233 № 233/4988/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка Донецької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000620 від 20 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000620 від 20 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , оскільки ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2020 року підозрюваній обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, на строк 56 днів до 07 грудня 2020 року. У зв`язку з тим, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження не завершено, просив обрати міру запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю. Вина ОСОБА_7 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні достатніми доказами, а саме: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 20 червня 2020 року; слідчим експериментом за участю ОСОБА_8 від 13 липня 2020 року; висновком судово-медичної експертизи № 91 від 14 липня 2020 року; протоколом огляду речей від 22 червня 2020 року, а саме мобільного телефону ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 26 червня 2020 року; оглядом місця події за місцем мешкання ОСОБА_8 від 20 червня 2020 року; висновком вибухово-технічної експертизи № 2/21-136 від 04 вересня 2020 року; висновком молекулярно-генетичної експертизи № 9/1194СЕ-20 від 29 вересня 2020 року.
На теперішній час ризики, які існували при обранні запобіжного заходу не зникли, продовжують існувати, а також у зв`язку з тим, що термін дії запобіжного заходу спливає, виникла необхідність у вказаному запобіжному заході у вигляді домашнього арешту.

В своєму клопотанні прокурор посилається на те, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність наступних ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Зазначена необхідність та неможливість обрання стосовно обвинуваченої іншого запобіжного заходу обґрунтовується її можливістю переховуватись від суду, а також, як особисто, так і через коло своїх знайомих, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення задля приховання інкримінованого, що підтверджується оглядом переписки в мобільному телефоні останньої, де ОСОБА_10 підписана, як «Ангел», погрожує потерпілій, та показами ОСОБА_9 , де останній вказує на інші подібні правопорушення, які скоєно відносно них, після прямих її погроз, направлених на позбавлення життя потерпілої.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій (позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років) у разі визнання її винною, з огляду на вірогідність можливих намірів переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення задля приховання інкримінованого підтверджують доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ризик втечі обвинуваченої ОСОБА_7 є більш вірогідним, оскільки крім того, що їй інкрімінується особливо тяжкий злочин, відповідальність за який передбачено позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, можливе вчинення спроби переховування та ухилення від суду.

В обґрунтування наявних ризиків, а саме можливості переховуватись від суду, є те, що ОСОБА_10 є уродженкою Російської Федерації, маючи тісні зв`язки з військовими задля порятунку може здійснити незаконний перетин кордону в її непідконтрольній частині з метою виїзду до Російської Федерації, та переховуватись у близьких родичів та знайомих за межами України. Доводи обвинуваченої про те, що в останнє вона виїздила до Російської Федерації з метою поховання батьків, її проживання в інтернаті у дитинстві не підтверджує відсутність в неї знайомих у цій країні, де вона народилася та виросла.

Міцних соціальних зв`язків не має (вдова, доросла донька - колишня військовослужбовець - мешкає в Харкові та зв`язок з матір 'ю майже не підтримує).

Неповнолітня донька і малолітня онука мешкають з обвинуваченою, яка працює приватним підприємцем та займається волонтерською діяльністю, має знайомих серед військових, на час перебування обвинуваченої в суді залишаються з сусідкою. Втім, наявність та утримання дітей не зупинила обвинувачену від вчинення особливо тяжкого злочину засобом, небезпечним для багатьох осіб.

