Справа №635/6755/20
Провадження по справі №1-в/635/972/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

засудженого ОСОБА_3 ,
представника установи виконання покарань - ОСОБА_4 ,
секретар судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тростянець Сумської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 19.02.1997 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням 2 роки,
- 08.12.1998 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ст. 17, ч. 2 ст. 215-3 КК України, ч. 1 ст. 81, ст. 42, 45 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з випробуванням 2 роки, штраф 300 грн.,
- 07.11.2000 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна,
- 16.12.2003 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України на підставі статті 69, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі,
- 27.10.2004 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі частини 4 статті 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,
- 18.10.2007 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 190 КК України до штрафу 850 грн., який постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 20.08.2008 року замінено на 240 годин громадських робіт,
- 06.11.2009 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 року 20 днів обмеження волі,
- 18.03.2010 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року 3 місяців обмеження волі,
- 18.10.2010 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 390 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі;
- 10.09.2010 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років 10 днів обмеження волі,
- 06.07.2012 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч 2 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт,
- 26.11.2012 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 389 КК України на підставі статті 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 04.02.2013 року направлений до відбуття покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі, звільнився 14.02.2014 року у звязку з відбуттям покарання,
- 28.03.2017 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі;
- 06.11.2017 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст.71 КК України до 3років 3 місяців обмеження волі, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 засуджений вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 06 листопада 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю злочинів до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 28 березня 2017 року у виді 3 місяців обмеження волі, та призначено остаточне покарання у виді 3 років 3 місяців обмеження волі. Вирок набрав законної сили 08 серпня 2018 року.
Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 09 листопада 2018 року ОСОБА_3 , засудженого вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 06 листопада 2017 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців обмеження волі, направлено до Державної установи «Конотопський випраний центр» (№130) Сумської області у порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі. На підставі ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання час перебування ОСОБА_3 під вартою - з моменту фактичного затримання по день його звільнення з-під варти у виправному центрі включно, з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.
Початок строку відбування покарання - 05 січня 2019 року.
Кінець строку відбування покарання - 03 серпня 2021 року.
Начальник державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_6 за погодженням з заступником голови спостережної комісії при Харківській державній адміністрації Харківської області ОСОБА_7 звернувся до суду із поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 , в обґрунтування якого посилався на те, що засуджений за час відбування покарання у виправному центрі характеризується позитивно, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має два заохочення, стягнень не має, за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 06 листопада 2017 року має судові витрати у розмірі 296 гривень, які відшкодував у повному обсязі, у вчиненому злочині щиро розкаюється.
Представник установи виконання покарань ОСОБА_4 у судовому засіданні подання підтримав, вважав можливим застосувати до засудженого ст. 81 КК України.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Засуджений у судовому засіданні просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на незадовільний стан здоров`я, а також на те, що за час відбування покарання він зробив для себе належні висновки, вважає, що за час відбуття покарання своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення, на сьогоднішній день має два заохочення та не має стягнень. Зазначив, що на виробничих дільницях майстерні установи працевлаштований не був за станом здоров`я, проте залучався до робіт з благоустрою установи.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає подання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_3 , до Державної установи «Хролівський випраний центр (№140)» останній був переведений 29 жовтня 2019 року із Державної установи «Конотопський виправний центр (№130)» на підставі наряду Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби № 1/4-9703/Вш від 09 жовтня 2019 року.
Зі змісту характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_4 за погодженням з начальником сектору СВПР майором внутрішньої служби ОСОБА_8 від 18 вересня 2020 року, за час відбування покарання у виправному центрі характеризуєте позитивно, умови відбування покарання не порушував, стягнень не має, заохочувався адміністрацією установи два рази. На виробничих дільницях майстерні установи не працевлаштований, у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я. Приймає участь в проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених, згідно ст. 66 КВК України. За власним бажанням приймає участь в програмі диференційованого впливу на засуджених «Підготовка до звільнення». До виконання робіт з благоустрою установи ставиться добре, виявляє ініціативу. Виконує передбачені законом вимоги персоналу, роботи із самообслуговування виконує, має достатній рівень необхідних навичок. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний. За характером цілеспрямований, легко підпадає під вплив інших засуджених, адекватно реагує на критику на свою адресу. Підтримує соціально-корисні зв`язки з дружиною та батьком шляхом телефонних розмов, побачень. За вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 06 листопада 2017 року має судові витрати у розмірі 296 гривень, які відшкодував у повному обсязі, у вчиненому злочині щиро розкаюється, а тому адміністрація виправного центру зробила висновок, що засуджений ОСОБА_3 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, на підставі статті 81 КК України його можливо звільнити умовно-достроково.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81КК України є правом, а не обов`язком суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 04 грудня 2018 року. Перебуваючи в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор» вимоги режиму тримання не порушував, не заохочувався, до праці не залучався, характеризувався посередньо. З 05 січня 2019 року відбував покарання в Державній установі «Конотопський виправний центр (№130)», де умови тримання виконував, дисциплінарних стягнень не мав, характеризувався задовільно. Знаходячись в Державній установі «Хролівський виправний центр» характеризується позитивно, вимоги режиму тримання виконує, до праці на виробничих дільницях майстерні установи засуджений не залучався через скарги на стан здоров`я, виконував роботи з благоустрою установи.
