Провадження № 11-сс/4823/129/20 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 27.03.2020 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000129 від 24.03.2020,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

слідчого ОСОБА_10

адвоката ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_8 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини.

Ухвалою слідчого судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 27.03.2020 накладено арешт на майно, а саме автомобільний причеп марки КРД, модель 050125, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належать на праві приватної власності ОСОБА_8 ; бензопилу в корпусі червоного кольору без будь-яких маркувань та позначень з шиною довжиною 35 см, яка знаходиться у володінні ОСОБА_8 ; десять частин стовбурів дерев породи «сосна» довжиною 225,5 см., діаметром 20x20 см; довжиною 225 см., діаметром 23x23 см; довжиною 210 см., діаметром 33x32 см; довжиною 226 см., діаметром 26x25 см; довжиною 210 см., діаметром 30x31 см; довжиною 212 см., діаметром 16x16 см; довжиною 216 см., діаметром 30x31 см; довжиною 226 см., діаметром 17x17 см; довжиною 210 см., діаметром 41x41 см; довжиною 210 см., діаметром 15x15 см., які перебували у володінні ОСОБА_8 .

Задовольняючи клопотання слідчого СВ Городнянського ВП Менського ВП ГУНП Чернігівській області майора поліції ОСОБА_11 за погодженням з прокурором Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_12 , суд вказав, що зазначене майно відповідає критеріям речового доказу, встановленим ст.98 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

Захисник в апеляційній скарзі просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання на накладення арешту на майно.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав на порушення вимог КПК про приведені слідчих дій, зокрема огляду місця події. Зазначив, що санкція ст.246 КК України не передбачає конфіскацію предметів за допомогою, яких вчинено злочин та крім того, не встановлений розмір шкоди та чи є вона істотною, не надано жодного доказу, що свідчи в би про свіже спиляння дерева та у судовому не було допитано жодного свідка. Вказав, що суд не прийняв до уваги пояснення ОСОБА_8 щодо обвини та те, що відсутність причепу призведе до несприятливих господарських наслідків.

Позиції учасників судового провадження

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених підстав.

Прокурор, вказав на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Мотиви апеляційного суду

Дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 цього Кодексу речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, СВ Городнянського ВП Менського ВП ГУНП Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000129 від 24.03.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Згідно протоколу обшуку від 24.03.2020, на підставі ч.3 ст.233 КПК були проведені обшуки на території лісопереробного підприємства ФОП « ОСОБА_8 » та автомобіля CHEVROLET модель NIVA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобільного причепа марки КРД модель 050125, реєстраційний помер НОМЕР_1 , в ході якого було вилучено вказаний автомобільний причіп та десять частин стовбурів дерев породи «сосна» (а.с.п.9-12).

Ухвалами Городнянського районного суду від 25.03.2020 слідчим суддею були надані дозволи на проведення обшуків, що були проведені 24.03.2020.

Постановою слідчого від 25.03.2020, вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000129 від 24.03.2020 (а.с.п.14-16).

Отже, задовольняючи клопотання прокурора, внесене в межах вказаного кримінального провадження про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуків 24.03.2020 слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на вищезазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням цього слідчий суддя, встановив належну правову підставу, передбачену ч.1 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно носій, оскільки воно, як встановила і колегія суддів, відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132,170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання органу досудового розслідування, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно невідповідності арештованого майна критеріям ст.98 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 170, 404, 407, 419 КПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді ухвалу слідчого судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 27.03.2020 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000129 від 24.03.2020, без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3