ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року
м. Київ

справа № 727/12903/18
провадження № 51-4088км20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 січня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 27 травня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000015, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Киселів Кіцманського району Чернівецької області,проживає в АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі КК України).

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду, істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі Суду) про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження.

Свої доводи захисник мотивує тим, що до ЄРДР не вносились відомості про передачу матеріалів з прокуратури Кіцманського району іншому органу досудового розслідування Шевченківському відділенню поліції, а тому слідчий Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 та прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_9 не мали повноважень на здійснення слідчих та процесуальних дій, внаслідок чого протоколи про тимчасовий доступ до речей і документів, інші письмові докази є явно недопустимими.

Вважає, що висновки почеркознавчих експертиз також є недопустимими доказами, оскільки їх проведено без додержання вимог Науково-методичних рекомендацій, щодо незаконно отриманих об`єктів дослідження підписів ОСОБА_7 без її повідомлення та відібрання експериментальних зразків, а також наявних в неї підписів її покійного чоловіка. Крім того, судом було безпідставно відхилено клопотання сторони захисту про проведення додаткової експертизи із питаннями щодо можливості вчинення підпису її покійним чоловіком або поштарем.

Указує на відсутність в діях засудженої складу кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 358 КК України, оскільки відсутній прямий зв`язок між використанням довідки та спричиненням чи здатністю спричинити наслідки правового характеру (поновленням строку апеляційного оскарження і закриттям справи). Зазначає, що підставою для постановлення апеляційним судом ухвали за від 28 жовтня 2014 року була не довідка Чернівецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 22 жовтня 2014 року №2.310-40, а сукупність доказів та обставин, на які посилалась ОСОБА_7 у своєму клопотанні, і на подану довідку в ухвалі суду не міститься жодного посилання.

Посилається на те, що ОСОБА_7 не знала про джерело походження документа вказаної довідки, та порядок його видачі, оскільки заяву вона подала 21 жовтня, а отримала відповідь 22 жовтня 2014 року.

Стверджує, що видана ОСОБА_7 довідка не є офіційним документом, в розумінні ст. 358 КК України, оскільки сама по собі не змінює, не припиняє і не створює будь-яких прав і обов`язків та видана в порушення встановленого порядку для його видачі.

Вважає, що оскільки не встановлено факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 або ч. 2 ст. 358 КК України, то не може вважатись доведеним факт вчинення використання такого документа.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 січня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
На підставі ч. 5 ст. 74 та п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
За ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 27 травня 2020 року апеляційну скаргузахисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 без зміни.
ОСОБА_7 визнано винуватою у використанні завідомо підробленого документа за таких обставин.