Як вбачається з відповіді Міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту від 24 лютого 2020 року, за зверненням засудженого ОСОБА_3 проведено перевірку, за наслідками якої зокрема, встановлено, що 14 лютого 2020 року засуджений звернувся до начальника установи «Хролівський виправний центр № 140» з проханням бути працевлаштованим на оплачуваних роботах. Засудженому ОСОБА_3 було запропоновано роботу у виробничій майстерні, останній виявив зацікавленість у працевлаштуванні у майстерні, що підтверджує власноруч написана заява та укладений трудовий договір, проте жодного разу на оплачувані роботи не виходив, посилаючись на стан здоров`я.
Відповідно до відповіді Управління соціального захисту населення Харківської районної держаної адміністрації від 10 квітня 2020 року, спеціалістами управління здійснено вивчення дотримання адміністрацією установи законодавства з оплати праці та встановлено, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_3 до оплачуваної праці не залучався; згідно ст.5 КВК України в порядку черговості залучався безоплатно до робіт з благоустрою виправного центру та поліпшення житлово-побутових умов засуджених.
Згідно довідки, виданої 30 березня 2020 року помічником начальника установи лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_9 , засуджений ОСОБА_3 під час відбування покарання до оплачуваної праці не залучався у зв`язку із відсутністю в установі робочих місць, на яких засуджений може працювати за станом свого здоров`я.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким№ 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
З матеріалів справи вбачається, що засудженому вже неодноразово було відмовлено у звільненні від відбування покарання умовно-достроково, як особі, яка не довела свого виправлення, а саме рішенням комісії державної установи «Хролівський виправний центр №140» від 15 січня 2020 року та ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2020 року. Будь-які обставини, які б могли бути враховані під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення засудженого та давали б безсумнівні підстави вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, матеріали справи не містили.
Крім того, матеріали справи містять ряд характеристик на засудженого від 11 березня 2020 року та від 31 березня 2020 року, якими останній характеризується посередньо, вимоги режиму тримання виконує під контролем з боку адміністрації установи, дисциплінарних стягнень не має; на виробничих дільницях майстерні установи не працевлаштований, зв`язку зі скаргами на стан здоров`я. Приймає участь в проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених, але ініціативи в їх організації не виказує. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо, ініціативу не виявляє. За характером хитрий, цілеспрямований, легко підпадає під вплив інших засуджених, адекватно реагує на критику на свою адресу, але позитивних висновків для себе не робить.
Разом з тим, в матеріалах особової справи засудженого, відображений факт порушення засудженим ОСОБА_3 умов відбування покарання у зв`язку з чим адміністрацією установи проводилась перевірка, а саме 14 червня 2020 року засудженому ОСОБА_3 було зроблено зауваження з приводу заборони виносу продуктів харчування з приміщення їдальні, на яке останній відреагував неадекватно, почав голосно кричати та виражатися нецензурною лайкою, жестикулювати, звертався з неповагою до представників установи та виказував незадоволення режимом тримання в установі. Зважаючи на те, що раніше засуджений був ознайомлений під підпис з правилами внутрішнього розпорядку установи виконання покарань і обов`язками засудженого, ОСОБА_3 було відомо та він знав, що така поведінка протиправна. В наданих поясненнях останній посилався на низку захворювань, пов`язаних з нервовою системою. Із засудженим було проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду.
Отже, аналізуючи наведені обставини в сукупності, суд доходить висновку про відсутність позитивних змін в особистості засудженого, його ставленні до праці, сумлінності в поведінці.
При цьому суд враховує, що з моменту відмови в умовно-достроковому звільненні матеріали справи на засудженого не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений своєю активною діяльністю, системою вчинків та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Застосування до засудженого заохочень у вигляді двох подяк за період з 01 квітня 2020 року по 23 листопада 2020 року, відбуття засудженим понад 1/2 строку покарання, погашення судових витрат за вироком суду та сам факт не можливості працевлаштування засудженого на окремих видах оплачуваної праці через стан здоров`я, без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 06 листопада 2017 року.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_3 , останній має ряд непогашених та не знятих судимостей. Отже, ОСОБА_3 був неодноразово засуджений за злочини проти власності та відбував покарання у виді обмеження волі, однак належних висновків для себе не зробив. Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінку за період відбування покарання у Державній установі «Хролівський виправний центр № 140» свідчать лише про те, що на час звернення із поданням виправного центру про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 06 листопада 2017 року та вважає подання таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 06 листопада 2017 року відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 27 листопада 2020 року.

Суддя ОСОБА_1