ЄУН № 336/796/20
пр. № 1-кп/336/478/2020
ВИРОК
Іменем України
23 березня 2020 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, зареєстрований проживаючим та проживає у АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
05 грудня 2019 року приблизно о 19.42 годині ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись в приміщені магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 таємно викрав належне ФОП ОСОБА_5 майно, а саме: 12 плиток шоколаду «Корона» вагою 90 грамів кожна, вартістю 29 гривень за одну; 28 плиток шоколаду «Корона» молочний вагою 85 грамів кожна, вартістю 18 гривень за одну; 5 плиток шоколаду «Корона» малина-крем вагою 85 грамів кожна, вартістю 18 гривень за одну; 4 плитки шоколаду «Мілка» молочний вагою 90 грамів кожна, вартістю 21 гривня за одну; 11 плиток шоколаду «Корона» молочний пористий вагою 80 грамів кожна, вартістю 18 гривень за одну, а всього майно загальною вартістю 1224 гривні, спричинивши ФОП ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину визнав повністю, пояснивши, що 05 грудня 2019 року ввечері він зайшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований біля ЗГТ «вул. Заводська», біля входу побачив ящик з шоколадом. Скориставшись тим, що відвідувачів не було, а касир знаходилась в іншій частині приміщення, ОСОБА_4 взяв ящик з плитками шоколаду, вийшов з магазину та попрямував з місця події. Певну частину шоколаду продав по 10 гривень за одиницю, іншу частину роздав знайомим. У скоєному розкаюється.
Також суду прокурором надані документи, що характеризують особистість обвинуваченого.
Інших доказів учасниками провадження не надавалось, прокурор вважала, що досліджених судом доказів достатньо для встановлення обставин скоєння злочину та доведеності вини обвинуваченого, з чим погодився обвинувачений.

Потерпіла до суду не з?явилась, про місце та час розгляду справи сповіщалась в установленому порядку, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Судом було роз`яснено учасникам справи наслідки обмеження дослідження доказів, передбачені ст. 349 ч. 3 КПК України. Враховуючи відповідні клопотання прокурора та обвинуваченого, суд, впевнившись у тому, що усі учасники правильно розуміють зміст цих обставин, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо повного визнання вини у скоєнні злочину, його пояснення про обставини скоєння злочину, дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні злочину знайшла своє підтвердження та доведена належними та допустимими доказами.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує як умисне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за ст. 185 ч. 1 КК України.

При дослідженні документів, які характеризують особистість ОСОБА_4 судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, офіційно не працює, не перебуває на обліку у наркологічному диспансері або психіатричній клініці.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд вважає визнання обвинуваченим вини у скоєнні злочину.

В якості обставини, яка пом`якшує покарання, суд не враховує щире каяття з наступних міркувань.

Так, суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 вчиняв активні дії, які б сприяли розкриттю злочину або якісь дії з повернення майна потерпілому або добровільне відшкодування збитків в інший спосіб.

При призначенні покарання суд враховує положення ст. 50 КК України, яка вказує, що метою покарання є кара, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, та, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_4 офіційно не працює, тож джерел доходу для сплати штрафу не має, вважає доцільним призначити йому покарання в вигляді громадських робіт, перешкод для відбування яких обвинувачений суду не зазначив. Як повідомив ОСОБА_4 наразі він статусу інваліда не має, адже інвалідність йому була встановлена до 01.09.2019 року.

Цивільного позову в ході досудового розслідування чи судового розгляду не заявлялось, відомостей про витрати на залучення експертів суду не надано, як не надано і документів, що стосуються речових доказів у кримінальному провадженні, тож судом не вирішуються питання про стягнення витрат на залучення експертів чи розпорядження речовими доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. ст. 185 ч. 1 КК України,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України, та призначити покарання у виді вісімдесяти годин громадських робіт.

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1