ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
336/4259/18
1-кп/336/114/2020
26 березня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , під головуванням судді ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Печора республіки Комі (Російська Федерація), є громадянкою України, незаміжньою, має середню освіту, офіційно не працевлатована, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судимостей не має,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2018 року приблизно о 14-00 год. ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на подвір`ї свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, направлений на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, в ході раптово виниклого конфлікту зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , нанесла останньому в область грудної клітки зліва один удар ножем господарсько-побутового призначення, який утримувала в правій руці, чим спричинила ОСОБА_8 одиночне сліпе колото-різане поранення грудної клітки зліва, яке проникає в ліву плевральну порожнину, з пошкодженням по ходу ранового каналу лівих внутрішніх грудних артерії та вен, лівої легені, яке ускладнилось розвитком небезпечного для життя стану - масивної крововтрати та має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 , який о 16-15 год. того ж дня помер у приміщенні відділення інтенсивної терапії Вільнянської центральної районної клінічної лікарні.
Обвинувачена свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, визнала частково та пояснила, шо під час сварки зі співмешканцем ОСОБА_8 вона не бажала його вбивати. Безпосередньо до події злочину його на подвір`ї вкусив за ногу собака, у відповідь на що ОСОБА_8 вдарив собаку лопатою та кинув останню у дворі. Зайшовши до будинку, її співмешканець продемонстрував ОСОБА_7 рану від укусу та сказав їй, що тепер вона винна йому гроші. На обвинуваченій була футболка, тому вона встигла вдягти лише штани та вибігла з будинку, але подвір`я вона не залишила, бо побоялася, що ОСОБА_8 може їй у спину кинути лопату, а наздогнавши - добити. Тому ОСОБА_7 зупинилася на місці поблизу вхідних дверей, а її співмешканець, вибігаючи з будинку, прямував до неї з кулаками, цілючись ОСОБА_7 в обличчя. Вона, попереджаючи чергові побої та захищаючись від нападу, взяла в руку ніж та вдарила ним співмешканця у груди. ОСОБА_7 щиро розкаялася у вчиненому.
Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину при вище викладених обставинах повністю доведена.
Так, будучи допитаною в якості свідка, ОСОБА_9 пояснила, що вона працює помічником оператора АЗС. Влітку 2018 року свідок знаходилася на своєму робочому місці, як раптом близько 14-00 - 14-15 год. з житлового будинку, що розташований навпроти АЗС, вибігла зтрубована жінка з запухлим обличчям та, прибігши до АЗС, попросила свідка терміново викликати швидку допомогу та поліцію, оскільки вона вдарила чоловіка ножем. Відразу ця жінка пішла геть. ОСОБА_9 спочатку сумнівалася в адекватності жінки, але згодом викликала карету швидкої допомоги та наряд поліції. Згодом до свідка знову прибігла та ж жінка, її права рука була в крові. Жінці повідомили про здійнені виклики та запропонували дочекатися приїзду «швидкої».
Крім того, свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомив, що він працює фельдшером невікладних становищ Вільнянської підстанції Запорізької обласної станції екстренної медичної допомоги та медицини катастроф. Вранці 26 червня 2018 року він заступив на чергування. Близко 14-35 год. він слідував на виклик до села, але диспетчер його перенаправив на більш важливий виклик за адресою: АДРЕСА_1 . Свідкові також повідомили, що на АЗС, що розташована навпроти домоволідння за вказаною адресою, звернулася жінка, яка розповіла, що вона вдарила ножем чоловіка, попросила викликати швидку допомогу. У складі бригади ОСОБА_10 о 14-39 год. прибув на АДРЕСА_1 , де їх зустріла обвинувачена та повела їх до житлового будинку. Там, на дивані вони побачили чоловіка у ніжній білизні, який був залитий кров`ю. На його грудній клітці, в області серця, було поранення. Чоловік був у свідомості та повідомив, що його турбує біль у грудях, він заслаб та має головокружіння. Також він додав, що вживав алкогольні напої та постраждав через нещасний випадок, бо намагався відкрити консерву кухонним ножем, але той зіскочив та потрапив у його грудну клітку. Чоловіка оглянули та виявили у нього тяжке порушення сердцево-судинної діяльності, у зв`язку з чим свідок запідозрив, що у чоловіка проникаюче поранення, тому вони вирішили його госпітулізувати. При цьому, ОСОБА_10 повідомив постраждалому, що його поранення може бути смертельним, але чоловік продовжував стверджувати, що він говорить правду та випадково поранив себе сам. Після надання невідкладної медичної допомоги постраждалий терміново був доставлений до Вільнянської ЦРКЛ.
