ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2392/20 Справа № 206/2438/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

якою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ Ігренський виправний центр № 133 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання Начальника ДУ Ігренський виправний центр №133 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що сумлінна поведінка та відношення до праці, є необхідним та остаточним доказом виправлення, суд повинен врахувати додані матеріали та дослідити докази у судовому засіданні.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року відмовлено у задоволені подання начальника ДУ «Ігренський виправний центр №133» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 призначеного строку покарання, засуджений знаходиться в місцях виконання покарання з 16.01.2017 року, за час перебування в УПВ №4 характеризувався посередньо, заохочень не мав, з 06.02.2017 року відбував покарання в ПВК №122 характеризувався посередньо, з 27.02.2017 року перебував в УПВ №4 режим утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав, з 26.05.2017 року відбував покарання в ПВК №122 характеризувався позитивно , мав два заохочення та два стягнення, які погашені за плином часу.
З 21.05.2019 року відбуває покарання у державній установі «Ігренський виправний центр (№133)» характеризується позитивно, вимоги відбування покарання у виді обмеження волі не порушував, має чотири заохочення, два стягнення, до праці ставиться сумлінно, дбайливо ставиться до майна і предметів, за характером спокійний, врівноважений, ввічливий, тактовний, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування,приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Професія», разом з тим, засуджений ОСОБА_7 вже був звільнений від відбування покарання умовно-достроково, після чого продовжив вчинювати нові злочини, маючи не зняту та не погашену судимість за корисливі злочини, що свідчить про схильність останнього до протиправної поведінки.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою свого виправлення.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, судом обґрунтовано враховано те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується колегія суддів.
Так, згідно із характеристикою, наданою начальником Держаної установи Ігренський виправний центр (№133), та довідкою з особової справи, засуджений ОСОБА_7 за час перебування в ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4 та в Державній установі П`ятихатська виправна колонія №122 в період з 16.01.2017 року по 26.05.2017 рік характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має. Під час перебування в Державній установі П`ятихатська виправна колонія №122 з 26.05.2017 року засуджений характеризується позитивно, має 2 заохочення та 2 стягнення, які погашені за плином часу. За час відбування покарання у Державній установі Ігренський виправний центр (№133) з 21.05.2019 року характеризується позитивно, має 2 заохочення, до праці ставиться сумлінно. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться відповідально та з розумною ініціативою, приймає участь у виховних заходах, та в програмі диференційованого виховного впливу Професія.
За весь період відбування покарання засуджений мав 2 стягнення, які хоч і є погашеними, однак характеризують його поведінку протягом всього періоду відбування покарання.
Крім того, наявність у ОСОБА_7 два заохочення за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 13.01.2017року, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Доводи апеляційної скарги засудженого щодо його зразкової поведінки у місцях позбавлення волі та сумлінного ставлення до праці, підтверджується наданими матеріалами, але виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Крім того, засуджений ОСОБА_7 за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області вже був звільнений від відбування покарання умовно-достроково, після чого продовжив вчинювати нові злочини, маючи не зняту та не погашену судимість.
Також судом першої інстанції правильно враховано, що до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, кінець строку припадає на 01.04.2021 рік, отже відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб впевнитися, що засуджений довів своє виправлення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання начальника ДУ Ігренський виправний центр № 133 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4