КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/7514/19 Провадження № 11-кп/824/2088/2020 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0010470 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 6 червня 2000 року вироком Новокаховського міського суду Херсонської області за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі;
- 16 червня 2004 року вироком Новокаховського міського суду Херсонської області за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
- 20 лютого 2006 року вироком Новокаховського міського суду Херсонської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 28 травня 2012 року вироком Новокаховського міського суду Херсонської області, зміненого ухвалою апеляційного суду Херсонської області, за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі, звільнений 21 січня 2013 року по відбуттю строку покарання;
- 28 травня 2014 року вироком Новокаховського міського суду Херсонської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70 КК України до 3 років 1 місяці позбавлення волі, звільнений 18 жовтня 2016 року умовно-достроково , не відбутий строк 7 місяців 7 днів;
- 04 листопада 2019 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК України до 6 (шести) місяців арешту;

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року скасувати, застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання у виді штрафу.

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70, ст. 72 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначеного цим вироком та вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді двох років одного місяця позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції призначаючи покарання залишив поза увагою пом`якшуючу обставину, а саме те, що він активно сприяв розкриттю злочину.
Апелянт звертає увагу суду на те, що він офіційно працевлаштований на посаді механіка вантажних автомобілів.
Зазначає, що сплатив витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Судом першої інстанції встановлено, що 3 листопада 2018 року близько 14 години ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, помітив на землі поліетиленовий згорток з порошкоподібною речовиною білого кольору.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання наркотичного засобу - метадону, без мети збуту, ОСОБА_6 підняв з землі поліетиленовий згорток та поклав його до пачки з-під цигарок. Тим самим, ОСОБА_6 вчинив повторне незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадону, без мети збуту.

У той же день, близько 15 години за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 26-м, біля бюро ритуальних послуг, ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції, у якого при собі в пачці з-під цигарок знаходився поліетиленовий згорток з наркотичним засобом - метадоном.

Обвинувачений ОСОБА_6 клопотань про участь у судовому засіданні під час розгляду його апеляційної скарги до суду на направляв, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Під час апеляційного розгляду, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягаєз наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про вид покарання суд у відповідності до положень ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 вину у вчиненому злочині визнав, щиро розкаявся, не працював, за місцем реєстрації характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває,раніше судимий.
Судом враховано також те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, що вірно визнано судом як обставина, яка пом`якшує покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого судом враховано рецидив злочину.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, щодо працевлаштування ОСОБА_6 на посаді механіка вантажних автомобілів. Дана обставина не досліджувалась у суді першої інстанції, учасники судового провадження не заявляли клопотань про її дослідження.
Крім того, будь - яких доказів на підтвердження вказаної обставин матеріали справи не містять, при цьому, як вбачається із журналу судового засідання обвинувачений повідомляє суду, що не має офіційного працевлаштування.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що дана обставина не впливає на обґрунтованість висновку суду при призначенні ОСОБА_6 покарання, яке він повинен відбувати реально.
Також апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, як обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину.
Так, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.
В той же час, обвинуваченим не зазначено, які його дії можуть бути сприйняті, як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки в матеріалах кримінального провадження відомості про такі дії відсутні, як і не вказані вони в апеляційній скарзі.
Щодо доводів апеляційної скарги про застосуванням положень ст. 69 КК України та призначення покарання у виді штрафу, то апеляційний суд вважає їх безпідставними.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Судом першої інстанції вірно встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, що виключає застосування при призначенні йому покарання ст.69 КК України.
Колегія суддів погоджується із висновком суду про неможливість перевиховання та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 неодноразово судимий та вчинив даний злочин, маючи непогашену судимість за умисні злочини, зокрема ті, які не утворюють повторності, що свідчить про його стійне небажання стати на шлях виправлення.
Призначаючи ОСОБА_6 такий вид покарання, як позбавлення волі суд мотивував, чому більш м`який вид покарання до обвинуваченого не може бути застосований. З такими висновками погоджується колегія суддів.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що санкцією ч. 2 ст. 309 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.
Відтак, покарання у виді двох років позбавлення волі є мінімальним до найнижчої межі, встановленої в санкції статті за злочин передбачений ч. 2 ст. 309 КК України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду щодопризначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4