ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1529/20 Справа № 202/4680/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали досудового розслідування № 0000486 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року, стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року, у задоволенні клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 - відмовлено.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2020 року ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період часу з 19:00 год. до 06:00 год. наступної доби за адресою: АДРЕСА_3 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 15.12.2020 року.
Слідчий суддя врахував дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, враховуючи пасивну роль останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, а саме те, що він не приймав активної участі у позбавленні ОСОБА_10 свободи, оскільки лише керував транспортним засобом, беручи до уваги також ту обставину, що підозрюваний хворіє на виразку шлунку та стан його здоров`я значно погіршився в умовах тримання його під вартою, а також те, що ОСОБА_7 має на утриманні батька інваліда 1 групи, який переніс два інсульти та потребує постійного догляду, який не в змозі надати його мати, яка також є інвалідом 3 групи, вважаю, що сукупність ризиків і доводів, на які посилається сторона обвинувачення, дають підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки сама по собі тяжкість інкримінованого йому злочину не може вважатися достатньою причиною для тримання особи під вартою. Доказів того, що підозрюваним був порушений застосований до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби не представлено. Крім того, слідчий суддя вказав, що в клопотанні прокурора не зазначені обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави на строк що не перевищує строк досудового розслідування, тобто до 15.12.2020.
Зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу, вказує на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 263 КК України.
Підозра ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень обґрунтовується зібраними під час розслідування доказами в їх сукупності.
На думку апелянта, під час винесення ухвали про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд проявив упередженість на користь підозрюваного, чим порушив принцип змагальності, передбачений ст. 22 КПК України.
Так, слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, злочину проти громадської безпеки та у вчиненні злочинів середньої тяжкості проти волі, честі та гідності особи, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, що є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Не враховано, що ОСОБА_7 , може впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою уникнення від кримінальної відповідальності, при цьому перешкоджаючи встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки згідно положень ч. 2 ст. 184 КПК України, підозрюваному надається копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, в яких містяться повні анкетні дані потерпілих та свідків, а також підозрюваний особисто знає потерпілих. Окрім того, на теперішній час не встановлені та не допитані усі свідки кримінального правопорушення та не проведені з ними інші необхідні, для встановлення істини по кримінальному провадженню, слідчі та процесуальні дії, що у повному обсязі підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження у їх сукупності. Разом з цим, на теперішній час вирішується питання, щодо призначення ряду експертиз, а також не завершено ряд вже призначених експертиз, що дає змогу ОСОБА_7 незаконними способами впливати на експертів. Таким чином, відмовивши у застосуванні, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_7 залишаючись на волі, може негативно впливатиме на хід досудового розслідування у даному провадженні, безпосередньо впливатиме на учасників кримінального провадження (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Суд не взяв до уваги особу підозрюваного, ОСОБА_7 , відносно дій якого СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000557 від 21.07.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1, 2 ст. 186 КК України, у якому 03.11.2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України - катування, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього відомості, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України - незаконному позбавленню волі, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, все це у своїй сукупності дає органу досудового розслідування ґрунтовні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 перебуваючи на волі може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Попри те що, слідчий суддя зробив вірний висновок про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів, судом не було взято до уваги наведені органом досудового розслідування ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та не враховано дуже значний обсяг необхідних слідчих та процесуальних дій, які залишилися не проведеними в рамках даного кримінального провадження, тому на їх проведення потрібно певний термін.
Крім того, слідчим суддею прийнято до уваги повідомлення ОСОБА_7 про погіршення стану здоров`я у зв`язку із перебуванням в умовах тримання під вартою, при цьому не надаючи оцінку медичній довідці з Дніпровської медичної частини №4 від 30.10.2020 в якій зазначено, що ОСОБА_7 під час тримання під вартою до медичних працівників щодо погіршення стану здоров`я не звертався та на даний час лікування не потребує.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думки підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України і з цим погоджується колегія суддів.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Між тим, відповідно до позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
При цьому, в контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).
Більш того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».
Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу в цілому відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Слідчий суддя постановив ухвалу у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 194 КПК України.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
В ч. 5 ст. 132 КПК України зазначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали слідчого судді вимогам КПК України не підтверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження.
Суд розглядаючи клопотання прокурора, оцінив у сукупності те, що ОСОБА_7 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, враховуючи пасивну роль останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, а саме те, що він не приймав активної участі у позбавленні ОСОБА_10 свободи, оскільки лише керував транспортним засобом, беручи до уваги також ту обставину, що підозрюваний хворіє на виразку шлунку та стан його здоров`я значно погіршився в умовах тримання його під вартою, а також те, що ОСОБА_7 має на утриманні батька інваліда 1 групи, який переніс два інсульти та потребує постійного догляду, який не в змозі надати його мати, яка також є інвалідом 3 групи.
Слідчий суддя зазначив, що сукупність ризиків і доводів, на які посилається сторона обвинувачення, дають підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки сама по собі тяжкість інкримінованого йому злочину не може вважатися достатньою причиною для тримання особи під вартою. Доказів того, що підозрюваним був порушений застосований до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби не представлено.
Враховуючи правову позицію, викладену у рішенні ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 року у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою», слідчий суддя вважає, що в даному кримінальному провадженні прокурором не доведено, що наявність існування ризиків, на які він посилається, не може бути забезпечено іншим більш м`яким запобіжним заходом, ніж тримання під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, що передбачено статтею 181 КПК України.
Крім того, ані в клопотанні прокурора, ані в апеляційній скарзі прокурора не зазначені обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.
Таким чином розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178, 181, 184, 193, 194, 200 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу та належним чином мотивував своє рішення.
Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Тому, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 , а доводи апеляційної скарги прокурора правильності цього висновку не спростовують.
Підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.
Крім того, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2020 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, тобто до 15 грудня 2020 року.
Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3