Справа № 141/822/19
Провадження №11-кп/801/755/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0000198 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 12.05.2020, згідно якої відносно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді застави; продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів до 10.07.2020.

встановив:

Під час судового засідання при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 до Гайсинського районного суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд визнав, що зібрано достатньо доказів, які свідчать про продовження існування ризиків, що дають достатні підстави до продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого, в своїй апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу суду, як незаконну та постановити нову, якою відмовити прокурору в клопотанні про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрати йому запобіжний захід у виді застави, посилаючись на відсутність ризиків для застосування найсуворішого запобіжного заходу, неповноту судового розгляду, істотні порушення кримінального процесуального закону та особу обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення і виступи в судових дебатах обвинуваченого та його адвоката, які підтримали доводи апеляційної скарги; доводи прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги; дослідивши апеляційну скаргу та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про законність прийнятого рішення із наступних підстав.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до статті 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, іншим чином вчинити інше кримінальне правопорушення.

Із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях її застосування, якими є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які статтею 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності, як обґрунтованої підозри так і вищенаведених ризиків.

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права та свободи обвинуваченого має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним КПК України конкретним підставам і меті), що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Суд враховує, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 належить, відповідно до ст.12 КК України, до тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України строком покарання до 10 років позбавлення волі, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може уникати від покарання, незаконно впливати на свідків, які підлягають виклику до суду та ще не допитані в судовому засіданні, уникати явки до суду.

Посилання адвоката на перебування на утриманні у обвинуваченого батька, який є інвалідом ІІ-ї групи, не беруться судом до уваги, оскільки відповідно до довідки-характеристики виданої Скоморошківською сільською радою Оратівського району Вінницької області, обвинувачений не проживав разом з батьком, лише час від часу приїжджав до нього і ця обставина, не утримала ОСОБА_7 від вчинення тяжкого злочину в якому він підозрюється та не зможе в достатній мірі забезпечити виконання процесуальних обов`язків і зменшити відповідні ризики.

Також судом враховується, що обвинувачений проживає за межами Вінницької області, що в свою чергу, суттєво збільшує ризик переховуватися від суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, не може бути єдиною підставою для скасування запобіжного заходу у виді застави, позитивні характеристики з місця проживання на обвинуваченого.

Судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суду не надано переконливих доказів, які б могли свідчити, про те, що обвинувачений у разі перебування під домашнім арештом буде виконувати свої процесуальні обов`язки.

Місцевий суд вірно зазначив, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе в повній мірі запобігти ризикам, що існують в даному кримінальному провадженні щодо процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, стороною захисту не виконані вимоги, зазначені в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 03.03.2020, в підтвердження обґрунтування своєї апеляційної скарги, захистом не подано жодного доказу чи документу про наявність у ОСОБА_7 житла, де б він міг відбувати домашній арешт, як можливий, більш м`який запобіжний захід.

Також суд першої інстанції правомірно не застосував заставу враховуючи всі обставини кримінального провадження, існування суттєвих ризиків, що передбачені ст.177 КПК України.

Крім того, суд мав право не застосовувати запобіжний захід у виді застави через обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Посилання захисника на порушення прокурором вимог щодо звернення з клопотанням про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 не можна визнати достатніми для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки порядок внесення клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачений нормами ст.199 КПК України, належить до категорії проваджень, що підлягають розгляду слідчим суддею.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Захистом не заявлялось ніяких клопотань про відкладення розгляду для належної підготовки чи залучення додаткових доказів.

Крім того, сама сторона захисту не зверталася до суду із письмовими клопотаннями про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Пункт 5 ч.2 ст.183 КПК України передбачає можливість застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Правова позиція Європейського суду з даного питання викладена у справі «Москаленко проти України» остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34. Передбачає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для продовження тримання заявника під вартою.

Зважаючи на вищенаведене, що немає обставин, передбачених ст.178 КПК України, які би перешкоджали ОСОБА_7 перебувати під вартою, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги адвоката без задоволення.

Суд при розгляді апеляції не виявив таких істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які би давали підстави до скасування судового рішення, в тому числі було встановлено, що суддя при виході із нарадчої кімнати оголошував повний текст оскаржуваної ухвали від 12.12.2019.

Тому, керуючись ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 12.05.2020 щодо вирішення питання про запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.07.2020 залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3