Також, свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона працює лікарем-анастезіологом відділення інтенсивної терапії Вільнянської ЦРКЛ. Так, 26 червня 2018 року вона перебувала на добовому чергуванні на своїй роботі. Їй зателефонували та попросили спуститися до прийомного покою, куди поступив пацієнт з ножовим пораненням. Там на ліжку вона побачила постраждалого, який мав ознаки алкогольного сп`яніння. Це був чоловік, він був у свідомості, а на лівій половині грудної клітки мав одиночне колото-різане поранення. Його терміново оглянули та терміново госпіталізули до відділення інтенсивної терапії, де на питання лікаря постраждалий спокійно пояснив, що поранив себе сам, але більше нічого з цього приводу не розповідав. Чоловіка почали готувати для операції, але він раптом втратив свідомість, після чого у нього була констатована зупинка серця. Незважаючи на здійснені реанімаційні заходи, постраждалий помер.
Свідок ОСОБА_12 суду показала, що вона працює медичною сестрою у відділенні інтенсивної терапії Вільнянської ЦРКЛ. Так, до їх відділення багато надходить постраждалих з ножовими пораненнями. Але обставин надання медичної допомоги саме ОСОБА_8 вона не пригадує.
Згідно складеного 26 червня 2018 року старшим слідчим СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_13 протоколу того ж дня у період часу з 19-30 год. по 20-45 год. був проведений огляд місця події, яким виявилося приміщення інтенсивної терапії Вільнянської ЦРКЛ за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, пров. Гнаровський, 6, під час чого на ліжку палати інтенсивної терапії було виявлено труп ОСОБА_8 , 1974 року народження. Під час огляду трупа на передній поверхні грудної клітки зліва в проекції третього міжреберного проміжку по лівії навкологрудинній лінії була виявлена рана горизонтальнолінійної форми довжиною 3 см, ушита двома хірургічними швами. Крім того, під час огляду з трупа було вилучено х/п труси. Детальний вигляд оглянутого місця події та виявленого на ньому трупа вбачається із доданих до протоколу фотоілюстрацій /а. с. 156-164 т. 1/.
Як слідує з висновку експерта ОСОБА_14 № 154 від 27.06.2018 року, причиною смерті гр-на ОСОБА_8 стало одиночне сліпе колото-різане поранення грудної клітки, з локалізацією шкірної рани в 3-му міжреберному проміжку по лівій навкологрудинній лінії, яке проникає в ліву плевральну порожнину, з пошкодженням по ходу ранового каналу міжреберних м`язів і пристінкової плеври, хрящових частин 3 та 4 ребер по лівій навкологрудинній лінії, лівих внутрішніх грудних артерії та вен, наскрізним пошкодженням верхнього язичкового сегменту верхньої частки лівої легені, з ушкодженням великих судин легені, яке ускладнилось масивною крововтратою. Крім того, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження: синець тильної поверхні правої кисті та садно правої гомілки. Одиночне сліпе колото-різане поранення грудної клітки зліва, яке проникає в ліву плевральну порожнину, з пошкодженням по ходу ранового каналу лівих внутрішніх грудних артерії та вен, лівої легені, яке ускладнилось розвитком небезпечного для життя стану - масивної крововтрати - має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Синець тильної поверхні правої кисті, садно правої гомілки, як у сукупнсті та і окремо мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. Рана передньої поверхні грудної клітки зліва - є колото-різаною та утворилася в результаті травматичної дії плаского одностороннього гострого колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножу, що має обушок та лезо; найбільша ширина частини клинка, що занурилась, становить не менше 23-25 мм. Синець тильної поверхні правої кисті утворився в місці травматичної дії тупим твердим предметом (або, при ударі об такий предмет); садно правої гомілки утворилося в результаті травматичної дії твердим тупим предметом, з обмеженою травмуючою поверхнею, під кутом, відмінним від 90°. Всі тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворилися зажиттєво, відносно незадовго (десятки хвилин) до надходження його до стаціонару. За життя гр-н ОСОБА_8 перед настанням смерті перебував у стані важкої інтоксикації алкоголем. Після заподіяння колото-різаного поранення грудної клітки гр-н ОСОБА_8 міг в певний проміжок часу (десятки хвилин), здійснювати активні дії (в т.ч. кричати, кликати на допомогу та ін.), по мірі наростання обсягу крововтрати, при умовах збереженої свідомості. Взаємне розташування між потерпілим ОСОБА_8 та нападником могло бути різним, і воно змінювалось, з дотриманням єдиної умови - грудна клітка, права кисть та права гомілка повинні були бути доступні для нанесення пошкоджень. Усі тілесні ушкодження у ОСОБА_8 були заподіяні в короткий проміжок часу. При судово-медичній експертизі крові від трупа ОСОБА_8 , проведеної у відділенні судово-медичної токсикології, виявлений етиловий спирт в концентрації 4,4 %о. Зазначена концентрація етилового спирту в крові у живих осіб, зазвичай, викликає важку інтоксикацію алкоголем. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 посмертних тілесних пошкоджень не виявлено. У медичних документах вказано, що смерть гр-на ОСОБА_8 констатована у Вільнянській ЦРКЛ 26.06.2018 року о 16-15 год. Характер і вираженість трупних явищ цьому не суперечать /а. с. 173-182 т. 1/.
Крім того, за складеним 26 червня 2018 року старшим слідчим СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_15 протоколом того ж дня у період часу з 17-15 год. по 17-23 год. був проведений огляд місця події, яким виявилося територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Під час огляду в полісаднику було виявлено та вилучено ніж кухонний, з полімерним руків`ям червоного кольору, з написом «Arcos», з нашаруванням на кінці РБК. Крім того, біля входу до будинка була виявлена та вилучена наволочка х/п з нашаруванням РБК, а також зроблені змиви, зокрема, з дверної ручки вхідних дверей житлового будинку та контрольний змив до них. Детальний хід оглянутого місця події та виявлених на ньому речей та предметів вбачається із доданого до протоколу аудіо-відеозапису на диску для лазерних систем зчитування /а. с. 18-36 т. 2/.
Як слідує з висновку експерта ОСОБА_16 № 2-525 від 27.08.2018 року, наданий на дослідження ніж до холодної зброї не відноситься, є видом ножів господарсько-побутового призначення. Ніж виготовлений промисловим способом /а. с. 236-239 т. 1/.
Висновком експерта ОСОБА_17 № 8-865 від 11.09.2018 року встановлені генетичні ознаки зразка букальних клітин ОСОБА_7 (об`єкт № 1) та встановлені генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_8 (об`єкт № 2). Крім того, у змиві з леза ножа (об`єкт № 3) виявлено гемоглобін крові людини та встановлено наявність клітин з ядрами. У змиві з руків`я ножа (об`єкт № 4)гемоглобін крові людини не виявлено, але встановлено наявність клітин з ядрами. В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами в слідах крові у змиві з леза ножа (об`єкт № 3). Генетичні ознаки клітин з ядрами в слідах крові у змиві з леза ножа (об`єкт № 3) належать одній особі чоловічої генетичної статі. Генетичні ознаки клітин з ядрами в слідах крові у змиві з леза ножа (об`єкт № 3) не співпадають з генетичними ознаками зразка букальних клітин ОСОБА_7 (об`єкт № 1). Генетичні ознаки клітин з ядрами в слідах крові у змиві з леза ножа (об`єкт № 3) співпадають з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 (об`єкт № 2). Ймовірність випадкового співпадіння генетичних ознак клітин з ядрами в слідах крові у змиві з леза ножа (об`єкт № 3) та зразка крові ОСОБА_8 (об`єкт № 2) складає 3,24x10- 21.Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 3,09х 1020 осіб /а. с. 226-234 т. 1/.
За письмовою розпискою ОСОБА_7 добровільно видала слідчому СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_18 власне взуття та одяг /а. с. 183 т. 1/.
Також, згідно складеного 17 червня 2018 року слідчим СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_18 протоколу того ж дня у період часу з 10-00 год. по 10-30 год. був проведений огляд місця, яким виявилося приміщення службового кабінету № 38 Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, де перебувала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час чого у останньої слідчим було вилучено: спортивні штани чорного кольору "Адідас" з трьома білими полосами по боках з мазком речовини бурого кольору, майку білого кольору з принтом у вигляді крапок червоного та чорного кольорів;, гумові капці синього кольору з різнокольоровим асиметричним візерунком, жіночу сумку чорного кольору зі шкірозамінника, пачку цигарок "Стронг", пачку цигарок "Столичні" без фільтру, запальничку, губну помаду коричневого кольору, кульковий дезодорант "ФА" у скляній пляшці з полімерною кришкою зеленого кольору, зв`язку ключів, пластикову розчіску, жіночий гаманець зі шкірозамінника червоного кольору /а. с. 185, 185 т. 1/.
Згідно висновку експерта ОСОБА_19 № 1527 від 20.07.2018 року рідка кров підозрюваної ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0. /а. с. 197, 198 т. 1/.
При судово-імунологічній експертизі встановлено, що кров трупа ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 /а. с. 173-182 т. 1/.
Висновком експерта ОСОБА_20 № 1528 від 23.07.2018 року встанолено, що в змивах І-ІІ на марлеві тампони з кистей обох рук підозрюваної ОСОБА_7 /об`єкти №1-2/ виявлена наявність крові людини, з домішкою слини, а також поту з об`єкті №1 та виявлений антиген А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0, що не виключає походження як крові, так і слини з потожировими виділеннями від особи /осіб/ групи А з ізогемаглютиніном анти-В системи АВ0, у тому числі від потерпілого ОСОБА_8 та /або/ самої підозрюваної ОСОБА_7 , за наявності у останньої тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину /а. с. 204-206 т. 1/.
Згідно висновку експерта ОСОБА_21 № 3797 від 19.07.2018 року при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту зрізів вільних кінців нігтьових пластин з обох рук підозрюваної ОСОБА_7 (об`єкти № 1, 2) виявлена кров людини, визначити статеву належність якої не вдалося через відсутність в препаратах необхідних клітинних елементів. При встановленні групової належності крові виявлений антиген А ізосерологічної системи АБ0, що не виключає її походження від особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від трупа ОСОБА_8 та (або) підозрюваної ОСОБА_7 при наявності у неї, на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечою /а. с. 246-248 т. 1/.
Згідно складеного 29 червня 2018 року старшим слідчим СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_13 протоколу того ж дня у період часу з 12-08 год. по 12-32 год. на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено слідчий експеримент за участю підозрюваної ОСОБА_7 , яка під час вказаної слідчої дії пояснила, яким чином та при яких обставинах 26.06.2018 року ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження. Зокрема, ОСОБА_7 показала, що вона, стоячи навпроти постраждалого, нанесла один удар ножем, який тримала в правій руці, в передню поверхню лівої половини грудної клітки гр-на ОСОБА_22 , також зазначила, що «… его укусила собака. Укусила за ногу …». Детальний хід проведеного слідчого експерименту вбачається із доданого до протоколу аудіо-відеозапису на диску для лазерних систем зчитування /а.с. 39-50 т.2/.
З висновку судово-психіатричної експертизи № 358 від 06.08.2028 року вбачається, що ОСОБА_7 , 1970 року народження, у період здійснення інкримінованого їй правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла, а знаходилася у стані гострої алкогольної інтоксикації. У ситуації, що досліджувалася, ОСОБА_7 могла усвідомлювати свої дії та керувати ними /а. с. 44-51 т. 2/.
Також судом досліджувався у судовому засіданні ніж господарсько-побутового призначення.
На дослідженні інщих речових доказів, які не були надані стороною обвинувачення, потерпіла, прокурор, захисник та обвинувачена не наполягали.
Оскільки як місце отримання, так і механізм отримання ОСОБА_8 тілесних пошкоджень обвинуваченою описаний досить чітко, тож колегія суддів виходить як з показань ОСОБА_7 , так й з об`єктивних данних, які були встановлені в ході огляду місця події, огляду речей та висновків експертів.
Так, показання обвинуваченої щодо механізму отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень суд кладе у підгрунття обвинувального вироку, оскільки в цій частині показання ОСОБА_7 узгоджуються зі встановленими судом фактичними обставинами справи.
Зокрема, за результатами експертного дослідження № 49 від 04.09.2018 року експерт ОСОБА_14 дійшов висновку про те, що за даними «протоколу слідчого експерименту», проведеного за участю та по показанням гр-ки ОСОБА_7 , встановлено, що характер травмуючого предмету (ножа), локалізація зони травматичного впливу (передня поверхня лівої половини грудної клітки гр-на ОСОБА_8 та кількість травматичних впливів (один) відповідають результатам проведеної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 . Не виключається можливість утворення садна правої гомілки у гр-на ОСОБА_8 при травматичному впливі зубів собаки. Колото-різане поранення грудної клітки та садно правої гомілки, виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 , цілком могли утворитися за обставин, зазначених гр-кою ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту за її участю /а. с. 31-39 т. 2/.
