Справа № 461/695/21
Провадження № 1-кс/461/685/21
УХВАЛА
09.02.2021 року, слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту транспортного засобу у кримінальному провадженні № 0000918, -

ВСТАНОВИВ:
28 січня 2021 року, заявник звернувся до суду з вказаним клопотанням яке мотивоване тим, що 13 грудня 2020 року, приблизно о 02:00 годині, на авто дорозі сполученням «Львів - Шегині» (76 км+500 м), неподалік с. Шегині Мостиського району Львівської області, відбулося ДТП (наїзд ТЗ на пішохода та перешкоду у вигляді стоячого вантажного ТЗ), за участі автомобіля марки « FIAT DUCATO 250 L» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , пішохода ОСОБА_5 та стоячого автопоїзда в складі сідлового тягача «RENAULT T460» р.н. НОМЕР_2 , із напівпричепом «SCHMITZ S01» р.н. НОМЕР_3 . Ухвалою слідчого судді було накладено арешт на вищевказаний автомобіль. Зазначає, що станом на день подання вказаного клопотання, у даному кримінальному провадженні минуло більше одного місяця, експерти вже дослідили автомобіль «FIAT DUCATO 250 L», реєстраційний номер НОМЕР_1 та виконали необхідні експертизи. У зв`язку з вищевикладеним просить слідчого суддю скасувати арешт на автомобіль «FIAT DUCATO 250 L», реєстраційний мер НОМЕР_1 , який належить йому на праві володіння, та безоплатно передати йому на відповідальне зберігання.

В судове засідання заявник не з`явився, в клопотанні просив здійснювати розгляд без його участі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначив що проти скасування арешту заперечує, оскільки на даний час ще проводяться експертизи. Крім того, ще не встановлено всіх обставин вчинення злочину.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали клопотання, приходить до висновку, що таке задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Положення статей 317 та 319 ЦК України визначають зміст права власності, зокрема, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У той же час, відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Судом встановлено, що слідчим управлінням ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000918 від 13 грудня 2020 року за фактом дорожньо - транспортної пригоди. У межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 14 грудня 2020 року, було накладено арешт на автомобіль марки «FIAT DUCATO 250 L», реєстраційний номер НОМЕР_1 в цілому (на його комплектуючі деталі, вузли, агрегати та інше обладнання), який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без права відчуження, ремонту та експлуатації. Місцем зберігання автомобіля марки «FIAT DUCATO 250 L», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначено майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Мостиського ВП.

Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна (п.1 ч. 1 ст. 169 КПК України).

Ухвалою слідчого судді від 14 грудня 2020 року на вказане майно був накладний арешт.

Правовою підставою для арешту майна є забезпечення збереження речових доказів.

За правилами ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У той же час, положення ч. 1 ст. 174 КПК України визначають, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Розгляд клопотання слідчого про арешт майна був проведений слідчим суддею без виклику осіб власників даного майна у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України оскільки це було необхідним з метою його забезпечення.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна з підстави передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

До компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно предметом злочину і хто ж фактично є його власником, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею накладено на нього арешт як на речовий доказ, який у разі повідомлення особі про підозру у майбутньому може бути предметом забезпечення виконання вироку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, втручання у власність (користування) юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату. Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес. Правомірним є арешт за умови одночасного існування критерії в правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Отже, оскільки автомобіль «FIAT DUCATO 250 L» було визнано речовим доказом, про що винесена відповідна ухвала, слідчий суддя приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту з транспортного засобу у кримінальному провадженні № 0000918.

Керуючись ст. ст. 174, 376 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту транспортного засобу у кримінальному провадженні № 0000918, - відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1