Справа № 333/4477/17
Провадження № 1-кп/333/775/19
УХВАЛА
24 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинувачених: ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2019 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з Запорізького апеляційного суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по вказаному кримінальному провадженню обрано суддю ОСОБА_1 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернувся із клопотанням про обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою. У своєму клопотання прокурор вказав, що останній обґрунтовано обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України. ОСОБА_6 раніше судимий, обвинувачується у скоєнні злочину, який відноситься до категорії тяжких. Обвинувачений зареєстрований за межами м. Запоріжжя, не має стійких соціальних зв`язків, не має законних постійних доходів, офіційно не працевлаштований, тому усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів, а також невідворотність покарання, може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя, Донецької області та перетнути кордон України, тим самим може переховуватися від суду. Прокурор у своєму клопотанні дійшов висновку, що на цей час існують ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду та вчинення іншого злочину.

Прокурор ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_5 підтримали клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу та просили суд задовольнити його.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

При цьому, обвинувачений зазначив, що він до затримання проживав на орендованій квартирі у м. Маріуполь, Донецької області разом із дружиною та дітьми. Їх у нього четверо: троє є рідними, а четвертий дружини від першого шлюбу. Клопотання прокурора вважає незаконним, так викладені у ньому факти не відповідають дійсності. Він хворіє та має рідкий діагноз «бруцельоз» з яким і перебуває на обліку у лікаря інфекціоніста. Досить тривалий час перебуває під вартою, хоча для цього відсутні жодні підстави, тому що зможе забезпечити свою процесуальну поведінку, перебуваючи на домашньому арешту за місцем свого проживання або реєстрації у м. Маріуполі, Донецької області.

Захисник ОСОБА_7 зазначив, що прокурор у судовому засіданні не довів, що більш м`який запобіжний захід ОСОБА_6 не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього. У обвинуваченого мається сім`я, дружина, неповнолітні діти, тобто міцні соціальні зв`язки. Тому, просить суд застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_11 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думки прокурорів, потерпілої, обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання під час судового засідання довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_6 міг вчинити злочини, зазначені в обвинувальному акту.

Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра цілком обґрунтована, доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист про недоведеність винуватості при обставинах, викладених у обвинувальному акті, обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше тричі судимий за скоєння умисних, у т.ч. корисливих злочинів; звільнився у травні 2015 року, а обвинувачується, що скоїв злочин у липні 2017 року), його майновий стан (офіційно не працює, перебував на обліку у центрі зайнятості, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні четверо дітей ОСОБА_12 , 2005 року народження, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , 2014 року народження і дитину дружин и від першого шлюбу ОСОБА_15 ; мешкав до затримання в орендованій квартирі у м. Маріуполі, Донецької області, адресу якої обвинувачений не пам`ятає, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але там не проживав).
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_16 судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 4 до 6 років позбавлення волі).
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інший злочин.

Отже, враховуючи вказані обставини, клопотання прокурора необхідно задовольнити, а до обвинуваченого ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді тримання.
У даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав інтересів як суспільства, так і потерпілих, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Також, ст. 194 КПК України передбачено, які обов`язки необхідно буде покласти на підозрюваного у разі внесення ним застави та наслідки їх невиконання.

Враховуючи вимоги ч.5 ст. 182 КПК України, той факт, що злочини, в якому обвинувачується ОСОБА_6 не підпадає під перелік злочинів, визначених ч.4 ст. 183 КПК України, тому, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, визначається можливість застосувати заставу у розмірі 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
З урахуванням вимог п.16 ч.1 ст.3 КПК України та ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік», ОСОБА_6 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 75 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 144 075 грн. У разі внесення вказаної застави на обвинуваченого ОСОБА_6 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст. 182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.
Керуючись ст.ст. 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 22.02.2020 року (включно).

ОСОБА_6 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 144 075 (сто сорок чотири тисячі сімдесят п`ять) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_6 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаним суддею;

- не відлучатися з м. Маріуполю, Донецької області без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, а також надіслати начальнику ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 26.12.2019 року о 10-00 год.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1