Так, за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 липня 2014 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_7 та розірвано шлюб між нею та ОСОБА_10 . Копії вказаного рішення, які направлено сторонам поштовим зв`язком рекомендованою кореспонденцією, 11 липня 2014 року за себе та свого чоловіка отримала особисто ОСОБА_7 . Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 липня 2014 року не оскаржувалось та набрало законної сили 21 липня 2014 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер та після його смерті відкрилась спадщина. Обвинувачена ОСОБА_7 , зрозумівши, що розірванням шлюбу позбавила себе права на спадкування, оскільки за відсутності спадкоємців першої черги спадщину приймуть спадкоємці за законом другої черги сестри та брат померлого ОСОБА_10 , 10 вересня 2014 року подала до апеляційного суду Чернівецької області апеляційну скаргу на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 липня 2014 року із заявою про поновлення строку апеляційного оскарження, в якій вказала завідомо недостовірні відомості про те, що судове рішення нею було отримано лише 01 вересня 2014 року, приховавши від апеляційного суду факт одержання нею особисто рішення суду 11 липня 2014 року. Проте ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 25 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без руху та визнано неповажними причини пропуску нею строку на апеляційне оскарження вказаного рішення відповідно до відмітки на повідомленні про вручення поштового відправлення.
Усвідомлюючи, що законні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду відсутні, ОСОБА_7 вирішила здобути фіктивні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження шляхом одержання та подання до суду підробленого документу та нібито необізнаності про існування рішення про розірвання шлюбу.
Реалізовуючи умисел, направлений на використання підробленої довідки, ОСОБА_7 21 жовтня 2014 року звернулась до начальника поштамту Чернівецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» із заявою про надання підтверджуючої інформації щодо особи, яка фактично отримала рекомендовані листи із рішеннями суду, та ввівши в оману працівників вказаної державної установи, шляхом приховування обставин отримання нею особисто рекомендованої кореспонденції, в ході спілкування із оператором контрольної групи первинної документації поштамту ОСОБА_11 повідомила останній, що листи за відповідними номерами отримав її чоловік ОСОБА_10 , вони не мають жодних претензій до наданих послуг працівниками поштового зв`язку та їй потрібно виключно підтвердження, що зазначені листи отримані її чоловіком. Зрозумівши, що ОСОБА_7 потрібно підтвердити сам факт отримання кореспонденції, ОСОБА_11 , не перевіряючи книгу форми 8, в якій зазначаються відомості про отримувачів кореспонденції, надала відповідь-лист від 22 жовтня 2014 року № 2.3-10-40 про те, що рекомендовані листи № 126 та № 142 отримані ОСОБА_10 .
Вказану відповідь, яка містила недостовірну інформацію про неотримання обвинуваченою 11 липня 2014 року копії рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області про розірвання шлюбу, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що документ є підробленим, 27 жовтня 2014 року з метою поновлення процесуального строку апеляційного оскарження рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 липня 2014 року використала шляхом подання додатком до заяви в апеляційний суд Чернівецької області.
На підставі підробленої відповіді-листа суддею судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області 28 жовтня 2014 року поновлено строк апеляційного оскарження вказаного рішення, а 12 листопада 2014 року колегію суддів апеляційного суду Чернівецької області постановлено ухвалу, якою скаргу ОСОБА_7 задоволено, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 липня 2014 року скасовано, провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про розірвання шлюбу закрито.
Таким чином, ОСОБА_7 використала завідомо підроблений документ, на підставі якого було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду про розірвання шлюбу, а в подальшому і його скасування та закриття провадження в справі, що дало можливість ОСОБА_7 відновити свій статус спадкоємця за законом першої черги і звернутись до Кіцманської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та в подальшому до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала на праві приватної власності ОСОБА_10 .

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу; прокурор заперечив проти задоволення скарги захисника.

Мотиви Суду

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З урахуванням меж перегляду Судом судових рішень та підстав для їх скасування або зміни, визначених у ч. 1 ст. 438 КПК України, касаційний перегляд здійснено в частині перевірки доводів, викладених у касаційній скарзі, щодо посилань на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За змістом касаційної скарги вбачається, що захисник, крім іншого, посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та просить дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку надали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень Суду законом не віднесено. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та їм надано належну оцінку.

Що стосується доводів у касаційній скарзі захисника про недопустимість наявних у провадженні доказів з огляду на те, що відомості про передачу матеріалів для проведення досудового розслідування до Шевченківського відділення поліції до ЄРДР не вносились, а тому у слідчого й прокурора не було повноважень на здійснення слідчих та процесуальних дій, то такі твердження не можуть бути підставою для скасування судових рішень в порядку касаційного перегляду у цьому кримінальному провадженні, з урахуванням того, що відсутність такого витягу в матеріалах провадження ще не свідчить про те, що такі дані до ЄРДР не вносились. Сторона захисту вказує на це лише на стадії касаційного розгляду, а в судах першої та апеляційної інстанцій зазначене питання не порушувала. Водночас матеріали провадження містять витяги з ЄРДР про вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення.

Доводи у касаційній скарзі захисника про те, що довідка від 22 жовтня 2014 року №2.3-10-40, видана ОСОБА_7 Чернівецькою дирекцією УДППЗ «Укрпошта», не відповідає критеріям офіційного документу, також є необґрунтованими.

