ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/1855/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України
15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
представників потерпілого - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілого - ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2020 стосовно ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду, задоволено клопотання трудового колективу Фізичної особи підприємця ОСОБА_12 /Реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів НОМЕР_1 / місцезнаходження: АДРЕСА_1 / та обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Високий Харківського району, Харківської області, громадянина України, одруженого, освіти вища, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
Звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу Фізичної особи підприємця ОСОБА_12 , якщо він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Повідомлено трудовий колектив Фізичної особи підприємця ОСОБА_12 про передачу ОСОБА_8 на поруки.
Кримінальне провадження №0001474 від 10.10.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрито.
Роз`яснено ОСОБА_8 , що у разі порушення ним умов передачі на поруки, відповідно до ч. 2 ст. 47 КК України він буде притягнутий до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений за ч. 1 ст. 286 КК України.
Роз`яснено трудовому колективу Фізичної особи підприємця ОСОБА_12 , що відповідно до ч. 1 ст. 289 КПК України, якщо протягом року з дня передачі ОСОБА_8 на поруки колективу, він не виправдає довіру колективу, ухилятиметься від заходів виховного характеру та порушуватиме громадський порядок, загальні збори колективу, можуть прийняти рішення про відмову від поручительства за взяту ними на поруки особу. Відповідне рішення направляється до суду, який прийняв рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно ухвали, 10 жовтня 2019 року приблизно о 06год. 50хв. ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ-24 Волга», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по вул. Тюрінській в м. Харкові зі сторони вул. З`єднаної в напрямку вул. Раєвської зі швидкістю приблизно 80 км/год.
Під час руху по вказаній вулиці, в районі будинку №129, ОСОБА_8 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід та якому надавав дорогу автомобіль «NISSAN JUKE», р.н. НОМЕР_3 , що перебував перед пішохідним переходом, діючи необережно, порушив вимоги п.п.10.1, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
- п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
- п.18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;
- п.18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість, чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та не зменшивши швидкість свого руху і не зупинившись, щоб надати дорогу пішоходу, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на пішохода - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу з права наліво по ходу руху його автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної події, згідно з висновком судово - медичної експертизи № 12-14/697-А/19 від 19.11.2019, ОСОБА_11 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правого нижнього суглобового відростка тіла 4-го поперекового хребця.

Порушення вимог п.п.10.1, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України ОСОБА_8 згідно з висновком автотехнічної експертизи №7/1172/1197СЕ- 19 від 19.11.2019 року знаходяться в причинному зв`язку з подією та її наслідками.

Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі представник потерпілого не оскаржуючи встановлені фактичні обставини справи та кваліфікацію злочину, просить ухвалу Київського районного суду від 17.02.2020 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 не компенсував потерпілому спричинену матеріальну та моральну шкоду та скоїв грубе порушення ПДР України, а звільнення останнього від кримінальної відповідальності шляхом передачі на поруки не відповідає особі обвинуваченого, його ставлення до скоєного та не відповідає завданню кримінального покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників потерпілого та потерпілого, які просили задовольнити їх апеляційну скаргу, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги представника потерпілого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Так, ст. 47 КК України встановлює, що особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку..
Отже закон дозволяє звільняти особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею її на поруки лише за наявності клопотання колективу підприємства, установи чи організації.
При цьому згідно п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України має умовний характер, а саме: ця особа протягом року з дня передачі на поруки повинна виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру та не порушувати громадський порядок.
Як свідчать матеріали кримінального провадження від ФОП ОСОБА_12 16.01.2020року до суду надійшло клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки колективу підприємства із закриттям кримінального провадження. В клопотанні також зазначено, що ОСОБА_8 раніше не судимий, вчинив злочин невеликої тяжкості, щиро покаявся, а також беручі до уваги, що останній є членом їх трудового колективу, було одностайно прийнято рішення про взяття обвинуваченого ОСОБА_8 на поруки трудовому колективу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 . Між трудовим колективом та ОСОБА_8 виникли взаємні права і обов`язки. Зокрема, трудовий колектив зобов`язався що протягом одного року з прийняття ОСОБА_8 на поруки забезпечити: спостереження за останнім, здійснення відносно нього усіх можливих заходів громадського впливу для виправлення та запобігання вчинення ним нових правопорушень та злочинів, а ОСОБА_8 в свою чергу зобов`язався законослухняною поведінкою та сумлінною працею виправдати довіру колективу (т.1 а.с.28).
