Провадження № 1-кп/947/205/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2020 року

Київський районний суд міст Одеси у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

провівши в м.Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003696 від 09 вересня 2014 року відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Борщі Котовського району Одеській області, громадянина України, українця, із вищою освітою, одруженого, має на утриманні шість неповнолітніх дітей, працівника ВАТ «Міжнародний торгівельний дім», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.304 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_12

захисника ОСОБА_13

потерпілого ОСОБА_14

ВСТАНОВИВ:

14.08.2014року у період часу з 15.00 годин до 16.00 годин ОСОБА_11 , діючи з корисних спонукань, вступив в попередню змову з неповнолітнім ОСОБА_15 (засудженим вироком Київського районного суду м.Одеси від 24.10.2014 року за ч.2 ст.186 КК України), направлену на відкрите викрадення чужого майна, визначивши об`єктом свого злочинногопосяганнямайно наявне у ОСОБА_14 .
Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_11 і неповнолітній ОСОБА_15 , прибули за місцем мешкання ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 . В під`їзді, біля дверей квартири останнього, ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_14 , схопив його руками за горло і руки та став утримувати, чим подавив його опір, а неповнолітній ОСОБА_15 , в цей час шляхом ривка з плеча ОСОБА_14 , умисно відкрито викрав його сумку чорного кольору, вартістю 1 500 гривень в якій знаходились чотки з хрестом з каміння «Янтар», вартістю 700 гривень, флеш-карта пам`яті на 16 ГБ, вартістю 150 гривень, а також речі які вартості не мають, але є важливими особистими речами, такі як: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , водійські права на ім`я ОСОБА_14 , ключі.
Після чого, ОСОБА_11 і неповнолітній ОСОБА_15 , разом з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_11 і неповнолітній ОСОБА_15 заподіяли ОСОБА_14 , матеріальний збиток на загальну суму 2 350гривень.

Дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.
Крім того, ОСОБА_11 достовірно знаючи про те, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітньою особою, шляхом умовлянь та переконань втягнув його у злочинну діяльність.
Так, 14.08.2014року у період часу з 15.00 годин до 16.00 годин ОСОБА_11 , діючи з корисних спонукань, вступив в попередню змову з неповнолітнім ОСОБА_15 (засудженим вироком Київського районного суду м.Одеси від 24.10.2014 року за ч.2 ст.186 КК України), направлену на відкрите викрадення чужого майна, визначивши об`єктом свого злочинногопосяганнямайно наявне у ОСОБА_14 .
Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_11 і неповнолітній ОСОБА_15 , прибули за місцем мешкання ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 , де в під`їзді, біля дверей квартири останнього, ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_14 , схопив його руками за горло і руки та став утримувати, чим подавив його опір, а неповнолітній ОСОБА_15 , в цей час шляхом ривка з плеча ОСОБА_14 , умисно відкрито викрав його сумку чорного кольору, вартістю 1 500 гривень в якій знаходились чотки з хрестом з каміння «Янтар», вартістю 700 гривень, флеш-карта пам`яті на 16 ГБ, вартістю 150 гривень, а також речі які вартості не мають, але є важливими особистими речами, такі як: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , водійські права на ім`я ОСОБА_14 , ключі.
Після чого, ОСОБА_11 і неповнолітній ОСОБА_15 , разом з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_11 і неповнолітній ОСОБА_15 заподіяли ОСОБА_14 , матеріальний збиток на загальну суму 2 350гривень.

Таким чином, своїми неправомірними діями ОСОБА_11 втягнув неповнолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в злочинну діяльність.

Дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ч.1 ст.304 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та пояснив суду, що злочину відносно потерпілого ОСОБА_14 він не вчиняв. 14.08.2014 року він на місці події не знаходився, весь день знаходився разом зі своєю дружиною, яка знаходилась у стані вагітності, відвідував з нею лікаря.

Влітку 2013 року він познайомився з ОСОБА_15 , з яким він разом відвідував синагогу. Йому було відомо, що ОСОБА_15 був неповнолітнім, однак за єврейськими законами хлопець набуває повноліття у віці 13 років. ОСОБА_15 казав йому, що вчинить грабіж, отримає умовне покарання, щоб не служити в армії. 07 серпня 2014 року в офісі він побачив у ОСОБА_15 сумку потерпілого ОСОБА_16 . ОСОБА_14 омовив його, і все це відбулось через те, що він не погодився продати машину партії.

Потерпілий ОСОБА_14 пояснив суду, що з обвинуваченим ОСОБА_11 він знайомий з 2010 року, між ними були дружні стосунки, він запрошував ОСОБА_11 до себе додому з жінкою та дітьми.

14 серпня 2014 року він знаходився вдома за адресою: АДРЕСА_3 . Його син повідомив, що до домофону зателефонував ОСОБА_11 . Коли він вийшов з квартири, у нього на плечі була сумка, в якій знаходились документи, ключі від автомобіля та інші цінні речі. Він побачив ОСОБА_11 з раніше невідомим йому чоловіком, як пізніше з`ясувалось неповнолітнім ОСОБА_15 . ОСОБА_11 взяв його за горло, душив та почав вимагати гроші, а ОСОБА_15 вдарив його по голові, а також погрожував. Він намагався втекти, почав стукати у двері до сусідів, кликав на допомогу. Після чого у нього з плеча ОСОБА_11 та ОСОБА_15 зірвали сумку з його речами, нанесли ще два удари, після чого втекли.

Через деяких час до нього зателефонували невідомі особи та запропонували повернути йому викрадені у нього документи за винагороду, на що від погодився та звернувся до поліції. Працівники поліції поїхали разом з ним на зустріч у кафе «Компот», де до нього підійшов чоловік та показав йому його документи. Поліція його заарештувала, згодом він пояснив, що його це попросив зробити ОСОБА_11 . Його особисті речі та документи йому повернули працівники поліції. Також, ОСОБА_14 зазначив, що він особисто не мав перед ОСОБА_11 будь-яких боргових зобов`язань.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини та його захисні версії, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 , за викладених вище обставин, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.304 КК України підтверджується, крім показань потерпілого, усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

Відповідно до дослідженого судом вироку Київського районного суду міста Одеси від 24.10.2014 року, який набрав законної сили 24.11.2014 року, судом встановлено, що ОСОБА_15 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України спільно з ОСОБА_11 визнав повністю, надав суду покази, в яких підтвердив обставини вчинення спільно з ОСОБА_11 грабіжу відносно потерпілого ОСОБА_14 , які повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_14 , які він надав суду.

Також із зазначеного вироку суду встановлено, що ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці.

Крім того, в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_17 , яка показала, що в 2014 році, точної дати вона не пам`ятає, о 15 годині вона вийшла з лікарні та прямувала в сторону Київського ринку, дійшовши до дитячого майданчику, який знаходиться біля будинку № 26 по вулиці Академіка Глушка, вона побачила навпроти магазину ОСОБА_18 з сім`єю та невідомим їй хлопцем. ОСОБА_19 був одягнений в білу сорочку, а його жінка була в білій сукні. Потім вона побачила чоловіка в рожевій сорочці, який дивився на свій годинник та спостерігав за родиною ОСОБА_19 . Пізніше вона дізналась, що цей чоловік є ОСОБА_20 .

Відповідаючи на питання свідок ОСОБА_17 додала, що вона рік тому перевіряючи свою медичну картку зрозуміла, що з лікарні вона вийшла о 15 годині. ОСОБА_21 вона бачила, як вона вважає о 15:30, але на годинник вона не дивилась. О 16 годині вона напевно була вже в іншому місці. Те, що ОСОБА_20 дивився на часи та спостерігав за родиною ОСОБА_19 вона згадала пізніше, восени, коли ОСОБА_19 побили.

Даючи оцінку показанням свідка, суд зазначає, що такі показання не лише не спростовують висунуте обвинувачення, а й доводять, що ОСОБА_11 та ОСОБА_14 перебували в період часу з 15:00 години до 16:00 години в районі будинку АДРЕСА_4 , тобто в місці скоєння кримінальне правопорушення.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.09.2014 року потерпілий ОСОБА_14 змістовно виклав обставини вчинення відносно нього грабіжу обвинуваченим ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_15 .

Постановою старшого прокурора прокуратури Київського району м.Одеси від 09.09.2014 року з матеріалів досудового розслідування за №0003412 виділені оригінали матеріалів досудового розслідування щодо вчинення ОСОБА_11 та неповнолітнім ОСОБА_15 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, після чого зареєстровані в ЄРДР.

Постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 від 10.11.2016 року матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0004549, № 0003696 об`єднані в одне кримінальне провадження під №0003696.

Відповідно до протоколу огляду предмету від 05.09.2014 року з фото-таблицею, слідчим у присутності понятих оглянуто полімерний пакет чорного кольору, в якому знаходились: флешка на 16 Гб чорного кольору з голубою кнопкою, два блокнота, грамота, квитанції на різні ім`я, партійні квитки КПУ в кількості 5 штук на різні ім`я, довідка з Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_14 , водійські права на ім`я ОСОБА_22 , партійний квиток КПУ на ім`я ОСОБА_14 , печатка металева № 26006773, коробочка для чорнил синього кольору, посвідчення довіреної особи КПУ на ім`я ОСОБА_14 , аркуші А-4 з рукописним текстом та печатним текстом, маленькі аркуші-записки з рукописним текстом, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 .

Постановою слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 07.09.2014 року флешка на 16 Гб чорного кольору з голубою кнопкою, два блокнота, грамота, квитанції на різні ім`я, партійні квитки КПУ в кількості 5 штук на різні ім`я, довідка з Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_14 , водійські права на ім`я ОСОБА_22 , партійний квиток КПУ на ім`я ОСОБА_14 , печатка металева № 26006773, коробочка для чорнил синього кольору, посвідчення довіреної особи КПУ на ім`я ОСОБА_14 , аркуші А-4 з рукописним текстом та печатним текстом, маленькі аркуші-записки з рукописним текстом, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно ст.24 КК України злочин визнається скоєним умисно, якщо особа, яка його скоїла, усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, а також коли особа передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча і не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Оцінюючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що доводи обвинуваченого про необхідність визнання доказів по справі недопустимими, які судом ретельно перевірені, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки досліджені судом докази отримані в порядку встановленому КПК України та розцінює таку позицію обвинуваченого як спробу уникнути відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.

На підставі досліджених судом доказів суд приходить до висновку, що потерпілий ОСОБА_14 надав суду правдиві, послідовні, об`єктивні показання, які повністю узгоджуються з дослідженими судом доказами: показаннями засудженого ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_17 , та спростовують ствердження обвинуваченого про те, що він не знаходився на місці скоєнні злочину відносно потерпілого ОСОБА_14 , оскільки знаходився в іншому місці.

Суд враховує, що потерпілий та обвинувачений тривалий час до моменту вчинення злочину обвинуваченим відносно потерпілого, були знайомі, мали дружні стосунки, тобто потерпілий не міг не впізнати обвинуваченого на місці скоєнні злочину відносно нього, враховуючи, що злочин відносно нього був скоєний за попередньою змовою групою осіб, а саме спільно з ОСОБА_15 , який засуджений вироком Київського районного суду м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України, згідно якого ОСОБА_15 підтвердив скоєння злочину відносно потерпілого за попередньою змовою саме з обвинуваченим ОСОБА_11 .

Викладене свідчить про те, що версія обвинуваченого про наявність у нього алібі судом ретельно перевірена, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні та повністю спростована дослідженими судом доказами.

Крім того, на підставі досліджених судом доказів, судом встановлено, що вина обвинуваченого у втягненні неповнолітнього у злочинну діяльність також доведена, оскільки в судовому засіданні з показань обвинуваченого встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_11 було достовірно відомо, що ОСОБА_15 є неповнолітнім.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що доводи обвинуваченого про те, що за релігійними канонами ОСОБА_15 вважався повнолітнім, не знайшли свого підтвердження та спростовані у судовому засіданні, тому суд розцінює таку позицію обвинуваченого як спробу уникнути відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення.

Даючи юридичну оцінку всебічно, повно та неупереджено дослідженим в судовому засіданні доказам, суд вважає, що такі докази свідчать про те, що в діях ОСОБА_11 дійсно є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та ч.1 ст.304 КК України за ознаками втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність та обвинувачений дійсно винний в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Відповідно до ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має суворо додержуватися вимог норм закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через це реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд враховує, що обставини які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України та обставини, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України не встановлені.

Визначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, тому суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у виді позбавлення волі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває, є багатодітним батьком, має сім`ю та постійне місце проживання, працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, а також враховуючи висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_11 не становить такої небезпеки для суспільства, яка потребує ізоляції від суспільства, тому суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Речових доказів у кримінальному провадженні не має.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Крім того, суд вважає необхідним на підставі ч.11 ст.182 КПК України заставу, внесену за ОСОБА_11 , повернути заставодавцю.
Керуючись ст.ст.370, 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_11 винним за ч.2 ст.186, ч.1 ст.304 КК України і на підставі цих законів призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.304 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_11 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Повернути заставодавцю ОСОБА_23 внесену нею21.11.2014 року підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 18.10.2014 року, заставу в сумі 26020 (двадцять шість тисяч двадцять) гривень за ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1