Справа № 645/2493/19
Провадження № 1-кп/645/255/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2020 року місто Харків

Судова колегія Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та про привід свідка, та клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою у кримінальному провадженні № 645/2493/19 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и л а:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 посилаючись на наявність ризиків, передбачених пунктами першим, третім, п`ятим частини першої статті 177 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлявся своєчасно та належним чином. Матеріали кримінального провадження містять заяву, в якій потерпілий просив розглянути кримінальне провадження за його відсутності.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечували, посилаючись на недоцільність тримання обвинуваченого під вартою, та зменшення ризиків за час перебування його під вартою та просили суд змінити запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_7 , на не пов`язаний з триманням під вартою.

Судова колегія, вислухавши думку прокурора, доводи обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, що викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції), а також особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 07 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 ..

При цьому колегія суддів враховує, що обвинуваченому інкримінується закінчений замах на вчинення умисного вбивства

Такі злочини є надзвичайно небезпечними, адже людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, офіційних джерел заробітку не має, сім`ї та утриманців не має, а отже не має стійких соціальних зв`язків.

Крім того, ОСОБА_7 раніше був засудженим за скоєння злочину проти статевої свободи, проте в силу положень ст. 89 КК України вважається особою, що не має судимості.

Таким чином, ризик втечі та вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення існує поза розумним сумнівом.

Однак, враховуючи існування вище зазначених ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, а також враховуючи, що обвинуваченим повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого проти життя та здоров`я особи, колегія суддів вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Також суд враховує тяжкість обвинувачення та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у інкримінованому злочині, що у сукупності з іншими обставинами справи дають підстави вважати, що лише тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам та, з урахуванням положень ст. 183 КПК України, виключає можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо даної особи.

З урахуванням наведенго. клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, задоволенню не підлягає.

Крім того, слід зазначити, що в судові засідання систематично не з`являється свідок обвинувачення ОСОБА_9 , який своєчасно та належним чином повідомляється про дату, час та місце судових засідань, у зв`язку із чим прокурор просив доставити вказаного свідка в наступне судове засідання приводом. Обвинувачений та його захисник не заперечували проти клопотання прокурора.

Згідно з положеннями ст. 327 КПК України суд має право постановити ухвалу про привід свідків, які не прибули за викликом у судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 КПК України привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.

З урахуванням того, що свідок ОСОБА_9 систематично не з`являється в судове засідання, суд вважає необхідним застосувати до вказаного свідка привід через органи внутрішніх справ для забезпечення розгляду кримінального провадження, та покласти обов`язок по виконанню даної ухвали на Немишлянський ВП ГУ НП в Харківській області, та контроль за виконанням - на прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 .

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на шістдесят днів - до 04 жовтня 2020 року (включно).

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою відмовити.

Клопотання прокурора про привід свідка задовольнити.

Доставити приводом у судове засідання, яке відбудеться 31 серпня 2020 року о 10 годині 30 хвилин в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова свідка:

- ОСОБА_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Виконання ухвали доручити начальнику Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена лише в частині продовження запобіжного заходу до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3