УХВАЛА

12 січня 2021 року
м. Київ

справа № 753/13113/18
провадження № 51-6 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року.
Оскаржені судові рішення
1. Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя смт Гоща Рівненської області,
засуджено за частиною 2 статті 156 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 6 років.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 : на відшкодування моральної шкоди 280000 грн; витрати на правову допомогу в сумі 48295 грн; витрати судового збору в сумі 4200 грн.
2. Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , 16 червня 2016 року близько 17:00, діючи умисно, маючи намір вчинити розбещення своєї малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прибув до дошкільного навчального закладу № 248 м. Києва, звідки за попередньою домовленостю з ОСОБА_6 забрав їхню спільну малолітню доньку та повіз її до номеру готелю «Мисливській двір» та у період часу з 18:00 до 19:00, переслідуючи мету задоволення своєї статевої пристрасті, достовірно знаючи, що остання не досягла чотирнадцятирічного віку, використовуючи психологічний тиск та залякування у виді погроз позбавити можливості спілкування з матір`ю, вчинив щодо малолітньої ОСОБА_7 розпусні дії.

Вимоги і доводи, наведені в касаційній скарзі
3. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на пункти 1, 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) порушує питання про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 284 КПК.

4. На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та у їх сукупності, доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

5. Так захисник зазначає, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях та наступних доказах, отриманих незаконним шляхом:

- судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення комплексної експертизи на предмет встановлення наявності чи відсутності монтажу на відеозаписі « ІНФОРМАЦІЯ_4 »;
- ОСОБА_8 не є судовим експертом, не має процесуального статусу, а тому її професійний висновок не може вважатись належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні;
- методика «Зелена кімната» застосовується лише до дітей віком від 4 до 14 років, а малолітній ОСОБА_7 на момент проведення бесіди з психологом виповнилось 3 роки та 3 місяці;
- психолог ОСОБА_8 проводила опитування матері малолітньої ОСОБА_7 , проте не проводила опитування батька, що, на думку сторони захисту, свідчить про неповноту її висновку;
- висновок комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи № 22 є недопустимим доказом, оскільки у слідчого відсутні підстави для доручення проведення цієї експертизи Українському НДІ соціальної і судової психіатрії МОЗ України;
- комплексна комісійна судова психолого-психіатрична експертиза від 07.06.2017 р. № 22 призначена слідчим ОСОБА_9 , тобто неуповноваженою на те особою, оскільки цей слідчий входив до групи слідчих, яка була визначена керівником слідчого органу ОСОБА_10 , який не є керівником органу досудового розслідування;
- під час призначення психолого-психіатричної експертизи засудженому не були роз`яснені права підозрюваного;
- проведення експертизи доньки засудженого було здійснено всупереч положенням закону через відсутність згоди батька на проведення такої експертизи;
- до проведення комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи № 22 були залучені фахівці відділу психічних розладів дітей та підлітків, які не мали права брати участь у проведенні експертизи, оскільки не є експертами;
- експертиза відносно малолітньої дитини була проведена через рік з моменту зазначених в обвинуваченні подій, що впливає на об`єктивність проведеного експертного дослідження;
- у експертів відсутні повноваження на проведення судово-психіатричної експертизи;
- в ході проведених обшуків у ОСОБА_5 не було знайдено фото або відеоматеріалів, які би свідчили про здійснення ним розпусних дій щодо неповнолітніх осіб;
- неповнолітня потерпіла не допитувалась судом.
6. Апеляційний суд не дав належної оцінки зазначеним порушенням. Ухвала не відповідає вимогам статті 419 КПК.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга подана належною особою, протягом визначеного законом строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 426 КПК, її зміст відповідає вимогам, зазначеним у статті 427 КПК. Зі змісту касаційної скарги та доданих копій судових рішень, убачається, що є підстави для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 424428 КПК, Суд постановив:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3