ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-кп/819/1219/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: звільнення за хворобою Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді:ОСОБА_2
СуддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаріОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , який діє інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою.

ВСТАНОВИЛА:

З матеріалів провадження вбачається, що до Білозерського районного суду Херсонської області надійшло подання ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» про звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання за хворобою, призначеного за вироком Олександрійського міськрайонного районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2019 року, яким останній засуджений за ч.2 ст. 156 КК України до 5 років позбавлення волі.
Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 30.09.2020 року відмовлено у задоволенні вказаного подання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання місцевий суд послався на те, що ОСОБА_8 дійсно має ряд серцевих захворювань, в тому числі, ішемічну хворобу серця, однак допитавши лікаря Дар`ївської багатопрофільної лікарні №10 встановив, що зазначені хвороби виникли до засудження особи, а тому враховані судом при призначенні покарання та не є виключними підставами для звільнення особи за хворобою.
В апеляційній скарзі адвокат просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити подання про звільнення ОСОБА_8 за хворобою.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом при ухваленні рішення не було взято до уваги те, що захворювання ОСОБА_8 входять до переліку, затверджених наказом Міністерства юстиції України та МОЗ України № 1348/5/572 від 15.08.2014 року та є підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, що підтверджене висновком ЛКК.
Крім того, в умовах утримання ОСОБА_8 не має належної можливості для обстеження та лікування поточних захворювань, що беззаперечно призведе до погіршення стану здоров`я та прогресування захворювань небезпечних для життя засудженого.
З огляду на викладене та задовільну поведінку засудженого, вважає, що подальше утримання останнього є недоцільним.
Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, засудженого та його захисника, які наполягали на її задоволенні, вивчивши матеріали провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 84 КК України при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання за хворобою особи, яка має тяжку хворобу, крім психічної, що перешкоджає відбуванню покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставин.

Згідно пунктів 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» № 8 від 28.09.73 року, згідно з якими сам факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Вирішуючи питання про звільнення від дальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й ураховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 не має заохочень та стягнень, характеризується задовільно, що не може свідчити про те, що останній став на шлях виправлення.
На даний час, засуджений не працевлаштований, на даний час відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину проти статевої свободи малолітньої особи.

Крім того, як слушно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, під час призначення покарання ОСОБА_8 вже хворів на зазначений перелік хвороб, а отже ця обставина, в тому числі наявність інвалідності, врахована судом при призначенні покарання.

Також, як вбачається з висновку спеціальної лікарсько консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставами для подання до суду матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, в ньому відсутній категоричний висновок зазначеної комісії про наявність у ОСОБА_8 невиліковного захворювання, що перешкоджає відбуванню ним покарання, а також будь які відомості про неможливість лікування чи надання необхідної медичної допомоги засудженому в умовах установи виконання покарань.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» про звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання за хворобою, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

За таких обставин, підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , який діє інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» про звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання за хворобою без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає чинності після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: