руху автомобіля та його зупинці. На момент огляду та експертного дослідження система рульового управління представленого на дослідження автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 перебувала в працездатному стані і забезпечувала виконання передбачених конструкцією функцій по підтриманню заданого напрямку руху автомобіля та його зміні. На момент огляду та експертного дослідження прилади зовнішнього освітлення та світлової сигналізації досліджуваного автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції передбачені конструкцією. (а.с.198-202)

З оголошеного в судовому засіданні висновку експерта №6905 від 24.12.2019, згідно якого на момент оглядку на автомобілі «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 виявлено пошкодження його передньої правої бокової сторони, які характерні для контактування із пішоходом, в тому числі на гр. ОСОБА_6 (а.с.208-210)

З оголошених в судовому засіданні протоколів проведення слідчих експериментів та схем до них від 20.12.2019 та 23.12.2019, згідно яких на місці з учасниками події було відтворено обставини ДТП.(а.с.212-224)

Оцінюючи докази в сукупності суд визнає їх допустимими, належними, достатніми та достовірними і такими, які об`єктивно і повно доводять вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині за ч.1 ст.286 КК України.

Дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості, кваліфіковано правильно.
При призначенні покарання суд керується наступним.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 ККУкраїни стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України та з врахуванням ст.4 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, працює водієм, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України без застосування додаткового покарання.

З приводу заявленого цивільного позову потерпілою ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення з останнього матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, суд вважає, що такий підлягає задоволенню частково з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

На підставі ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає серед іншого у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди»зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно потерпілій ОСОБА_6 перелом лівої велико-гомілкової кістки, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Після цього потерпіла тривалий час змушена була проходити лікування, в зв`язку з чим були понесені витрати у зв`язку з цим лікуванням в сумі 7073, 06грн., а тому дана сума, як відшкодування матеріальної шкоди, підлягає стягненню, оскільки підтверджена відповідними доказами (чеками та квитанціями). Щодо стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого в сумі 12500грн., як упущена вигода, суд вважає, що така не підлягає до задоволення, оскільки не підтверджена належними доказами. З долученої до позовної заяви довідки від 06.03.2020 вбачається, що 30.08.2019 ОСОБА_6 подала заяву про переведення в іншу групу у зв`язку з особистими обставинами, з наміром повернутись до навчання восени. Разом з тим, доказів того, що потерпіла проходила подальше навчання в період з 30.08.2019 по 23.10.2019, а також неможливість закінчення навчання через дорожньо-транспортну пригоду та заподіяння їй у зв`язку з цим тілесних ушкоджень, суду не представлено.

Крім цього, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого спричинили потерпілій моральні страждання через фізичний біль, емоційні та душевні страждання, а також з врахуванням характеру вчинених обвинуваченим протиправних дій та вимог розумності та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір грошового відшкодування за завдану моральну шкоду повинен становити 30 000, 00грн.

Підлягають стягненню на користь потерпілої і витрати понесені нею на правову допомогу в розмірі 1000грн.

Процесуальні витрати стягнути з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400, 00. (три тисячі чотириста) грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 7073, 06грн. матеріальної шкоди, 30 000, 00грн. на відшкодування моральної шкоди та 1000 на правову допомогу, а всього 38073, 06 (тридцять вісім тисяч сімдесят три) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 3140, 00 (три тисячі сто сорок) грн.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 11.12.2019 на речовий доказ -автомобіль марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речовий доказ: автомобіль марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , та згідно заяви-розписки від 24.12.2019 (а.с.189) переданий на зберігання ОСОБА_4 повернути ОСОБА_9 .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга через суд першої інстанції до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1