Частиною 4 ст. 358 КК України передбачено відповідальність за використання завідомо підробленого документа.
Згідно з приміткою під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

З матеріалів провадження вбачається, що довідка Чернівецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 22 жовтня 2014 року №2.310-40 повністю підпадає під вказані вище ознаки офіційного документу, оскільки інформація, яка міститься у ній, про те, що 09 липня 2014 року надійшли два рекомендованих листа №126 та №142, які були вручені 11.07.2014 чоловікові ОСОБА_10 , може бути використана у правозастосовчій діяльності, посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, а саме можливість поновити строки на оскарження рішення суду і в подальшому реалізувати право ОСОБА_7 щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 . Цю довідку з належними реквізитами було видано в.о. начальником поштампу ЧД УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_12 в межах наданих їй повноважень.
Використання підробленого документа є самостійним складом злочину, який не охоплюється поняттями підроблення, складання, видачі та збуту і передбачений окремою кримінально-правовою нормою із самостійною санкцією, що спростовує твердження захисника про те, що не може вважатись доведеним факт вчинення використання підробленого документу за відсутності факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 або ч. 2 ст. 358 КК України.
Суд першої інстанції визнав доведеним те, що, надаючи довідку до суду як додаток до апеляційної скарги, ОСОБА_7 усвідомлювала, що інформація, яка міститься в ній, не відповідає дійсності, проте може вплинути на вирішення цивільної справи за її позовом.
На підставі аналізу наявних у провадженні доказів в їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у використанні завідомо підробленого документа.

З висновками суду першої інстанції погодився й апеляційний суд, який під час апеляційного перегляду провадження ретельно проаналізував доводи апеляційної скарги захисника, які аналогічні доводам, наведеним в його касаційній скарзі, та надав їм належну оцінку, навівши в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Зокрема, апеляційний суд перевірив доводи захисника про те, що підставою постановлення апеляційним судом ухвали від 28 жовтня 2014 року про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду про розірвання шлюбу була не довідка, а сукупність наданих ОСОБА_7 доказів, та визнав їх такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження. Суд апеляційної інстанції встановив, що обвинувачена звернулась до апеляційного суду із заявою від 27 жовтня 2014 року, в якій вказувала, що про існування рішення про розірвання шлюбу вона обізнана не була, копії цього рішення не отримувала, а отримав її чоловік ОСОБА_10 , та на підтвердження своїх доводів надала довідку Чернівецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 22 жовтня 2014 року № 2.310-40. На ці обставини є посилання в ухвалі про поновлення строку на апеляційне оскарження від 28 жовтня 2014 року. Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що копію судового рішення отримав ОСОБА_10 , обвинувачена не подавала, що підтверджує той факт, що саме довідка від 22 жовтня 2014 року слугувала підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, яке в подальшому було скасовано.

Як вказав в ухвалі апеляційний суд, посилання захисника на те, що ОСОБА_7 не знала про джерело походження документа, оскільки подала заяву про отримання довідки 21 жовтня 2014 року, а відповідь отримала наступного дня, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які в суді першої інстанції підтвердили, що відомості, які зазначені у довідці, були викладені ОСОБА_11 виключно з усного повідомлення заявниці ОСОБА_7 та не відповідають дійсності.

Доводи захисника про недопустимість як доказів висновків почеркознавчих експертиз були предметом детального дослідження в судах першої й апеляційної інстанцій та їм дано належну юридичну оцінку.
Суд погоджується з вищевказаними висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що з урахуванням установлених судом першої інстанції обставин дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358КК України кваліфіковано правильно.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
На думку Суду, зазначені вимоги судом першої інстанції виконано в повному обсязі.

З огляду на зазначене в касаційній скарзі захисника не наведено доводів, які спростовували би правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації її дій. Даних про неправильне застосування кримінального закону або істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, матеріали провадження не містять.
Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 січня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 27 травня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3