14.01.2021
Справа № 642/2352/19,
Провадження 1-кп/642/79/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2021 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч.2 ст.187, ч.2 ст.345 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується за ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка обвинувачується за ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває об`єднане кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 , який обвинувачується за ч.2 ст.187, ч.2 ст.345 КК України, ОСОБА_8 , який обвинувачується за ч.2 ст.187 КК України та ОСОБА_9 , яка обвинувачується за ч.2 ст.187 КК України.

Ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 22.02.2019р. обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а від 10.04.2019р. ОСОБА_9 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає.

Судом поставлено на обговорення питання про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор вважав необхідним продовжити застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку із тим, що ризики зменшилися, але не зникли. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачуються у тяжкому злочині. ОСОБА_8 інкримінується обвинувачення в період іспитового строку. ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий. ОСОБА_9 не має місця мешкання. Тому, обвинувачені з метою уникнення сурового покарання можуть переховуватися від суду або вчинити нові кримінальні правопорушення. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить їх належної процесуальної поведінки.

Захисники та обвинувачені проти продовження запобіжного заходу заперечували, вважали, що ризики не доведені. У обвинувачених є міцні соціальні зв`язки та місце проживання, а тому до них можливо застосувати домашній арешт.

Вислухавши учасників кримінального провадження, суд встановив наступне.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 спливає, але судовий розгляд справи не закінчено, а ризики щодо них, які було встановлені ухвалами слідчих суддів від 22.02.2019р. та 10.04.2019р., не зникли.

Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжити злочинну діяльність.

Обвинуваченими та захисниками не було подано до суду будь-яких доказів про повне зменшення ризиків. Так, на даний час відпав ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих, оскільки усі свідки та потерпілі допитані в судовому засіданні.

Проте неможливо вважати, що зникли ризики переховування обвинувачених від суду з метою уникнення суворого покарання або вчинення ними нових злочинів.

Тому, суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання та продовження відносно обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою на даний час в повній мірі не зменшились.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обгрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених, характер та обставини інкримінованого злочину, суд приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є на даний час дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченим, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених.

Керуючись ч.3 ст.331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч.2 ст.187, ч.2 ст.345 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали закінчується 14 березня 2021 р.

Продовжити застосування до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується за ч.2 ст.187 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали закінчується 14 березня 2021 р.

Продовжити застосування до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка обвинувачується за ч.2 ст.187 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали закінчується 14 березня 2021 р.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення, а обвинуваченими з дня вручення їм копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1