ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/719/20 Справа № 191/4689/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2020 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 березня 2020 року, включно, щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, -
за участю учасників судового розгляду:
прокурора: ОСОБА_10
обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисники просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційних вимог, захисники зазначають, що попередній строк тримання під вартою щодо підозрюваних закінчився 06 січня 2020 року та вони були звільненні з-під варти, отримали повістку та самостійно прибули у судове засідання 08 січня 2020 року. Обвинувачені не мали на меті переховуватися, уникати відповідальності, впливати на учасників кримінального провадження, або іншим чином перешкоджати розгляду справи.
Злочин обвинуваченими був вчинений ще у грудні 2017 року, а запобіжний захід у виді тримання під вартою їм було обрано лише у серпні 2019 року.
Жоден ризик, зазначений у клопотанні прокурора не доведений, відсутні достатні та належні докази, які б підтверджували їх наявність.
Захисники зазначають, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мають постійне місце проживання та до затриманні мали постійне місце роботи, а також, на утриманні у ОСОБА_9 троє малолітніх дітей.
Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 січня 2020 року було задоволено клопотання прокурора та обрано щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою до 06 березня 2020 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд зазначив, що ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 та від 7 до 12 років із застосуванням додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із застосуванням додаткового покарання у вигляді конфіскації майна. Також, встановлено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_8 зможуть переховуватись від суду, оскільки не працевлаштовані, постійного доходу не мають, не мають стійких соціальних зв`язків та будь кого на утриманні, раніше притягалися до кримінальної відповідальності, у тому числі і за злочини проти власності, обвинувачуються у вчиненні злочину, який відносяться до особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства та погрозою застосування такого насильства, та існують ризики, що ОСОБА_9 і ОСОБА_8 можуть переховуватись від суду з метою перешкоджання розгляду кримінального провадження, а також, впливати на потерпілого і свідків по даному кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинувачених та їх захисників, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисників та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
При цьому, вирішуючи питання про застосування щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу, суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував що ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 та від 7 до 12 років із застосуванням додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із застосуванням додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.

Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , зокрема, обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка їм загрожує у разі доведеності вини, можуть переховуватися від суду.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 можуть незаконно впливати на свідків та потерпілого по даному кримінальному провадженню, щодо зміни показів на їх користь, а також, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, задля уникнення кримінальної відповідальності, що було підтверджено при апеляційному розгляді прокурором, який зазначив, що обвинувачені погрожували фізичною розправою іншому обвинуваченому по даній справі, який у ході досудового розслідування надав показання про скоєння злочину обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Також, існує ризик того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вони не працевлаштовані, постійного доходу не мають, не мають стійких соціальних зв`язків, раніше притягалися до кримінальної відповідальності, у тому числі і за злочини проти власності, що свідчить про схильність обвинувачених до злочинної діяльності.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги захисників про недоведеність наявності ризиків, необґрунтовані.

Враховуючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочину, який ставиться в вину їм обом, існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїй апеляційній скарзі захисники обвинувачених.

Окрім того, характер висунутого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинувачених.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду, не вбачається, а тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2020 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 березня 2020 року, включно, щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4