Досліджений судом ніж господарсько-побутового призначення обвинувачена визнала як знаряддя, яким вона спричинила ОСОБА_8 одиночне колото-різане поранення грудної клітки.
Крім того, за висновком експерта ОСОБА_23 № 415 від 03.09.2018 року рана на клапті шкіри з області грудної клітки від трупа ОСОБА_8 утворилася від дії плаского односторонньогострого колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножу, що має обушок та лезо. Найбільша ширина частини клинка, що занурилася, становила не менше 23-25 мм. Описана рана могла утворитися від дії представленого на експертизу ножа /а. с. 23-26 т. 2/.
Також, як слідує з висновку експерта ОСОБА_14 № 154 від 27.06.2018 року, напрямок травматичного впливу предметом, яким завдавалось поранення (ножем), відповідає ходу ранового каналу і був - спереду назад, справа наліво і знизу вгору. Розташування та особливості рани на тілі, напрямок ранового каналу, з урахуванням накладень крові на шкірі трупа, свідчать, що при нанесенні поранення, загиблий був звернений до ножа передньою поверхнею грудної клітки, перебуваючи при цьому в вертикальному (або, близькому до нього) положенні; клинок був орієнтований косо-горизонтально лезом вправо (досередини), обушком - вліво (назовні) /а. с. 173-182 т. 1/.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що обставини отримання ОСОБА_8 ножового поранення, взаємне розташування обвинуваченої та постраждалого під час отримання останнім поранення (навпроти один до одного), які описані обвинуваченою, фактично відповідають дійсності.
Оцінюючи твердження ОСОБА_7 та її захисника, що спричинення нею тілесного ушкодження ОСОБА_8 трапилося внаслідок застосування до неї фізичного насильства з боку самого постраждалого, а її дії охоплювались межами необхідної оборони, колегія суддів виходить з наступного.
Так, згідно висновку експерта ОСОБА_14 № 46 від 22.08.2018 року при огляді гр-ки ОСОБА_7 22.08.2018 року о 13-35 год. був виявлений «застарілий» синець на нижній повіці правого ока, з переходом на верхню частину правої виличної ділянки. Вказаний синець, зазвичай, пов`язаний з розгладом здоров`я не більш ніж 6 днів, та кваліфікується як ЛЕГКЕ тілесне ушкодження /а. с. 55, 56 т. 2/.
Дійсно, відповідно до ч.2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
В ч.3 ст. 36 КК України закріплено, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Згідно статті 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави (юридичного факту). Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК такою підставою є лише вчинення особою суспільна небезпечного посягання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про необхідну оборону» при розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Згідно п.5 цієї ж постанови, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.
Особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.
Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.
Отже, для констатації того, що оборона перебуває у межах необхідності, дії щодо оборони повинні відповідати конкретній обстановці з урахуванням особистих уявлень особи, що обороняється.
Водночас сама ОСОБА_7 у своїх показаннях не висвітлювала застосування до неї насильства з боку ОСОБА_8 у тій мірі, щоб це створювало реальну або хоча б уявну загрозу її життю чи здоров`ю, а фактично виявлені у неї тілесні ушкодження свідчать лише про те, що від співмешканця вона отримала лише один синець, який не міг би призвести навіть до короткочасного розладу здоров`я обвинуваченої.
Такий висновок суду підкріплюється й тим, що за висновком експерта ОСОБА_14 № 46 від 22.08.2018 року для утворення виявленого у гр-ки ОСОБА_7 «застарілого» синця достатньо було й одного травматичного впливу твердим тупим предметом, з обмеженою травмуючою поверхнею, в ділянку правого ока та праву виличну ділянку. Більш того, як зазначив експерт утворення данного тілесного ушкодження у гр-ки ОСОБА_7 можливо в строк і за обставин, зазначених нею при огляді, а саме ОСОБА_8 під час сварки за адресою: АДРЕСА_1 , наніс їй кілька ударів кулаком в ділянку обличчя, що мало місце близько 11-30 год. 26.06.2018 року /а. с. 55, 56 т. 2/, тобто, за більш ніж за дві години до події злочину.
Отже, за твердженнями обвинуваченої ОСОБА_8 до своєї смерті застосовував до неї фізичне насильство, однак стороною захисту суду не надано жодного доказу того, що по-перше, постражалий дійсно це робив, по-друге, що насильство, яке ним застосовувалось, було дійсно настільки суттєвим, щоб викликати у ОСОБА_7 обґрунтоване побоювання у своїй безпеці.
При цьому, суду не було надано й жодного доказу того, що обвинувачена до 26.06.2018 року зверталась чи до правоохоронних органів зі скаргами на насильство з боку ОСОБА_8 , чи до медичних закладів з приводу отриманих травм або тілесних ушкоджень, хоча продовжувала співмешкати зі ОСОБА_8 однією родиною.
За таких обставин колегія суддів вважає, що існування у ОСОБА_7 обґрунтованих побоювань у своїй безпеці на час початку конфлікту об`єктивно не підтверджено.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що у обвинуваченої не було невідкладної необхідності в заподіянні шкоди постраждалому, а дії ОСОБА_8 не загрожували негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних правом інтересів ОСОБА_7 , а тому обвинувачена не знаходилася у стані необхідної оборони.
Отже, колегія суддів не вбачає підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 як умисного вбивства з перевищенням меж необхідної оборони, рівно як й за ст. 124 КК України.
Таким чином, до показань обвинуваченої про те, що вона діяла в стані необхідної оборони, суд ставиться критично, розцінюючи це як обраний обвинуваченою спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене тяжке кримінально-каране діяння.
Суд приймає до уваги ті показання обвинуваченої, які відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом у цьому вироку щодо нанесення обвинуваченою за допомогою ножа тілесного ушкодження постраждалому.
Також, колегія суддів не вбачає підстав для кваліфікації дій обвинуваченої як вбивства з необережності, оскільки, застосовуючи ніж, вона як доросла розумна людина очевидно розуміла можливість настання тяжких наслідків.
Так, установлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що дії обвинуваченої мали умисний характер, конфлікт виник з малозначної причини, безпосередньо до події злочину, обвинувачена мала реальну можливість не брати у ньому подальшої участі, не допустити розвитку контакту із постраждалим, який, за її ж показаннями, цей конфлікт і спровокував. Проте обвинувачена сама загострила конфлікт - взяла в руки ніж, тобто умисно діяла з метою спричинення тілесних ушкоджень, розуміючи те, що ОСОБА_8 буде спричинене тяжке тілесне ушкодження.
Діяння обвинуваченої має такі ознаки - це актівні дії, за якими обвинувачена спрямовувала знаряддя злочину ніж - безпосередньо у грудну клітку, тобто в область життєвоважливих органів ОСОБА_8 , нанісши останньому колото-різане поранення, в результаті чого настали наслідки діяння ОСОБА_7 у виді смерті потерпілого.
Водночас колегія суддів не погоджується і з кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ст. 115 ч. 1 КК України як умисного убивства, тобто протиправного заподіяння смерті людині, приймаючи до уваги наступне.
Так, згідно обвинувальному акту дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Оцінивши надані в даному кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що стороною обвинувачення не надано суду будь-яких доказів наявності у ОСОБА_7 умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 .
Як вже зазначалося судом, за висновком експерта ОСОБА_14 № 154 від 27.062018 року, причиною смерті гр-на ОСОБА_8 стало одиночне сліпе колото-різане поранення грудної клітки, яке ускладнилось масивною крововтратою /а. с. 173-182 т. 1/.
Тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.
Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.
Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.
Для відмежування умисного вбивства від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Норма, передбачена частиною другою статті 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (кваліфікований вид складу злочину), встановлює обсяг (стан, зміст, конкретну сукупність) суспільних відносин, які охороняються її дією, разом із тим, вона визначає умови, характер, підстави застосування заходів кримінального примусу до суб`єктів, які порушили встановлений нею (нормою) обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.
Об`єктом захисту зазначеної норми є здоров`я іншої особи незалежно від її стану та аномалій.
Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.
Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.
Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду кримінальних проваджень щодо злочинів проти життя і здоров`я особи за 2014 рік, здійсненого Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ 03.06.2016 року, визначаючи форму вини, якою характеризується позбавлення життя потерпілого, судам необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій підсудного, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки підсудного стосовно потерпілого до та після вчинення злочину. При цьому доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».
Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Критерієм розмежування складів злочинів, передбачених ст. 115 ч. 1 та ст. 121 ч. 2 КК України є суб`єктивна сторона ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій в разі умисного вбивства умислом винного охоплюється позбавлення потерпілого життя, а в разі умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, має місце умисел на заподіяння лише тілесних ушкоджень, тоді як смерть потерпілого не охоплюється умислом обвинуваченого.
Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 02 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. У контексті наведеного умисне нанесення лише одного удару ножем може свідчити про умисел на позбавлення особи життя з огляду на його локалізацію та поведінку підсудного після вчинення злочину. Зокрема, нанесення одного удару ножем саме у життєво важливий орган людини грудну клітку, яке супроводжувалось ненаданням медичної допомоги потерпілому та забороною іншим особам викликати для нього швидку медичну допомогу, обґрунтовано може бути оцінено як бажання настання смерті потерпілого, тобто як ознака суб`єктивної сторони складу такого злочину, як умисне вбивство.
Натомість, за інших обставин вчинення злочину шляхом нанесення одного удару ножем в життєво - важливий орган має іншу правову оцінку.
Оцінюючи встановлені обставини справи та аналізуючи досліджені докази у їх сукупності, суд враховує наступне.
У розпорядженні ОСОБА_7 був ніж господарсько-побутового призначення, довжина клинка якого становить 187 мм (висновок експерта ОСОБА_23 № 415 від 03.09.2018 року - а. с. 23-26 т. 2).
Обвинуваченою був нанесений лише один удар в область грудної клітки, який безпосередньо і призвів до смерті ОСОБА_8 .
Інших тілесних ушкоджень, які б локалізувалися у життєво важливих органах та становили хоча б якусь загрозу життю ОСОБА_8 , обвинувачена йому не спричинила.
Після нанесення ОСОБА_7 проникаючого поранення вона одразу ж припинила свої дії, хоча мала об`єктивну можливість продовжувати застосовувати ніж та спричиняти удари з метою досягнення бажаного наслідку у виді смерті ОСОБА_8 , який ще був живий.
Водночас одразу після спричинення смертельного поранення ОСОБА_7 звернулася до співробітників АЗС задля виклику телефонним зв`язком швидкої медичної допомоги, при цьому зверталася двічі, що вказує на її бажання, щоб бригада лікарів приїхала якнайшвидше, тобто вчинила усі дії, спрямовані на відвернення негативних наслідків від злочину; просила зателефонувати й до поліції, повідомивши загальні обставини злочину; не зважаючи на проживання в окремому приватному будинку не вчиняла будь-яких активний дій, спрямованих на приховування своєї причетності до скоєння злочину чи спотворення обстановки на місці подій, враховуючи, що знаряддя злочину залишилось на подвір`ї домоволодіння, а сама ОСОБА_7 на момент приїзду працівників поліції залишалась в одязі, в який була вдягнута на час спричинення поранення.
З показань обвинуваченої, які не спростовані іншими доказами, вбачається, що між нею та ОСОБА_8 не було стійких неприязних відносин, які могли б викликати у обвинуваченої бажання позбавити співмешканця життя, вони тривалий час жили разом як подружжя, вели спільне господарство, ще близько півдня 26.06.2018 року вони спільно розпивали спиртні напої, а сварка, що мала місце безпосереднього перед подією злочину, виникла вдома з незначного побутового приводу - через те, що ОСОБА_8 вкусив собака, а той в свою чергу вдарив останнього лопатою.
Сукупність вищевикладеного переконує суд у тому, що позбавлення життя потерпілого не охоплювалось умислом обвинуваченої ОСОБА_7 .
Разом з тим, наносячи ножем удар в область грудної клітки обвинувачена, на переконання суду, достеменно усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачала, що внаслідок такої її поведінки буде заподіяно істотну шкоду здоров`ю ОСОБА_8 . Водночас, обвинувачена не конкретизувала у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно нею ОСОБА_8 .
У таких випадках особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно - умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, бо хоча ОСОБА_7 і не бажала цього результату й навіть свідомо не допускала його, але повинна була та могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що поєднання обставин, обстановки та умов, за яких настала смерть ОСОБА_8 , мети та мотивів ОСОБА_7 , виключає кваліфікацію дій останньої як умисного вбивства за ч.1 ст.115 КК України.
Таким чином, підстав для будь-яких розумних сумнівів щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 в умисному спричиненні ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, від якого сталася смерть останнього, під час судового розгляду справи встановлено не було, а тому суд дії обвинуваченої кваліфікує за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Отже, суд, на виконання вимог ст. 67 КПК України, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням наведені докази, з урахуванням їх допустимості, належності достатності, об`єктивності та достовірності, враховуючи, що по справі було забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд усіх її фактичних обставин, дійшов висновку про доведеність вищевикладеного судом обвинувачення.
Змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 суд виходить з того, що злочин, передбачений ст. 121 ч. 2 КК України є менш тяжким ніж злочин, передбачений ст. 115 ч. 1 КК України, внаслідок чого при перекваліфікації дій обвинуваченої її право на захист не порушується.
Стороною обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачувалась у скоєнні злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Водночас будь-якими належними та допустимими доказами перебування обвинуваченою в стані алкогольного сп`яніння на час спричинення ОСОБА_8 тілесних пошкоджень об`єктивно не підтверджено.
Так, після затримання ОСОБА_7 не була направлена для проходження огляду у лікаря-нарколога на стан перебування у алкогольному сп`янінні.
Крім того, навіть у разі вживання спільно зі ОСОБА_8 у день події злочину самогону, як про це зазначала сама обвинувачена під час слідчого експерименту, не можливо встановити скільки саме випила особисто вона, за скільки саме часу до сварки, та чи призвело це до стану її сп`яніння на час спричинення ОСОБА_8 ножового поранення.
За таких обставин, колегія суддів вважає недоведеною стороною обвинувачення наявності обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, на думку суду, є її щире каяття у вчиненому злочині.
Питання призначення покарання судом вирішується у відповідності до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, де поряд із кваліфікацією дій винуватої особи враховується й ряд інших чинників.
При призначенні покарання обвинуваченому суд ураховує позицію сторін обвинувачення та захисту, бере до уваги вищевказану обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, враховує ступінь тяжкості учиненого злочину, який закон відносить до категорії тяжких злочинів, фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки - спричинення смерті людині соціальноактивного віку, суд враховує й відомості про особу винуватої: на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, офіційно не працює, оскільки документів на підтвердження іншого не надала, характеризується за місцем проживання задовільно /а.с. 57-65 т.2/.
Суд також враховує і суб`єктивне ставлення обвинуваченої до вчиненого нею злочину висловила критику до своєї протиправної поведінки.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 за скоєний злочин покарання у виді позбавлення волі на строк, в межах санкції відповідного закону про кримінальну відповідальність, зважаючи на можливість виправлення обвинуваченої лише шляхом строкової ізоляції від суспільства.
На думку суду, вказане покарання випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, отже, воно буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів як нею самою, так й іншими особами, тобто покарання, що призначається, досягне мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Зважаючи на те, що у справі встановлено лише одна обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченій, судом не встановлено достатніх підстав для застосування при призначенні їй покарання положень ст. 69 КК України, як не встановлено і законних підстав для звільнення обвинуваченої від відбування покарання, що призначається.
Водночас, з урахуванням відомостей про особу ОСОБА_7 , яка судимостей не має, суд вважає достатнім обмежитись мінімальним строком покарання, передбаченим за цей злочин.
Відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Оскільки проведення судових експертиз здійснювалося за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділялися експертній установі з Державного бюджету України, відповідно до вимог ч.2 ст. 122, ч.2 ст. 124 КПК України суд має стягнути з обвинуваченої на користь держави процесуальні витрати у справі, які складають документально підтверджені витрати на проведення експертиз в загальній сумі 9 728,33 гривень.
Суд також вважає за необхідне розпорядитись речовими доказами по справі з урахуванням думки учасників провадження та положень ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 121 ч. 2 КК України, суд -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_7 винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України та призначити їй покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 9 728,33 гривень.
Речові докази: ніж кухонний довжиною 33,5 см, пляшку-пет з-під квасу «Ярило-Справжній», об`ємом 2 л, наволочку х/п, змиви з дверної ручки вхідних дверей та контрольний змив, труси х/п з трупу ОСОБА_8 , що зберігаються у камері схову Вільнянського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області знищити.
Речові докази: чарку скляну, спортивні штани чорного кольору «Адідас», майку білого кольору, гумові капці синього кольору, жіночу сумку чорного кольору зі шкірозамінника, пачку цигарок «Стронг», пачка цигарок «Столичні» без фільтру, запальничку, губну помаду коричневого кольору, кульковий дезодорант «ФА» у скляній пляшці, зв`язку ключів, розчіску пластикова, жіночий гаманець зі шкірозамінника червоного кольору, що зберігаються у камері схову Вільнянського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області повернути ОСОБА_7 за належністю.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу її фактичного затримання.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 час її попереднього ув`язнення (перебування під вартою) у період з 27 червня 2018 року по 22 листопада 2018 року.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_1

26.03.20