ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/116/21Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 699/830/17 Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Казахстан, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

- 01.12.2015 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України 2001 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України 2001 року звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України;

- 12.07.2016 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч.1 ст. 186, ст.71, ч.5 ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 8 місяців,

- звільнений 21.07.2017 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 21 день на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 13.07.2017 року,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до даного покарання ОСОБА_8 приєднано невідбуту частину призначеного йому покарання по вироку Деснянського районного суду м. Києва від 12.07.2016 року за ч.1 ст. 186, ст.71, ч.5 ст.72 КК України, яка згідно ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 13.07.2017 року становить 1 рік 2 місяці 21 день, визначивши її у вигляді одного року позбавлення волі, та остаточно визначено покарання у виді трьох років і шести місяців позбавлення волі.

Обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду після проголошення вироку, до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання рахується з дня взяття ОСОБА_8 під варту, тобто з 25 вересня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 в доход держави процесуальні витрати в сумі 942,06 грн. за проведення судової експертизи.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а:

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 03.10.2017 року, близько 05:00 год. реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою здійснення таємного викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, перебуваючи у домоволодінні свого знайомого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинку АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю уваги останнього, таємно викрав дриль марки «Интерскол» № ДУ-750ЭР вартістю 613,33 грн., шліфмашинку марки «Ferm» FAG-125-N вартістю 333,33 грн. та чорний рюкзак, вартість якого органами досудового розслідування не була визначеною, а всього на загальну суму не менше 946,66 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком районного суду, в апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок районного суду скасувати. При цьому зазначає на наявність у нього ряд хвороб та у його матері, які не були взяті до уваги районним судом. Крім того вказує про те, що він примирився з потерпілим, який не має до нього жодних претензій. Вважає, що суддя районного суду призначив йому суворе покарання, а тому просить призначити покарання менш тяжке та перерахувати його строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання із розрахунку один день за два.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили призначити більш м`яке покарання, непов`язане з позбавленням волі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_11 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі не оспорюється висновок про доведеність винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 , який не заперечував своєї провини та не заперечує проти кваліфікації його дій, то в даному випадку колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Згідно вимог ст. вимог ст.71 КК України та п.25 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Вказані норми кримінального закону та постанови ПВС України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" районним судом дотримані в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 будучи умовно-достроково звільнений від відбування покарання із невідбутим строком 1 рік 2 місяці 21 день (звільнений на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 13.07.2017 року) знову 03.10.2017 року вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України.

За вказаних обставин, місцевий суд вірно, із застосуванням вимог ст.71 КК України за сукупністю вироків приєднав невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12.07.2016 року - 1 рік 2 місяці 21 день.

Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_11 , районним судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який класифікується як нетяжкий злочин, на спеціальних обліках не перебуває, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання: негативний стан здоров`я, пов`язаний із хворобою опорно-рухового апарата та позитивні характеристики по місцю проживання і по місцю відбування покарання в ДУ «Божковська виправна колонія №16», тому обґрунтовано призначив ОСОБА_11 покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України 2 роки 6 місяців позбавлення волі, що не є максимальним розміром, передбаченим даною санкцією статті, із застосуванням вимог ст.71 КК України приєднавши невідбуту частину покарання призначеного за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12.07.2016 року та остаточно визначив до відбуття 3 роки 6 місяців позбавлення волі, яке за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Доводи обвинуваченого про неврахування місцевим судом при призначенні покарання ряду хвороб та хвороб його матері, що на його думку є підставою для призначення більш м`якого покарання є безпідставними, оскільки районним судом при призначенні покарання вказану обставину, як негативний стан здоров`я було взято до уваги. Стосовно наявності хвороб у його матері, яка знаходиться на його утриманні, то в даному випадку це не є підставою для призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_11 в період іспитового строку та умовно дострокового звільнення, незважаючи на свої хвороби вчиняє інші кримінальні правопорушення, а саме злочини проти власності, що свідчить про його небажання виправитись і бути готовим до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного Мірзабековуу покарання у виді позбавлення волі через його суворість в апеляційниій скарзі не міститься.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбутого покарання з розрахунку один день за два дні позбавлення волі, не підлягають до задоволення за наступних обставин.

Так, відповідно до ст.1Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Враховуючи ту обставину, що злочин за який його засуджено, ОСОБА_11 вчинив 03.10.2017 року та початок строку відбуття покарання рахується ОСОБА_11 з 25 вересня 2020 року, тобто з моменту обрання запобіжного заходу тримання під вартою, тому не є строком попереднього ув`язнення, та не може бути зарахований із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування чи зміни рішення місцевого суду, в зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись, статтями 405, 407,415,419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий суддя

Судді