Підстави для зміни запобіжного заходу у виді домашнього арешту не вбачається, через те що ризики, враховані судом при обранні відносно неї такого заходу забезпечення кримінального провадження не зменшилися.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.
Враховуючи вищевикладене, прокурор підтримав клопотання, просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_6 не заперечував щодо клопотання прокурора.
Обвинувачена ОСОБА_7 не заперечувала щодо клопотання прокурора.
Обговоривши з учасниками судового провадження заявлене прокурором письмове клопотання, суд дійшов до наступного висновку.
Судом достовірно встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2020 року ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, на строк 56 днів до 07 грудня 2020 року.
30 листопада 2020 року ОСОБА_7 вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 (яке згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років), ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України (яке згідно зі ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі).
Під час судового розгляду судом встановлено, що надане прокурором клопотання доводить обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченою кримінального правопорушення, ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам, зазначеним у клопотанні.
Прокурором доведено, що підставами вважати, що в кримінальному проваджені існують ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Вищезазначені ризики підтверджуються тим, що ОСОБА_7 вчинила тяжкий та особливо тяжкий злочини за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, що може бути визнане обвинуваченою ОСОБА_7 більш небезпечним ніж втеча, та те, що ОСОБА_10 є уродженкою Російської Федерації, маючи тісні зв`язки з військовими задля порятунку може здійснити незаконний перетин кордону в її непідконтрольній частині з метою виїзду до Російської Федерації, та переховуватись у близьких родичів та знайомих за межами України. Доводи обвинуваченої про те, що в останнє вона виїздила до Російської Федерації з метою поховання батьків, її проживання в інтернаті у дитинстві не підтверджує відсутність в неї знайомих у цій країні, де вона народилася та виросла; міцних соціальних зв`язків не має (вдова, доросла донька - колишня військовослужбовець - мешкає в Харкові та зв`язок з матір 'ю майже не підтримує); неповнолітня донька і малолітня онука мешкають з обвинуваченою, яка працює приватним підприємцем та займається волонтерською діяльністю, має знайомих серед військових, на час перебування обвинуваченої в суді залишаються з сусідкою. Втім, наявність на утримання дітей не зупинила обвинувачену від вчинення особливо тяжкого злочину засобом, небезпечним для багатьох осіб.

Ризик того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілу, свідка у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що ОСОБА_7 , займаючись волонтерською діяльністю, працюючи приватним підприємцем, не маючи роботодавця, тобто працюючи на себе та будучи обізнана про місце проживання свідків, матиме реальну можливість шляхом застосування насильства, або погрози його застосування, незаконно впливати на них безпосередньо і через своїх знайомих військовослужбовців.

Ризик того, що ОСОБА_7 може як особисто, так і через коло своїх знайомих перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується в тому числі оглядом переписки в мобільному телефоні останньої, де ОСОБА_10 підписана, як «Ангел», погрожує потерпілій, та показами ОСОБА_9 , де останній вказує на інші подібні правопорушення, які скоєно відносно них, після прямих її погроз, направлених на позбавлення життя потерпілої.
Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних, більш м`яких запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , її можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення на думку суду, є підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків і її належну поведінку.
Вищезазначені ризики виправдовують обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої ОСОБА_7 , суд на теперішній час не встановив.
Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання ОСОБА_7 винуватою; вік та стан здоров`я обвинуваченої; міцність соціальних зв`язків обвинуваченої в місці її постійного проживання (вдова, доросла донька - колишня військовослужбовець - мешкає в Харкові та зв 'язок з матір`ю майже не підтримує; неповнолітня донька і малолітня онука мешкають з обвинуваченою); є приватним підприємцем; майновий стан обвинуваченої; відсутність судимостей та повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, враховуючи наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 181 КПК України, та що більш м`яка міра запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_7 , з метою запобігання ОСОБА_7 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченої, не даючи оцінки доказам, враховуючи, що прокурором в підготовчому судовому засіданні доведені всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, приходить до висновку про необхідність задовольнити клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, оскільки її належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, із покладенням на обвинувачену, обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю відповідає особі обвинуваченої, характеру та тяжкості діяння, яке їй інкримінується, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, ухиленню обвинуваченої від суду.
За наведеним, суд вважає, що клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу слід задовольнити, застосувавши обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, з урахуванням деяких змін внесених до них.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 181, 193, 194, 196, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Донецької обласної прокуратури ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Октябрський, Бєлгородського району, Бєлгородсько області, Російської Федерації задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Октябрський, Бєлгородського району, Бєлгородсько області, Російської Федерації запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (без застосування електронних засобів контролю) терміном до 01 лютого 2021 року, включно.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
3) утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
5) Заборонити обвинуваченій ОСОБА_7 залишати житло за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.
Виконання ухвали доручити Лисичанському ВП ГУНП в Луганській області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора процесуального керівника у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000620 від 20 червня 2020 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню органом Національної поліції.
Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 - до 01 лютого 2021 року, включно.
Копію ухвали надіслати/вручити учасникам судового провадження негайно після її оголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді