Справа № 308/6794/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчої слідчої групи у кримінальному провадженні № 00 00037 слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором ОСОБА_8 , про арешт майна,
встановив:

З клопотання вбачається, що в провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.02.2020 за № 0000037 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.229 КК України.

Підставою для початку досудового розслідування та внесення відповідних відомостей до ЄРДР стала заява представника Дзе Проктер енд Гембл Компані ОСОБА_9 . В ході досудового розслідування встановлено, що на території Закарпатської області здійснюється фасування та розповсюдження, в тому числі через мережу Інтернет, широкого асортименту побутової хімії з ознаками фальсифікації з використанням зареєстрованих торговельних марок « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », Vizir, Head & Shoulders, права на які належать Procter & Gamble . В ході подальшого досудового розслідування слідчими слідчої групи та працівниками ВПК в Закарпатській області ДКП Національної поліції України, в ході проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій встановлено, що до вчинення вищеописаних кримінальних правопорушень причетна група осіб в склад якої входить: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_11 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .

24 липня 2020 року органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області ОСОБА_1 від 15.07.2020 у справі № 308/6794/19 проведено обшук у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступні речі: накладні чеки, три зошити із чорновими записами, накладні записи від руки на 132 арк,; дві банківські картки; мобільний телефон марки «айфон 11 про».

Слідча в клопотанні зазначає, що вищеперераховані речі підпадають під ознаки перераховані в ч. 1 ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні й у органу досудового розслідування є необхідність в накладенні арешту на вилучене під час обшуку майно з метою збереження такого як речових доказів.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засідання клопотання підтримав та просив таке задовольнити.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання, вказав, що вилучені записи відношення до кримінального провадження не мають. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали позицію адвоката ОСОБА_6 .

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши учасників розглядуваного клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з витягу з ЄРДР ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000037 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.229 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР від 14.02.2020.

На підставі ухвали від 15.07.2020, постановленою слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/6794/20, працівниками поліції проведено обшук житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступні речі: накладні чеки, три зошити із чорновими записами, накладні записи від руки на 132 арк; дві банківські картки; мобільний телефон марки «айфон 11 про».

Згідно з постановою слідчого від 25.07.2020 вищеперераховані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчим, на виконання вимог ст.173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність накладення арешту на зошит з чорновими записами з метою збереження вказаного як речового доказу.

З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, є знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, є об`єктом кримінальних-протиправних дій чи набуто протиправним шляхом.

Однак у частині накладення арешту на дві банківські картки; мобільний телефон марки «айфон 11 про» слідчим не доведено, що вказане відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Більш того вказані речі не мають ідентифікаційних ознак, відомостей про володільця таких відсутні.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Практика Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.
Тож слідчий суддя зазначає, що арешт вилучених банківських карток та телефону може призвести до обмеження права власності особи, в якої він був вилучений, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Враховуючи вищевикладене, клопотання підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього або частини тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на виявлені і вилучені в ході проведення обшуку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 речі, а саме на: накладні чеки, три зошити із чорновими записами, накладні записи від руки на 132 арк.

Заборонити власникам та/або користувачам розпоряджатись та користуватись вищеперерахованим майном.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1