Провадження №1-кс/463/133/20
У Х В А Л А

02 січня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі слідчого судді - ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої посадової особи Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за його заявою від 16 грудня 2019 року про вчинення суддею Самбірського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_4 злочину передбаченого ст. 375 КК України та прокурором ОСОБА_5 і слідчими слідчого відділу Самбірського відділу поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 злочину передбаченого ст. 372 КК України.
Скаргу обґрунтовує тим, що 16 грудня 2019 року ним було подано заяву до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про вчинення злочинів передбачених ст.ст. 372, 375 КК України. Однак, 24 грудня 2019 року йому надійшов лист від ТУ ДБР про те, що відомості в ЄРДР не внесено, кримінальне провадження не розпочато. Вважає, що така бездіяльність суб`єкта оскарження не відповідає вимогам ст. 214 КПК України, а тому просить скаргу задоволити.
Скаржник у судовому засіданні підтримав скаргу з мотивів наведених у такій. Додатково пояснив, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.02.2019р. його та брата визнано винними у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, кримінальне провадження № 0000569 від 11.05.2016 р. Вважає, що даний вирок являється завідомо неправосудним, а також на його думку слідчі та прокурор безпідставно притягнули його та брата до кримінальної відповідальності у вказаному кримінальному провадженні. В зв`язку з наведеним він звернувся із заявою до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про вчинення злочинів передбачених ст.ст. 372, 375 КК України. Повідомив, що на даний момент наведений вирок суду ним оскаржено, триває апеляційний розгляд.
Представник ТУ ДБР, розташованого у м. Львові в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги приходжу до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

З наведених положень вбачається, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення

Як вбачається із заяви про вчинення злочину від 16 грудня 2019 року (а.с.7-10) ОСОБА_3 вважає, що суддя ОСОБА_4 ухвалив щодо нього завідомо неправосудний вирок від 14.02.2019р., чим вчинив злочин передбачений ст.375 КК України. Також просить притягнути до відповідальності за ст.372 КК України слідчих та прокурора ОСОБА_5 , які безпідставно притягнули його до кримінальної відповідальності. Згідно пояснень скаржника на даний момент вирок суду не скасовано, триває апеляційний розгляд.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

У Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено, що є неприйнятною притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійснені судових функцій. Консультативна рада європейських суддів наголошує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

В свою чергу, здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення тощо при явному зловживанні учасником процесу свого законодавчого права на оскарження такого рішення до вищої інстанції не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15).

Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд.

З матеріалів скарги вбачається, що скаржник не погоджуються з процесуальним рішенням судді, яке вважає завідомо неправосудним.

Щодо незгоди скаржника із процесуальними діями прокурора і слідчих, слід зазначити, що законність таких являлась предметом перевірки в ході судового розгляду у кримінальному провадженні №0000569. Винесення обвинувального вироку суду відносно скаржника та його брата однозначно свідчить про підставність притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Враховуючи наведене вважаю, що заява скаржника від 16 грудня 2019 року до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові, не містить жодної інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею, прокурором та слідчими кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 372, 375 КК України чи будь-якого іншого злочину, а зводиться до фактичного незгоди скаржника із процесуальними рішеннями цих осіб. Отже, дана заява не являється повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, в зв`язку з чим не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого, щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Беручи до уваги вказані вимоги КПК України та встановлені в судовому засіданні обставини в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в:
відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої посадової особи Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань, зобов`язання до вчинення дій.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1