Справа № 442/1726/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/460/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 8 квітня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника колонії ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що 7 порушень режиму відбування покарання допущені засудженим, відповідно до ст. 133 КВК України класифікуються як злісні та чередуються із заохоченнями за сумлінну поведінку і ставлення до праці, а останнє дисциплінарне стягнення накладено 18.07.2018 року, що не доводить про стабільну правослухняну поведінку та не свідчить про виправлення засудженого, тому суд вважає передчасним умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
Не погоджуючись із даною ухвалою засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати вищенаведену ухвалу та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_6 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Жовківського районного суду Львівської області від 17 вересня 2014 року.
Засуджений ОСОБА_6 покликається на те, що суд першої інстанції неповно та необ`єктивно дослідив обставини, що характеризують його поведінку. Підкреслює, що суд першої інстанції не врахував, що він визнав свою вину, розкаюється у вчиненому, стягнення, які були покладені на нього погашені, має 4 подяки, заохочення від адміністрації виправної колонії, позитивно характеризується, раніше не судимий, а тому вказує, що став на шлях виправлення.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 мотивує свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 не достатньо повно з`ясував обставини, які мають значення для прийняття законного і обґрунтованого і обґрунтованого рішення, дав невірну оцінку характеристики засудженого, що призвело до висновків суду, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, суд першої інстанції не дотримався вимог п.17 вказаної постанови ПВСУ та відмовив у задоволенні клопотання пославшись на тяжкість злочину, стягнення, висновку, що засуджений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став. Підкреслює, що доказами виправлення засудженого ОСОБА_6 та його сумлінної поведінки і відношення до праці, які не взяв суд першої інстанції до уваги є: наявність чотирьох подяк за виконання покладених обов`язків, сумлінне ставлення до праці від 30 червня 2017 року, 29 березня 2019 року, 30 березня 2019 року та 28 листопада 2019 року; 15 квітня 2019 року засуджений переведений до дільниці соціальної реабілітації; з першого дня переведення на дільницю соціальної реабілітації сумлінно працював, був офіційно працевлаштований, отримав заробітну плату з 15 квітня по 3 травня 2019 року оператором у ТОВ «Фуджікура аутомотів Україна Львів»; позитивно характеризується адміністрацією виправної колонії, а також пояснення ОСОБА_6 про те, що він виправився, зробив для себе правильні висновки, має провослухняну поведінку, бажає вести законослухняний спосіб життя, працювати та самовдосконалюватись.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора ОСОБА_8 про безпідставність апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 не підлягають до задоволення.
Згідно ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Частинами 1, 2 ст. 81 КК України визначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання.
З матеріалів справи, зокрема з характеристики засудженого ОСОБА_6 наданою Дрогобицькою виправною колонією №40 вбачається, що останній 17 вересня 2014 року засуджений Жовківським районним судом Львівської області за ч.3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 29 лютого 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 29 квітня 2014 року по 17 жовтня 2014 року у розрахунку один день попереднього ув`язнення з 29 квітня 2014 року по 17 жовтня 2014 року у розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку 29 квітня 2014 року, кінець 11 жовтня 2020 року. З 3 листопада 2014 року відбуває покарання у ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40». За час відбування покарання допускав порушення режимних вимог, за що 7 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, дані порушення виразились у нетактовній поведінці, порушенні розпорядку дня, зберіганні заборонених предметів, порушенні форми одягу та вживанні браги. Адміністрацією установи заохочувався 4 рази.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 8 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Так, приймаючи рішення суд першої інстанції вірно врахував, що 7 порушень режиму відбування покарання допущені засудженим, відповідно до ст. 133 КВК України класифікуються як злісні та чередуються із заохоченнями за сумлінну поведінку і ставлення до праці, а останнє дисциплінарне стягнення накладено 18.07.2018 року, що не доводить про стабільну правослухняну поведінку та не свідчить про виправлення засудженого, тому суд вважає передчасним умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про незаконність судового рішення, а також те, що суд першої інстанції без важливих підстав відмовив йому у задоволенні клопотання, так як з матеріалів провадження вбачається, що дані наведені ним у апеляційній скарзі були в розпорядженні суду при розгляді клопотання по суті й досліджувались судом, а викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності, зокрема щодо наявності чотирьох подяк за виконання покладених обов`язків, з першого дня переведення на дільницю соціальної реабілітації працював, був офіційно працевлаштований, отримав заробітну плату з 15 квітня по 3 травня 2019 року оператором у ТОВ «Фуджікура аутомотів Україна Львів» та позитивно характеризується адміністрацією виправної колонії.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність у засудженого ОСОБА_6 подяк не свідчить про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, а тому ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 8 квітня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 8 квітня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4