Постанова

Іменем України
12 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 200/2425/18
провадження № 51-6282км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003334, про застосування примусових заходів медичного характеру щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 ,
за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 2 березня 2018 року застосував до ОСОБА_7 , котрий вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради».
Вирішено питання про запобіжний захід та речові докази.
Згідно з ухвалою суду ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене за ч. 2 ст. 121 КК (з урахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду від 18 січня 2019 року), за таких обставин.
Так, у період з 23:00 18 листопада до 01:00 19 листопада 2017 року ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_3 , завдав ОСОБА_8 іконою удару по лобовій частині голови та правою рукою, стиснутою в кулак у щоку. Надалі ОСОБА_7 повалив ОСОБА_8 на підлогу та пластмасовим черпаком завдав їй трьох ударів по голові, а також по разу ударив кулаком лівої руки в обличчя, лівою ногою по голові та завдав численних ударів руками, ногами по тулубу та ніжні кінцівках, заподіявши потерпілій різних тілесних ушкоджень, у тому числітяжких у вигляді комплексної закритої черепно-мозкової-лицевої травми, від яких та померла.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 18 січня 2019 року ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_7 скасував та постановив нову ухвалу, якою клопотання слідчого, погоджене з прокурором, задовольнив і застосував до ОСОБА_7 на підставі ч. 2 ст. 19, п. 1 ст. 93, п. 3 ч. 1 ст. 94 КК примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у цьому суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На підтвердження своїх вимог, прокурор зазначає, що апеляційний суд вийшов за межі його апеляційної скарги, в якій ставилося питання про зміну судового рішення та всупереч вимогам статей ч. 3 ст. 420, ч. 3 ст. 421 КПК скасував ухвалу місцевого суду та ухвалив нову. За твердженням прокурора, прийнятого рішення апеляційний суд належним чином не мотивував, правових обґрунтувань не навів та безпідставно послався на ч. 2 ст. 404 КПК, норми якої, на його думку, у цьому випадку не можуть бути застосовані.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення, просив ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у цьому суді.
Захисник ОСОБА_6 , яка взяла участь у касаційному розгляді в режимі відеоконференції, заперечила проти задоволення касаційної скарги прокурора, просила оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
У п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі його порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
Доводи, наведені в касаційній скарзі прокурора, про істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону є неспроможними з огляду на нижченаведене.
Як убачається з матеріалів провадження, за результатами судового розгляду клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 суд першої інстанції застосував до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Не погодившись із указаною ухвалою суду, перший заступник прокурора Дніпропетровської області подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу районного суду щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, виключивши із зазначеного рішення посилання на спрямованість умислу, мети й мотиву його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, а в іншій частині ухвалу залишити без змін.
Переглянувши кримінальне провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 скасуванню та постановлення нової ухвали.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи від 25 січня 2018 року № 16 ОСОБА_7 у період, в який він вчинив інкриміноване йому діяння, виявляв тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності у формі змішаного психотичного розладу внаслідок поєднаного вживання алкоголю та канабіноїдів, в за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
З огляду на наведений висновок експерта апеляційний суд встановив, що місцевий суд всупереч нормам п. 2 ч. 1 ст. 505 КПК безпідставно дійшов висновку, що ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК, оскільки у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру до особи у стані неосудності встановлюється вчинення нею не кримінального правопорушення, а саме суспільно небезпечного діяння.
При цьому згаданий суд обґрунтовано вказав, що із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, є несумісними наявність у свідомості чітко сформованого умислу в розумінні ст. 24 КК, а також мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
За вказаних обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 , перебуваючи у стані неосудності, не міг усвідомлювати суб`єктивну сторону вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння, що свідчить про відсутність умислу та мети, а тому в мотивувальній частині рішення із зазначенням того, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 121 КК, суд виклав встановлені фактичні обставини, які суд першої інстанцій визнав доведеними без посилання на умисну форми вини.
З такими висновками апеляційного суду погоджується і Верховний Суд та вважає, що відсутні підстави вважати зазначені висновки апеляційного суду сумнівними та необґрунтованими.
Що стосується доводів прокурора про незаконність ухвали апеляційного суду лише на тій підставі, що суд апеляційної інстанції з огляду на апеляційні вимоги прокурора повинен був змінити рішення місцевого суду, а не скасовувати його, то ці доводи, на думку Верховного Суду, не свідчать про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в силу ч. 1 ст. 412 КПК, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки це не призвело до погіршення становища ОСОБА_7 .Водночас суд касаційної інстанції виходить також із того, що питання, постановлені прокурором в апеляційній скарзі, апеляційний суд розглянув та вирішив відповідно до вимог КПК і знайшли відповідне відображення в тексті ухвали апеляційного суду.
Всупереч доводам прокурора ухвала апеляційного суду за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався цей суд при прийнятті рішення.
Інших доводів про незаконність ухвали апеляційного суду, які могли би бути підставою для її скасування та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, касаційна скарга прокурора не містить.
Тому Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3