ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/380/20 Справа № 192/1982/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року про відмову у задоволенні подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія (№21) та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року було відмовлено у задоволенні подання подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія (№21) та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .
Вказана ухвала обгрунтована тим, що ОСОБА_7 , засуджений за ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 70 КК України, відбув 2/3 частини строку покарання, має лише чотири заохочення за сумлінне ставлення до праці, що застосовані до нього 23 жовтня 2018 року, 23 січня 2019 року, 19 липня 2019 року, 29 серпень 2019 року, тобто лише за останній рік. Тому суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні в засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року та постановити нову, якою задовольнити вказане подання.
Свою апеляційну скаргу засуджений обгрунтовує тим, що він офіційно працевлаштований, має чотири заохочення, приймає активну участь у заходах та програмах установи.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і зробив обґрунтований висновок про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що засуджений має лише чотири заохочення за сумлінне ставлення до праці, що застосовані до нього 23 жовтня 2018 року, 23 січня 2019 року, 19 липня 2019 року, 29 серпень 2019 року, тобто лише за останній рік, а тому відсутні підстави для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні в засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Доводи засудженого стосовно того, він що офіційно працевлаштований, має чотири заохочення, приймає активну участь у заходах та програмах установи, хоча і характеризують позитивно його особу, проте не вказують на факт виправлення.
Колегія суддів зазначає, що відповідно ст. 9 КВК України, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання своїх обов`язків є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були б підставою для скасування судового рішення, тому в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року про відмову у задоволенні подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія (№21) та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року про відмову у задоволенні подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія (№21) та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4