Справа № 447/673/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/776/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному провадженіпро обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 09 червня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:
вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 09 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбачено ч.2 ст. 186 КК України, та виправдано за недоведеністю його вини.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні: злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань визначено ОСОБА_6 остаточне покарання за цим вироком у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання біль суворим покаранням за цим вироком, менш суворого покаранням призначеного вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 11.04.2019, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання з 07.05.2019, зарахувавши до нього строк покарання відбутого за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 11.04.2019.
Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 19.06.2019 виконувати самостійно.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні у розмірі 2839,53 гривень.
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні: злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за цим вироком у виді позбавлення волі на строк 4 роки (чотири) роки.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворим покаранням за цим вироком, менш суворого покарання призначеного вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 09.01.2020, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання з 07.05.2019, зарахувавши до нього строк покарання відбутого за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 09.01.2020.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні у розмірі 3983,53 гривень.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні:злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням призначеним вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 19.06.2019, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (місяців) позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання з 07.05.2019, зарахувавши до нього строк покарання відбутого за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 19.06.2020.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні у розмірі 837,53 гривень.
Скасовано арешт майна накладений на підставі ухвал слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області у судовому провадженні №1-кс/447/1042/18, №1-кс/447/1041/18 та №1-кс/447/495/19.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 23.00 год., маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, повторно, за попередньою змовою групою осіб, разом із ОСОБА_7 , умисел в яких був спільний та взаємоузгоджений, діючи як співвиконавці, перелізши через бетонну огорожу проникли на охоронювану територію ТзОВ "Спеціалізоване управління - 27", за адресою м. Новий Розділ, вул. Ходорівська, 4/1, Львівської області, де, шляхом розбиття скла та відгинання металевої решітки проникли в середину складського приміщення звідки таємно викрали майно яке належить підприємству, а саме: зварювальний пальник (рукав) торговельної марки «Abicor Binzel» типу «MB GRIP 36 KD», довжиною 1,94 м.; зварювальний пальник (рукав) торговельної марки «Abicor Binzel», типу «MB GRIP 36 KD», довжиною 2,22 м.; шланг пакет торговельної марки «Fronius» серії «G 15 m 700 mm.», довжиною 15,15 м.; деталь із нержавіючої сталі розміром 160*21 мм. у кількості 2 штуки; трубу із нержавіючої сталі типорозміром 220*10 мм., довжиною 0,195 м.; трубу із нержавіючої сталі типорозміру 220*10 мм., довжиною 0,142 м.; деталь із нержавіючої сталі розміром 335*20 мм. Таким чином спричинили потерпілому матеріальну шкоду, яка згідно висновку експерта Львівського НДЕКЦ МВС України №9/749 від 12.12.2018 становить 34532,48 грн.
Крім цього, ОСОБА_7 19.02.2019, близько 13.00 год. незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого, а саме знайшов в одній із напівзруйнованих закинутих господарських споруд, на території комбінату РДГХП «Сірка», що за адресою м. Новий Розділ, вул. Гірнича, 2, Львівської області, наступні речі вилучені з цивільного обігу, а саме: тридцять три патрони із маркувальними позначеннями в донній частині «270- 02» та «38-59» та один патрон із маркувальними позначеннями в донній частині «10-73», в полімерному пакеті, які в подальшому, достовірно знаючи, що це бойові припаси, заховав на території комбінату РДГХП Сірка», зберігаючи без передбаченого на те законом дозволу, з метою колекціонування, а 23.02.2019 переносив до місця свого проживання однак, за адресою АДРЕСА_4 , поблизу паркової зони, що неподалік «старого» озера, був виявлений працівниками Новороздільського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області.
Крім цього, ОСОБА_6 , 07.05.2019 близько 13.00 год., маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, повторно, за попередньою змовою групою осіб, разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , умисел в яких був спільний та взаємоузгоджений, діючи як співвиконавці, перебуваючи в м. Миколаєві Львівської області, реалізуючи свій злочинний умисел, зайшли в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 », який знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , під виглядом покупців, та разом із ОСОБА_7 своїми діями відволікали продавця в той момент як ОСОБА_8 викрав мультимедійну USB акустичну систему «SVEN 315», вартість якої згідно висновку експерта №9/401 становить 271,00 грн., яка належить потерпілій ОСОБА_14 , чим завдав майнову шкоду на вказану суму.
Крім цього, 07.05.2019 близько 15.43 год. ОСОБА_6 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, повторно, за попередньою змовою групою осіб, а саме разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи як співвиконавці, перебуваючи в м. Миколаєві Львівської області, реалізуючи свій злочинний умисел, зайшли в приміщення магазину електроінструментів «Майстер», який знаходиться за адресою вул. І.Франка, 23, під виглядом покупців, та в момент, коли ОСОБА_15 разом із ОСОБА_8 , своїми діями відволікали продавця, викрав шуруповерт акумуляторний «Енергомаш», вартість якого згідно висновку експерта №9/401 становить 1150,33 грн., який належить продавцю ОСОБА_16 , чим завдав потерпілому майнову шкоду на вказану суму.
Крім цього, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у тому, що 07.05.2019, близько 16:15 год. вони за попередньою змовою, умисел у яких був спільний та взаємоузгоджений, діючи як співвиконавці, з метою власного незаконного збагачення зайшли в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 », який знаходиться в АДРЕСА_6 , та належить ФОП « ОСОБА_17 », під виглядом покупців, де, діючи відкрито для продавців даного магазину та ігноруючи їхні зауваження щодо припинення незаконних дій, не приховуючи свого наміру, протиправно викрали майно, а саме: коробку із машинкою торгової марки «KINSMART» із написом «Toyota Rav4»; коробку із машинкою торгової марки «KINSMART» із написом «Porshe Panamera S»; коробку із машинкою торгової марки «KINSMART» із написом «Kenvorth T700»; шапочку дитячу «ВАЛЕО», жовтого кольору; шапочку дитячу «ВАЛЕО», зеленого кольору; дитячу шапочку рожевого кольору із написом «Princess»; дитячу шапочку оранжевого кольору із написом «Princess»; кепку дитячу чорного кольору із написом «DISTO RTED»; кепку дитячу червоного кольору із написом «DISTO RTED». Такимим діями спричинили потерпілому ФОП « ОСОБА_17 » матеріальну шкоду на загальну суму, яка згідно висновку судово товарознавчої експертизи №9/401, становить 853,31 грн. Такими діями вчинили злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.
Крім цього, 07.05.2019 близько 17.38 год., ОСОБА_6 маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), із корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, повторно, за попередньою змовою групою осіб, разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , умисел в яких був спільний та взаємоузгоджений, діючи як співвиконавці, перебуваючи в м. Миколаєві Львівської області, реалізуючи свій злочинний умисел, зайшли в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_7 », який знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , та належить ФОП « ОСОБА_18 », під виглядом покупців вчинили крадіжку товарно-матеріальних цінностей, а саме: 2 пачок із насадками до бриття по 12 штук «Gillette Mack 3 Turbo», однієї банки шампуню «Head@Shoulders», об`ємом 400 мл., чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду, яка згідно висновку експерта №9/401 становить 1862,15 грн.
На вирок суду прокурор ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань призначеного вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 11 квітня 2019 року, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань призначеного вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 09.01.2020, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, винуватим у вчинені кримінального правопорушення. На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань призначеного вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 19 червня 2019 року, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців позбавлення волі.
В обґрунтування покликається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою показання представника потерпілого ОСОБА_19 , яка повідомила, що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розійшлися по магазину між стелажами з товаром, деякий час розглядали товар та спостерігали за тим, чи дивляться продавці за ними, та бачила, що ОСОБА_19 та ОСОБА_20 спостерігають за обвинуваченими, оскільки стелажі з товарами в магазині розташовані таким чином, щоб добре було видно весь магазин. Коли ОСОБА_7 вчинив крадіжку дитячих шапок та кепок, заховавши собі їх під куртку, ОСОБА_19 сказала до останнього, щоб він не крав речей, водночас ОСОБА_7 вказане проігнорував, сказав, що він нічого не краде, та не буде красти, оскільки в нього дружина працює в аналогічному магазині, а відтак, він розумів, що кримінальне правопорушення він вчинив відкрито, та за ним спостерігає ОСОБА_19 , однак продовжив вчинення такого. Крім того, свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 повідомили, що обвинувачені спілкувались між собою, зауваження та вимоги покинути магазин ігнорували, перебивали зауваження продавців та після вчинення правопорушення покинули магазин усі разом. Звертає увагу, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України також підтверджується й тим, що 07.05.2019, близько 13:00 години, ними вчинено крадіжку мультимедійної USB акустичної системи «SVEN 315» у приміщенні магазину «Мобісервіс»; 07.05.2019, близько 15:43 години, ними вчинено крадіжку шуруповерту акумуляторного « ІНФОРМАЦІЯ_8 » у приміщенні магазину електро-інструментів «Майстер»; 07.05.2019, близько 17:38 години, ними вчинено крадіжку товарно-матеріальних цінностей з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_7 », яка вже була вчинена після вчинення грабежу 07.05.2019, близько 16:15 години, та вчинення вказаних правопорушень за попередньою змовою групою осіб, умисел в яких був спільний та взаємоузгоджений, діючи як співвиконавці, з метою власного незаконного збагачення, та визнано усіма обвинуваченими, що свідчить і про вчинення грабежу за попередньою змовою групою осіб, умисел в яких був спільний та взаємоузгоджений. Також, апелянт підкреслює, оскільки ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , будучи поміченими свідками ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , яка ще в магазині зробила зауваження обвинуваченим про припинення викрадення, проте останні, незважаючи на слова представника потерпілого, не припинили злочинних дій, а тому в діях обвинувачених вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинувачених та їх захисників, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України при обставинах викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку, досліджених у судовому засіданні доказах.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження в частині епізодів, які обвинувачені повністю визнали свою вину ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.

Так, в суді першої інстанції обвинувачені пояснили, що спочатку у магазин дитячих товарів зайшли ОСОБА_15 і ОСОБА_6 , а за деякий час прийшов ОСОБА_8 . У магазині вони перебували приблизно 10 хвилин. Другий продавець, ОСОБА_20 , прийшла коли ОСОБА_8 вже вчинив крадіжку, а ОСОБА_15 ще знаходився біля стелажа з дитячим одягом. ОСОБА_6 час від часу питав щось у продавців. Обвинувачені стверджують, що про крадіжки попередньо не домовлялися і після того, як вийшли з магазину не спілкувалися про вчинений злочин.

Представник потерпілої ОСОБА_19 , у своїх показаннях зазначила, що не бачила що робив кожний з обвинувачених, оскільки вони всі були у різних місцях і встежити за усіма вона не могла, крім того, ОСОБА_6 у неї постійно щось запитував і тим самим відволікав її увагу.

У судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона вийшла у сусідній магазин. За деякий час до неї зателефонувала ОСОБА_19 і попросила повернутися, оскільки у магазині знаходилися троє підозрілих чоловіків. ОСОБА_20 бачила, як ОСОБА_15 та ОСОБА_8 викрадали майно і сказала про це ОСОБА_19 , яка крикнула, щоб обвинувачені не крали і вийшли з магазину.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_15 стверджують, що вчинили крадіжку, про вчинення якої вони попередньо не змовлялися і яку після вчинення злочину один одному не розповідали. На відміну від показань обвинувачених, свідок ОСОБА_20 стверджує, що бачила, як ОСОБА_8 та ОСОБА_15 викрадають майно і зазначає, що ОСОБА_19 казала їм не красти. Крім цього, представник потерпілої ОСОБА_19 та свідок ОСОБА_20 стверджують, що ОСОБА_6 допомагав іншим обвинуваченим викрасти майно, оскільки відволікав їх увагу.

