У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_6 вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, винесеною з неповним з`ясуванням обставин справи, а висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим, вона підлягає скасуванню.
Зауважує, що ОСОБА_5 перебуває в місцях позбавлення волі з 05.03.2012 р., останнє стягнення на нього накладалось ще у 2014 році, усі раніше накладені погашені, у встановленому законом порядку. На час розгляду клопотання мав 7 заохочень. За весь період відбування покарання в різних установах характеризується позитивно, про що свідчать наявні в матеріалах справи документи.
На думку апелянта вказані обставини, а також дані характеристики, свідчать про те, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення та можливість повернення до соціально-нормативного життя в суспільстві.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

03.12.2019 р. до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання.
ОСОБА_5 засуджений Овідіопольським районним судом Одеської області 27.02.2014 р. за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до 13 років позбавлення волі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 р. ОСОБА_5 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 03.03.2012 р. до 14.03.2014 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку, що дані про особу засудженого ОСОБА_5 , за виключенням періоду відбування основного покарання з 25 жовтня 2018 року по 13 грудня 2019 року, не доводять того, що засуджений ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому, його клопотання про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання, як засуджений Овідіопольським районним судом Одеської області 27.02.2014 р. за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до 13 років позбавлення волі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 р. ОСОБА_5 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 03.03.2012 р. до 14.03.2014 р., з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
На день розгляду судом першої інстанції клопотання ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений за вчинення злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 309 КК України, із призначених 13 років позбавлення волі, відбув більше трьох чвертей строку покарання призначеного судом, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Разом з тим, з матеріалів судового провадження вбачається, що Державною установою «Вознесенська виправна колонія № 72», ОСОБА_5 , за період відбування покарання, характеризується позитивно. За весь період відбування покарання має 7 заохочень та 9 стягнень за порушення режиму утримання, які погашені у встановленому законом порядку. Відносно до представників адміністрації ввічливий, тактовний, завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. Загалом поводить себе спокійно, чемний, доброзичливий. Має адекватну самооцінку. Під час проведення індивідуальних бесід - відвертий, розсудливий, робить позитивні висновки з проведених з ним бесід, схильний до самокерованої поведінки. Входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість. Своїм прикладом позитивно впливає на виправлення інших засуджених. Позову за виконавчими листами та аліментів за особовою справою не має. Підтримує зв`язкок з рідними шляхом надання побачень, отримує від них посилки та передачі.

Отже, ОСОБА_5 засуджений за вчинення злочину середньої тяжкості, тяжкого та двох особливо тяжких злочинів, за період відбування покарання сім разів заохочувався начальником установи, разом із тим, 9 разів допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, що не може свідчити про готовність ОСОБА_5 до самокерованої правослухняної поведінки. При цьому, рішенням комісії Державної установи «Вознесенська ВК № 72» від 24.10.2019 р. засудженому ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні до нього пільги, передбаченої ст. 82 КК України, у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови для умовно-дострокового звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2019 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , зокрема, матеріали особової справи, в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3