Дата документу 22.06.2020 Справа № 554/4337/20
Провадження№1-кд/554/39/2020
У Х В А Л А
Іменем України

22 червня 2020 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нюнемяки Всеволожського району Ленінградської області РФ, громадянина України, освіта середня, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в :

Міністерство юстиції України звернулось до суду із клопотанням про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо ОСОБА_4 та визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Канського міського суду Красноярського краю від 19 грудня 2017 року із зазначенням початку строку відбування покарання.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 засуджений вироком Канського міського суду Красноярського краю від 19 грудня 2017 року до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних або інформаційно - телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі; 2 епізоди) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 7» ГУФСВП Росії по Красноярському краю»; кінець відбуття строку покарання 18.07.2026 року .

ОСОБА_4 є громадянином України та останнім відомим місцем його проживання є АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , згідно його письмової заяви, має бажання не відбутий строк покарання відбувати на території України.

В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, подав клопотання, в якому просив суд про проведення судового розгляду за відсутності представника Міністерства юстиції України.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Судом, з урахуванням вищевказаного, думки прокурора та положень ст. 610 КПК України, визнано можливим розглядати клопотання у відсутність представника Міністерства юстиції України.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.

Згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно з її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Крім того, відповідно до ст. 10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, у разі продовження виконання вироку держава дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку, або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання.

Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку,і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 вищевказаної конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Згідно з ч. 3 ст. 610 КПК України та ч. 4 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

З клопотання поданого заступником начальника Управління міжнародної правової допомоги начальника відділу передачі засуджених осіб та виконання вироків Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України вбачається, що воно відповідає вимогам ч. 4 ст. 610 КПК України.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся із заявою про направлення його для подальшого відбування покарання до Україна, оскільки він є громадянином України.

За довідкою начальника ФКУ ВК-7 ГУФСИН Росії по Красноярському краю ОСОБА_4 , засуджений 19 грудня 2017 року вироком Канського міського суду Красноярського краю за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 2 ст. 69 КК РФ до 9 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Початок строку покарання 19 грудня 2017 року. Кінець строку - 18 липня 2026 року , залік з 19 липня 2017 року по 18 грудня 2017 оку включно 153 дні. Станом на 29 листопада 2019 року відбув 2 роки 4 місяців 10 днів , залишилось до відбуття на строку 6 років 7 місяців 20 днів.

Як вбачається, з вироку Канського міського суду Красноярського краю від 19 грудня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 30, пункт «г» ч. 4 ст. 228.1, дії останнього кваліфіковані як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних або інформаційно - телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 КК РФ замахом на злочин визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, які безпосередньо спрямовані на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з обставин, що не залежать від цієї особи.

Зазначеному положенню ч. 3 ст. 30 КК РФ відповідає ч.ч. 1, 2 ст. 15 КК України, а саме: «Замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим , якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі».

Пункт г) ч. 4 ст. 228.1 КК РФ передбачає відповідальність за незаконні виробництво, збут або пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, а також незаконні збут або пересилання рослин, що містять наркотичні речовини або психотропні речовини, або їх частин, які містять наркотичні засоби або психотропні речовини, здійснені в великому розмірі.

Зазначеному положенню пункту г) ч. 4 ст. 228.1 КК РФ відповідає ч. 3 ст. 307 КК України, а саме: «Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього.»

За дії, за які засуджено ОСОБА_4 , в Російській Федерації, також передбачена відповідальність законодавством України, а саме: частина 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України передбачає замах на незаконний збут наркотичних засобів у великих розмірах.

Згідно з ч. 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Частина 3 статті 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Документи, додані до клопотання, складені за місцем відбування покарання засудженого на території Російської Федерації, не свідчать про наявність безумовних обставин, що могли б стати перешкодою для передачі засудженого громадянина України ОСОБА_4 для відбування ним покарання на території України.

Таким чином, за наслідками розгляду клопотання суд вважає, що необхідно задовольнити, визначивши, що дії засудженого ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України. Вирок Канського міського суду Красноярського краю від 19 грудня 2017 року відносно громадянина України ОСОБА_4 , засудженого за скоєння злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 2 ст. 69 КК Російської Федерації, привести у відповідність із законодавством України, та вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 307 КК України.

Разом з тим, ч. 3, 4 ст. 68 КК України передбачають, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів, передбачених у статтях 109-114-1, 437-439, ч. 1 ст. 442 та ст. 443 цього Кодексу, а тому вказаний вирок підлягає виконанню на території України за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, а засуджений ОСОБА_4 підлягає відбуванню покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не застосовує до ОСОБА_4 додаткове покарання, у виді конфіскації майна, що передбачене ч. 3 ст. 307 КК України , як обов`язкове додаткове покарання.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 необхідно рахувати з 19 грудня 2017 року.

На підставі ст. 7 КК України, враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 9, 10, 11, 12 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Додаткового проколу до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, ст.ст. 606-610 КПК України, суд,

у х в а д и в :

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Канського міського суду Красноярського краю від 19 грудня 2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

ОСОБА_4 вважати засудженим за вироком Канського міського суду Красноярського краю від 19 грудня 2017 року за:

- ч.2 ст. 15 ч.3 ст.307 КК України до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 19 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 липня 2017 року по 18 грудня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України та прокурором до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1