Номер провадження:1-кс/521/6030/20
УХВАЛА

Іменем України

24 грудня 2020 року

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про часткове скасування арешту майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002484 від 12.11.2020, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

адвоката - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 діючи в інтересах власника майна ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України із даним клопотанням, в якому просить частково скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2020 у справі №521/18953/20 №1-кс/521/5292/20, а саме скасувати арешт, накладений на: Записну книжку чорного кольору з нотатками; Грошові кошти, а саме 3 купюри номіналом 1000 гривень, серії № АД 4494650, № АЖ 5969071, №АА 894863; Купюра номіналом 100 гривень серії № ВЗ 9598524; Грошові кошти, а саме 2 купюри номіналом 200 гривень, серії № СН1770223, № ХБ 1440944; Мобільний телефон марки «iPhone» чорного кольору з номером ІМЕІ № НОМЕР_1 , з сім карткою оператора «Київстар» з номером № НОМЕР_2 . Та зобовязати слідчого повернути вказане майно його власнику.

Обґрунтовуючи клопотання, зазначає, що 18 листопада 2020 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси, постановленою за наслідками розгляду клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002484 від 12.11.2020, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, було накладено арешт, в тому числі, на майно ОСОБА_4 , а саме: Записну книжку чорного кольору з нотатками; Грошові кошти, а саме 3 купюри номіналом 1000 гривень, серії № АД 4494650, № АЖ 5969071, №АА 894863; Купюра номіналом 100 гривень серії № ВЗ 9598524; Грошові кошти, а саме 2 купюри номіналом 200 гривень, серії № СН1770223, № ХБ 1440944; Мобільний телефон марки «iPhone» чорного кольору з номером ІМЕІ № НОМЕР_1 , з сім карткою оператора «Київстар» з номером № НОМЕР_2 .

При цьому питання про арешт майна вирішувалось за відсутності власників майна.

Також звертає увагу, що вилучені грошові кошти, зиписна книжку та мобільний телефон, на які накладено арешт, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не містить на собі будь-які сліди злочину та не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин шахрайських дій по відношенню до заявника ОСОБА_7 , що встановлюються під час розслідування кримінального провадження № 0002484 від 12.11.2020, не є об`єктом кримінально протиправних дій, а здобуті ОСОБА_4 у законний спосіб та є його законною власністю.

Вказані обставини, на його думку, на теперішній час, виключають необхідність та потребу у накладенні арешту на вказане майно та обмеження права власності ОСОБА_4 , оскільки у ньому відпала потреба.

Слідчий в судове засідання по розгляду вказаного клопотання не з`явився, про час, дату та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Адвокат ОСОБА_3 діючий в інтересах власника майна ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги визначені у клопотанні підтримав, просив задовольнити.

Вислухавши адвоката, розглянувши клопотання та вивчивши матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2020 року, при арешті майна, слідчий суддя виходив з того, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, зокрема зберегло на собі сліди вчинення злочину, тобто є доказом злочину, та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002484 від 12.11.2020, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року у справі № 521/18953/20, накладено арешт, крім іншого, на записну книжку чорного кольору з нотатками; Грошові кошти, а саме 3 купюри номіналом 1000 гривень, серії № АД 4494650, № АЖ 5969071, №АА 894863; Купюра номіналом 100 гривень серії № ВЗ 9598524; Грошові кошти, а саме 2 купюри номіналом 200 гривень, серії № СН1770223, № ХБ 1440944; Мобільний телефон марки «iPhone» чорного кольору з номером ІМЕІ № НОМЕР_1 , з сім карткою оператора «Київстар» з номером № НОМЕР_2 , які на праві власності належить ОСОБА_4 .

Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Щодо вирішення питання про обґрунтованість арешту слід також звернутися до практики Європейського суду з прав людини та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Також, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (стаття 41 Конституції України).

Будь-яке втручання у право власності повинне бути законним, наприклад, на підставі ухвали суду. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання майна у кримінальному провадженні (арешт майна) може бути необхідним для належного здійснення правосуддя, що є законною метою в «загальних інтересах» суспільства (наприклад, Рішення у справі East West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року, заява № 19336, параграф 188). Разом з тим, має бути розумне співвідношення між засобами та метою, що досягається - так званий «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи (серед інших, Рішення у справі Edwards проти Мальти від 24.10.2006 року, заява № 17647/04, параграф 69). Тому, навіть сам факт тривалого тримання майна у випадку якщо таке тримання є безпідставним, може бути порушенням статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

Щодо вказаних записної книжки з нотатками та мобільного телефону марки «iPhone», з сім карткою, які належать ОСОБА_4 , слідчий суддя зазначає, що із мотивувальної частини ухвали вбачається, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що вказана вилучена записна книжка чорного кольору з нотатками та мобільний телефон марки «iPhone» чорного кольору з номером ІМЕІ № НОМЕР_1 , з сім карткою оператора «Київстар» з номером № НОМЕР_2 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є доказом злочину, оскільки є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди правопорушення, на речах зберегтися зафіксовані за допомогою письмових знаків та зображень чи в інший спосіб відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення.

Отже, арешт було накладено на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення речових доказів.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені в ньому доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно ОСОБА_4 , а саме на: записну книжку чорного кольору з нотатками та мобільний телефон марки «iPhone» чорного кольору з номером ІМЕІ № НОМЕР_1 , з сім карткою оператора «Київстар» з номером № НОМЕР_2 , та не доводять, що в подальшому застосуванні арешту вказаного майна відпала потреба.

При цьому, стороною захисту не доведено та не надано доказів які б спростовували обґрунтування обставинам встановленим слідчим суддею при накладенні арешту на вказане майно.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що стороною захисту на даній стадії кримінального провадження, не доведено необґрунтованість накладення арешту на записну книжку чорного кольору з нотатками та мобільний телефон марки «iPhone» чорного кольору з номером ІМЕІ № НОМЕР_1 , з сім карткою оператора «Київстар» з номером № НОМЕР_2 та не доведено відсутність потреби в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, та існують підстави для подальшого застосування арешту вказаного майна.

Щодо вказаних грошових коштів, а саме: 3 купюри номіналом 1000 гривень, серії № АД 4494650, № АЖ 5969071, №АА 894863; 1 купюра номіналом 100 гривень серії № ВЗ 9598524; 2 купюри номіналом 200 гривень, серії № СН1770223, № ХБ 1440944, які належать ОСОБА_4 .

Слідчий суддя зазначає, що арешт на майно ОСОБА_4 накладено 11 листопада 2020 року, так як органом досудового слідства планувалося зафіксувати сліди кримінального правопорушення, які збереглися на вказаних грошових коштах, і що протягом цього часу власник майна ОСОБА_4 не міг будь-яким чином розпоряджатися та користуватися цим майном.

Також, слідчий суддя зазначає, що після того як було накладено арешт, минуло більше місяця, тобто у слідства був достатній час для проведення слідчих дій з використанням вказаного майна.

Разом з тим, вказані грошові кошти не перебувають у власності підозрюваного або обвинуваченого, що виключає необхідність застосованого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, також вказані грошові кошти не перебувають у власності підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації, що виключає необхідність арешту, для забезпечення спеціальної конфіскації. Відсутність в провадженні цивільних позовів виключає необхідність арешту вказаних грошових коштів з метою забезпечення відшкодування шкоди.

На даний час ОСОБА_4 є законним власником вказаних грошових коштів, іншого органами досудового розслідування не доведено.

Враховуючи викладене слідчий суддя вважає, що в подальшому застосуванні арешту вказаних грошових коштів відпала потреба, так як стороною обвинувачення не доведено наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що зазначені в клопотанні грошові кошти можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні та що відповідно до п. 2 ч.3 ст. 132 КПК України потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, яка є власником вказаного майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 376, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про часткове скасування арешту майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002484 від 12.11.2020 р., за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, - задовольнити частково.

Частково скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2020 у справі №521/18953/20 №1-кс/521/5292/20, а саме скасувати арешт, накладений на:

1.Грошові кошти, а саме 3 купюри номіналом 1000 гривень, серії № АД 4494650, № АЖ 5969071, №АА 894863;

2.Купюра номіналом 100 гривень серії № ВЗ 9598524;

3.Грошові кошти, а саме 2 купюри номіналом 200 гривень, серії № СН1770223, № ХБ 1440944;

Зобов`язати слідчого в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження за № 0002484 від 12.11.2020 р., передати вказане майно його власнику ОСОБА_4 .

В іншій частині клопотання залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1