До вищевказаного клопотання доданий протокол загальних зборів від 04.01.2020 року (т.1 а.с.29-30) на якому було вирішено звернутись з клопотанням до суду першої інстанції про взяття ОСОБА_8 на поруки.
З ухвали суду (т.1 а.с.45-46) вбачається, що при розгляді зазначеного клопотання в судовому засіданні проти задоволення виступив представник потерпілого який значив, що обвинувачений не в повному обсязі відшкодував шкоду потерпілому та не щиро розкаявся у вчиненому злочині і цю ж позицію підтримав потерпілий в суді апеляційної інстанції.
Поняття щирого розкаяння наведене у п.3 раніше згаданої Постанови Пленуму і характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_8 щиро розкаявся (т.1 а.с.8) про що прямо зазначено в обвинувальному акті. З пояснень самого потерпілого та обвинуваченого випливає, що ОСОБА_8 приймав активну участь в оплаті лікування ОСОБА_11 не дивлячись, що має обов`язкову страховку, яка покриває завдану ним шкоду. Під час досудового розслідування цивільний позов до нього не заявлявся.
Зазначена поведінка обвинуваченого, на думку колегії суддів, підтверджує, що він щиро покаявся.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України і у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , є злочином невеликої тяжкості.
Районним судом також встановлено, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, а саме визнав свою вину, дав правдиві свідчення, що свідчить про його бажання спокутувати провину перед колективом, установи та виправити свою поведінку.
Крім цього, ОСОБА_8 дійсно працює на посаді продавця непродовольчих товарів на підставі трудового договору, зарекомендував себе з позитивної сторони, як дисциплінований, комунікабельний та творчий працівник. Добросовісно відноситься до своїх трудових обов`язків, за період роботи став фахівцем з продажу непродовольчих товарів, ділові якості проявив на найвищому рівні, постійно прагне до самовдосконалення.
Районний суд також дійшов до висновку про те, що позиція обвинуваченого щодо звільнення його від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК України є добровільною, останній, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ним злочинів, таким правом не скористався та не заперечував проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.
Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про судову практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, а також належно оформленого клопотання суд вправі (але не зобов`язаний) звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею на поруки колективу.
Враховуючи наведене, районний суд дійшов до обґрунтованого висновку, що здобуті необхідні та достатні підстави для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу ФОП ОСОБА_12 терміном на 1 рік.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги представника потерпілого стосовно того, що суд першої інстанції не перевірив достатність підстав для застосування положень ст. 47 КК України, оскільки системний аналіз зазначеної норми закону дозволяє дійти висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки може мати місце за сукупності таких умов: 1) особа вчинила злочин вперше; 2) діяння належить до злочинів невеликої або середньої тяжкості; 3) особа, яка вчинила злочин, щиро покаялася; 4) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; 5) особа, яка вчинила злочин, не заперечує проти закриття кримінальної справи за даною нереабілітуючою підставою.
Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із передачею його на поруки трудовому колективу зазначені обставини були враховані судом першої інстанції та їм була надана належна оцінка.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, а саме визнав свою вину, дав правдиві свідчення, відшкодував у завдану потерпілим шкоду, а саме добровільно оплачував лікування потерпілому та купував ліки, сам потерпілий в судовому засіданні цього не спростовував, що свідчить про бажання обвинуваченого спокутувати провину перед потерпілими, колективом та виправити свою поведінку.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно того, що обвинувачений не відшкодував у повному обсязі збитки, завдані потерпілому, тобто не компенсував завдану матеріальну та моральну шкоду потерпілому, так як в матеріалах провадження відсутня позовна заява потерпілого на стягнення матеріальної та моральної шкоди до обвинуваченого. Проте згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України шкода немайнового характеру підтверджується відповідним висновком експертизи, яка у даному випадку відсутня.
Однак, апеляційний суд зазначає, що потерпілий не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції про стягнення вказаної вище шкоди у порядку цивільного судочинства.
Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги той факт, що шкода завдана діями водія ОСОБА_8 застрахована, апеляційний суд вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, та дійшов правильного висновку про необхідність звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу, тому апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Таким чином, оцінюючи вищенаведені обставини у порівнянні з апеляційними доводами колегія суддів приходить до висновку у правомірності судового рішення і відсутності підстав для його скасування чи зміні.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2020 стосовно ОСОБА_8 ,- залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді