№707/1605/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000296 від 13.03.2019, за обвинуваченням :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кольчугіно Кольчугінського району Владимирської області Російської Федерації, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, утриманців в розумінні закону не маючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого:
1) 18 червня 2008 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 104 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік;

2) 19 серпня 2009 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбутий строк покарання 2 (два) місяці позбавлення волі за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 червня 2008 року, остаточну міру покарання визначено у вигляді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі; 23 серпня 2013 року звільнений з Арбузинської виправної колонії Миколаївської області (№ 83) за відбуттям строку покарання;
3) 18 листопада 2013 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки;

4) 07 березня 2014 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбутий строк покарання 1 (один) рік 6 (місяців) позбавлення волі за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 15 січня 2013 року, остаточну міру покарання визначено у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; 20 квітня 2018 року звільнений із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) за відбуттям строку покарання;
5) 01 червня 2020 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення та перевиховання не став і скоїв новий умисний корисливий злочин, а саме:

11 березня 2019 року, у невстановлений досудовим слідством час, повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на викрадення чужого майна, упевнившись, що за його умисними протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, не маючи законного та правомірного права на входження та перебування, проник через не закриті на замок вхідні двері до підсобного приміщення, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки викрав велосипед марки «Україна», що належить ОСОБА_5 , вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 8/305 від 09 квітня 2020 року становить 880 гривень 00 копійок, та велосипед марки «Ардіс», що належить ОСОБА_5 , вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 8/305 від 09 квітня 2020 року становить 1580 гривень 00 копійок, після чого з місця злочину зник, завдавши ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму 2460 гривень 00 копійок.

Він же, 03 лютого 2020 року, у вечірній час доби, більш точний час не встановлений в ході досудового розслідування, повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на викрадення чужого майна, упевнившись, що за його умисними протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом зламу навісного замка, проник до підсобного приміщення, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки викрав електричний млин, що належить ОСОБА_6 , вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 8/306 від 09 квітня 2020 року становить 1650 гривень 00 копійок, після чого з місця злочину зник, завдавши ОСОБА_6 матеріальних збитків на суму 1650 гривень 00 копійок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), поєднані з проникненням в інше приміщення, вчинені повторно.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень злочинів визнав повністю, щиро розкаявся і показав, що дійсно 11 березня 2019 року, з метою викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, через відчинену хвірточку, зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де, через незачинені двері, проник до підсобного приміщення - сараю, звідки викрав два велосипеди марки «Україна» та марки «Ардіс». Викрадене майно продав у м. Сміла Черкаської області, виручені кошти (точної суми сказати не може) використав на власні потреби. Також, ОСОБА_4 підтвердив, що 03 лютого 2020 року, з корисливих мотивів, маючи умисел на викрадення чужого майна, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , де, шляхом зламу навісного замка, проник до підсобного приміщення, звідки викрав електричний млин. Викрадене майно здав на металобрухт в с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області, виручені кошти використав на власні потреби.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.
Потерпіла ОСОБА_5 звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи без її участі, у вирішенні питання щодо призначення міри покарання ОСОБА_4 поклалася на розсуд суду.
Потерпіла ОСОБА_6 про причини неявки суд не повідомила.
Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового засідання без участі потерпілих.
За вказаних обставин, враховуючи думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 325 КПК України, суд вважає можливим за відсутності потерпілих з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд без вказаних осіб.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши ОСОБА_4 наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінальних правопорушень - злочинів, що викладені в обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень злочинів у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень злочинів та визначені обвинуваченням обставини їхнього вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення частини третьої статті 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 , у судовому засіданні не добуто.
З огляду на вищевикладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії по обох епізодах, які відбулися 11 березня 2019 року та 03 лютого 2020 року, вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), поєднані з проникненням в інше приміщення, вчинені повторно.
Підстав, у відповідності до частини третьої статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:
- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просила призначити обвинуваченому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, обвинувачений просив суд його суворо не карати);
- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття);
- ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), які відповідно до статті 12 КК України відносяться до категорії тяжких;
- особливості й обставини вчинення кримінальних правопорушень (злочинів): форму вини (прямий умисел), мотив і мету (корисливий мотив, мета збагачення за рахунок чужого майна), спосіб (проникнення до підсобних приміщень шляхом вільного доступу, а також шляхом зламу навісного замка), стадію вчинення (закінчені злочини), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (завдання матеріальної шкоди потерпілим);
- особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість; визнав свою вину; щиро розкаявся; проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; за місцем проживання характеризується посередньо; не працює; є неодруженим; будь-яких осіб на утриманні, в розумінні закону, не має; раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів; за досить нетривалий термін (менше року) після звільнення із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) за відбуттям строку покарання знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, а в подальшому продовжив свою злочинну діяльність, спрямовану на викрадення чужого майна, свідомо не бажаючи отримувати дохід законним способом; не відшкодував потерпілим завдану шкоду; не вдався до пошуку роботи; що, на думку суду, характеризує обвинуваченого як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення і перевиховання; на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває; однак в період з 27 жовтня 2000 року по 05 грудня 2000 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня ЧОР» з діагнозом: «розлади адаптації і порушення поведінки»; згідно висновку судово-психіатричного експерта № 277 від 21.07.2020 на періоди часу, до яких відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час ОСОБА_4 виявляв і виявляє ознаки змішаного розладу особистості емоційно-нестійкого дисоціального типу в стані компенсації та розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, що, враховуючи не психотичний рівень порушень, компенсованість психопатичних рис характеру, збереженість інтелектуально-мнестичних, критичних і прогностичних функцій не позбавляло на вказані періоди часу та не позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, не перешкоджає йому брати участь у слідчих діях та судовому процесі; застосування будь-яких примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 94 КК України, не потребує.
При цьому, суд зважає на те, що вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року, який змінено ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Кримінальні правопорушення (злочини), які передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, обвинувачений вчинив 11 березня 2019 року та 03 лютого 2020 року, тобто до постановлення попереднього вироку.
Відповідно до частини четвертої статті 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Частинами першою третьою статті 70 КК України встановлено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.
За вищевикладених обставин, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання за кримінальні правопорушення (злочини), вчинені до постановлення попереднього вироку, які охоплюються однією частиною статті КК України (ч. 3 ст. 185 КК України); після чого, за правилами частини четвертої статті 70 КК України та ст. 72 КК України, призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, встановлених новим та попереднім вироками.
Так, при призначенні ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття ОСОБА_4 , яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини.
Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Водночас, суд дійшов висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєних кримінальних правопорушень - злочинів, не зменшує їх суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.
Також суд бере до уваги досудову доповідь органу пробації, згідно висновку якої ймовірність вчинення обвинуваченим повторного правопорушення орган пробації оцінює як високу та вважає, що його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк не можливе та що обвинувачений становить небезпеку для суспільства.
З огляду на вищевикладене, враховуючи думку потерпілої ОСОБА_5 , яка просить призначити покарання ОСОБА_4 на розсуд суду, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, за якою він обвинувачується, пов`язане з позбавлення волі.
Після цього, за правилами частини четвертої статті 70 КК України, призначити обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, встановлених новим вироком та попереднім вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року, який змінено ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року.
Крім того, відповідно до статті 72 КК України, ОСОБА_4 слід зарахувати у строк відбуття покарання за даним вироком покарання, відбуте частково за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року, який змінено ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року, за період з 18 серпня 2020 року до 14 січня 2021 року, включно, з розрахунку день за день.
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України,та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Матеріальна шкода, завдана кримінальними правопорушеннями (злочинами) становить 4110 гривень 00 копійок.
Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.
Водночас, як уже зазначалося, вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року, який змінено ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року, ОСОБА_4 було засуджено до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі та затримано на його виконання 18 серпня 2020 року. Вирок набрав законної сили.
У порядку частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у сумі 3432 грн. 45 коп.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєні кримінальних правопорушень -злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі частини четвертої статті 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року, який змінено ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року, у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно визначити покарання ОСОБА_4 у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з часу ухвалення вироку, тобто з 14 січня 2021 року, зарахувавши в нього строк покарання, відбутого частково за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року, який змінено ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України, за період з 18 серпня 2020 року до 14 січня 2021 року, включно, виходячи із співвідношення: день за день.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджену вартість проведення судових експертиз у загальній сумі 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 45 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- 2 сліди папілярних візерунків та дактилокарту, заповнену на ім`я ОСОБА_4 , які поміщено до сейф-пакету № 3038688;
- 2 сліди папілярних візерунків та дактилокарту, заповнену на ім`я ОСОБА_4 , які поміщено до сейф-пакету № 3038598;
які передано на зберігання до камери речових доказів Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, що розташований за адресою: провул. Медичний, 3, м. Черкаси, знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1