Таким чином, показання обвинувачених, представника потерпілого та свідка обвинувачення є суперечливими, а тому для встановлення обставин, що підлягають доказуванню суд першої інстанції зіставив дані показання з письмовими доказами сторони обвинувачення, а саме відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 09.05.2019, який було проведено за участю ОСОБА_19 , вона пояснила, що бачила як ОСОБА_15 взяв з полиці дитячу шапочку і заховав собі під куртку, однак, вона нічого не сказала, оскільки обвинувачених було троє і вона злякалася. Після того, як ОСОБА_15 викрав дитячу шапку він повернувся і бачив, що ОСОБА_19 на нього дивилася. Через деякий час обвинувачені вийшли з магазину. За деякий час після того, як обвинувачені пішли ОСОБА_19 звернулася в поліцію.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 09.05.2019, який було проведено за участю ОСОБА_20 , вона повідомила, що коли вона зайшла у магазин ОСОБА_8 стояв на сходах, інші чоловіки були у торговому залі. ОСОБА_19 просила їх вийти, оскільки вони нічого не купували. ОСОБА_20 стверджує, що бачила як ОСОБА_8 та ОСОБА_15 викрадали речі з магазину, однак, не сказала нічого, оскільки боялася. ОСОБА_20 під час слідчого експерименту зазначила, що обвинувачені не боялися їхніх слів щодо того, що вони вчиняють крадіжку.

Таким чином, свідчення ОСОБА_20 , які вона дала у судовому засіданні щодо того, що ОСОБА_19 сказала обвинуваченим припинити красти, не відповідають змісту протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_19 , який було проведено без значного відриву у часі - через два дні після події. Крім цього, свідок давала неоднакові відповіді на уточнюючі запитання сторони захисту і сторони обвинувачення, що стосувалися такого: чи бачила вона, як викрадав майно обвинувачений ОСОБА_8 , чи бачила вона, як викрадав майно обвинувачений ОСОБА_15 , що саме вона говорила обвинуваченим, що саме говорила представник потерпілої обвинуваченим, що позбавило суд можливості точно визначити важливі для кваліфікації обставини, які підлягають доказуванню.

Суд апеляційної інстанції в свою чергу погоджується, що розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа робить це непомітно для неї. Таким чином, для того щоб суд міг встановити, що викрадення з таємного переросло у відкрите сторона обвинувачення повинна була надати переконливі докази того, що потерпіла чи свідок помітили, що обвинувачені вчиняють крадіжку та, що обвинувачені розуміли, що їх дії помітили.

Представник потерпілого та свідок стверджують, що вони бачили, як ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , які знаходилися у різних частинах торгового залу магазину викрадали майно, однак, жодна з них не викликала поліцію, оскільки боялися та не покликали нікого на допомогу. Крім цього, представник потерпілого ОСОБА_19 вказала, що встежити за обвинуваченими було важко, оскільки вони знаходилися у різних місцях. Спочатку представник потерпілого ОСОБА_19 була у магазині одна, тому стежити за усіма обвинуваченими одночасно вона з об`єктивних причин не могла, також, у цей час вона телефонувала свідку ОСОБА_20 , щоб та повернулася у магазин. Свідок ОСОБА_20 зазначила, що ОСОБА_19 говорила обвинуваченим не красти, що не відповідає змісту протоколу слідчого експерименту, проведеного за участі самої ОСОБА_19 , яка зазначила, що боялася, тому нічого не казала обвинуваченим, оскільки на її прохання вийти з магазину обвинувачені не відреагували. Також вони зазначили, що коли обвинувачені викрадали речі, то ховали їх, що було б недоцільно, якби обвинувачені розуміли, що їх помітили. Надані суду письмові докази не містять даних, які б могли підтвердити, що ОСОБА_8 та ОСОБА_15 знали, що їхні дії помітили.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що це виключно припущення представника потерпілого та свідка, яке базується на їх суб`єктивній думці та суб`єктивному аналізі того, що відбулося. Якщо б вони не виявили, що з магазину зникло майно, вони не зробили б такого висновку. Інших доказів на підтвердження участі ОСОБА_6 у вчиненому прокурор суду не надав. Лише на цьому єдиному припущенні не може ґрунтуватися обвинувачення особи у вчиненні тяжкого злочину.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами прокурора про те, що в діях обвинувачених вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та вважає вірною перекваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_8 на ч.2 ст. 185 КК України та недоведеність стороною обвинувачення вини ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України.

Покликання прокурора у апеляційній скарзі на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає необґрунтованим.
Відтак, колегія суддів вважає, що покликаючись на вказані докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про те, що в діях обвинувачених відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 09 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 09 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особами, що перебувають під вартою, - з моменту отримання ними копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4