Справа № 148/962/19
Провадження №11-кп/801/399/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000123 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22 січня 2020 року, якою в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 на домашній арешт відмовлено, клопотання прокурора задоволено, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, без визначення застави,

в с т а н о в и в :

На розгляді Вінницького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України.
В судовому засіданні прокурор, клопотав про продовження строку запобіжного заходу у виді утримання під вартою ОСОБА_8 , враховуючи, що ризики, які стали підставою для встановлення міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зникли. Просив врахувати, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та перебуваючи на волі може ухилятися від явки до суду, впливати на покази потерпілої та свідків, які ще не є допитаними, оскільки судовий розгляд кримінального провадження лише призначено до розгляду. Вважає, що у ОСОБА_8 відсутні сталі соціальні зв`язки, що не виключає можливе вчинення інших кримінальних правопорушень.
Захисник ОСОБА_9 просив змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на домашній арешт, оскільки ризики для продовження запобіжного заходу і виді тримання під вартою відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_8 проти продовження строку тримання під вартою заперечив, підтримав позицію свого адвоката.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22 січня 2020 року в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 на домашній арешт відмовлено, клопотання прокурора задоволено, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, без визначення застави.
Приймаючи рішення суд мотивував, його тим, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_8 віднесений відповідно до ст.12 КК України, до особливо тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому покарання від 7 до 15 років позбавлення волі. Злочин потягнув за собою смерть людини. ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, постійного самостійного доходу, сім`ї не має, що свідчить про відсутність сталих соціальних факторів, та можливість переховування від суду. Свідки по справі навчалися з ОСОБА_8 , що в свою чергу тягне за собою чинення тиску останнього на свідків, які не є допитаними та спотворення доказів. Ризики передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України колегія суддів вважає наявними.
Враховуючи тяжкість обвинувачення у злочині, який спричинив смерть людини, обставини скоєння кримінального правопорушення, та особу обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає відсутніми підстави для визначення застави.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він визнав свою вину у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому. З моменту затримання не намагався уникнути відповідальності, співпрацював зі слідством, давав пояснення з приводу правопорушення, тому в нього відсутня необхідність впливати на свідків. Крім того, слід врахувати, що свідки також дають об`єктивні свідчення, які повністю співпадають з показами обвинуваченого.
Суд першої інстанції не обґрунтував та не вказав, на підставі яких доказів він дійшов висновку і переконання про їх наявність; не зазначив, чому на його переконання, застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, вказаним у клопотанні.
ОСОБА_8 на момент затримання був студентом 3-го курсу Тульчинського ВПТУ №41.
Обвинувачений не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо тих фактів, що він офіційно не працевлаштований, не має постійного самостійного доходу сім`ї, що свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків, оскільки розпорядженням №760 від 19.12.2011 року опікуном над малолітнім ОСОБА_10 було призначено ОСОБА_11 , обвинуваченого було влаштовано в сім`ю як дитину, позбавлену батьківського піклування.
Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу просили їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши судові матеріали та матеріали кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, сховати або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вказаних вище вимог кримінального процесуального закону.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дію запобіжного заходу продовжив.
Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України з чим і погоджується колегія суддів, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, чинити тиск на свідків, які навчалися разом із обвинуваченим в одному навчальному закладі, та які не допитані по даному кримінальному провадженні. Ризики передбачені ст.177 КПК України на час апеляційного розгляду продовжують існувати, нових доказів, які б слугували підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою учасниками кримінального провадження не надано.
Враховуючи вище викладені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.405, 407, 422 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22 січня 2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: