Справа№ 953/4053/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження №00000957 від 19.02.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у ХВК №43, раніше судимого:
-12.09.2011 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
-14.03.2012 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 317, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці;
-24.07.2012 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 309, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнився з місць позбавлення волі 02.07.2014 року за ЗУ «Про амністію»;
-21.01.2016 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
-12.03.2019 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.185, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , належала квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.02.1999, виданого ХМР ВКГУЕКМ УКМП ЦПДЖФ (реєстраційний №2-А-99-156911).
Наприкінці жовтня-початку листопада 2018 року (точні дата та час у ході проведення досудового розслідування не встановлено) у невстановленому місці ОСОБА_4 надав згоду іншій особі за грошову винагороду виступити фіктивним продавцем вищезазначеної квартири, яка ОСОБА_4 не належить.
ОСОБА_4 , з метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на використання підробленого документу, переслідуючи при цьому корисливу мету, яка виразилась в отриманні від іншої особи грошової винагороди, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, у листопаді 2018 року, точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено, у невстановленому в ході досудового розслідування місці ОСОБА_4 отримав від іншої особи підроблені документи, а саме:
- підроблене свідоцтво про право власності на житло реєстраційний № НОМЕР_1 від 20.01.1998, на квартиру АДРЕСА_2 , згідно якої власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 ;
- підроблену довідку з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1047031 від 17.10.2018, згідно якої власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 .
Далі, 21.11.2018, в денний час, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 разом з іншою особою прибув до офісу приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , розташованого за адресою: м. Харків, вул. Молочна, 6, де ОСОБА_4 за домовленістю із іншою особою, надав приватному нотаріусу ХМНО ОСОБА_6 підроблені документи, а саме:
- підроблене свідоцтво про право власності на житло реєстраційний № НОМЕР_1 від 20.01.1998, на квартиру АДРЕСА_2 , згідно якої власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 ;
- підроблену довідку з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1047031 від 17.10.2018, згідно якої власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 з метою укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 з покупцем ОСОБА_7 .
У подальшому, усвідомлюючи, що він не є власником вищевказаної квартири та, відповідно, не може виступати її продавцем, ОСОБА_4 , діючи відповідно до домовленостей, попередньо досягнутих з іншою особою, підписав договір купівлі-продажу від 21.11.2018, який містить посилання на згадане підроблене свідоцтво про право власності на квартиру, тим самим, використав означений завідомо для нього підроблений документ.
У цей же день вказаний договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 (реєстровий №3499) та о 15 год. 53 хв. 28 сек. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за особою, яка зазначена у згаданому договорі покупцем ОСОБА_7 .
Таким чином ОСОБА_4 використав завідомо підроблені документи з метою отримання від іншої особи неправомірної винагороди.
Крім того, 22.11.2015 встановлений факт смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 20.02.2018 встановлений факт смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 яким за життя на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВКГУЕКМ ЦПДЖФ УКМП ХМР (реєстраційний №1-93-16363 від 12.07.1993) належала квартира АДРЕСА_3 .
На початку лютого 2019 року (точні дата та час у ході проведення досудового розслідування не встановлено) у невстановленому місці ОСОБА_4 надав згоду іншій особі за грошову винагороду виступити фіктивним продавцем квартири, яка ОСОБА_4 не належить.
ОСОБА_4 , з метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на використання підробленого документу, переслідуючи при цьому корисливу мету, яка виразилась в отриманні від іншої особи грошової винагороди, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, у лютому 2019 року, точний час в ході досудового слідства не встановлено, у невстановленому в ході досудового розслідування місці ОСОБА_4 отримав від іншої особи підроблені документи, а саме:
- договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 №Н7-675 від 05.04.1996, начебто укладеному на Харківській товарній біржі, відповідно до якого
ОСОБА_4 є власником зазначеної квартири;
- підроблену довідку з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1039947 від 27.06.2018, згідно якої власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_4 .
Далі 14.02.2019, в денний час, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 разом з іншою особою на її прохання прибув до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 63, де ОСОБА_4 надав приватному нотаріусу ХМНО ОСОБА_10 підроблені документи, а саме:
- договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 №Н7-675 від 05.04.1996, начебто укладеному на Харківській товарній біржі, відповідно до якого
ОСОБА_4 є власником зазначеної квартири;
- підроблену довідку з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1039947 від 27.06.2018, згідно якої власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_4 з метою укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 з покупцем ОСОБА_7 .
У подальшому, усвідомлюючи, що він не є власником вищевказаної квартири та, відповідно, не може виступати її продавцем, ОСОБА_4 , діючи відповідно до домовленостей, попередньо досягнутих з іншою особою, підписав договір купівлі-продажу від 14.02.2019, який містить посилання на згаданий договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 №Н7-675 від 05.04.1996, начебто укладений на Харківській товарній біржі, та, тим самим, використав означений завідомо для нього підроблений документ.
У цей же день вказаний договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 (реєстровий №445) та о 16 год. 35 хв. 13 сек. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за особою, яка зазначена у згаданому договорі покупцем ОСОБА_7 .
Таким чином ОСОБА_4 використав завідомо підроблені документи з метою отримання від іншої особи неправомірної винагороди.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у висунутому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому розкаявся, та дав показання, які відповідають обставинам скоєння кримінального правопорушення, викладеним у обвинувальному акті, а сам, що він надав згоду своєму знайомому за грошову винагороду використати його паспортні дані з метою складання документів, які посвідчують його право власності на дві квартири, які йому не належать, з матою їх подальшого продажу. За свої дії він мав отримати 300 доларів США, проте отримав лише частину домовленої суми у розмірі 100 доларів США та 1000 грн. На питання відповів, що особисто був присутній у двох нотаріальних конторах при укладанні договорів купівлі-продажу на квартири, що були попередньо оформленні на його ім`я, та підписував ці договори від імені продавця, тобто свого імені. Зазначив, що продані ним квартири йому ніколи не належали, він в них ніколи не був. Вказав, що його знайомий завірив його, що ці дві квартири належать його родичам. Повідомив суд, що продаж квартир відбувався кожного разу одній і тій же особі, яка скоріше за все була відома його знайомому ще раніше. Також зазначив, що отримав невеликий інструктаж від свого знайомого перед тим, як з`явитися у нотаріусів, а саме запам`ятав з його слів адреси квартир, їх розташування на поверхах будинку. Дуже шкодує, що так сталось. Просив суд суворо не карати, зазначив, що відповідні висновки для себе зробив.

Показання ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин передбачений ч.4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа і його дії правильно кваліфіковані.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесене до злочину невеликої тяжкості, особу винного, який раніше неодноразово засуджений, в тому числі останні раз 12.03.2019 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.185, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, на теперішній час відбуває покарання у Харківській виправній колонії №43, на період скоєння інкримінованого йому злочину офіційно не працював, неодружений, має постійне місце проживання, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з лютого 1998 року з діагнозом: синдром залежності від опіоідів (повідомлення КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» від 16.04.2018 року №2712.

На підставі ст. 66 КК України як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття обвинуваченого у вчиненому, яке виразилось в усвідомленні ним своєї провини та засудженні своєї протиправної поведінки.

Обставин, згідно з положеннями статті 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який для себе відповідних висновків не зробив, маючи не зняту та не погашену судимість, вчинив новий умисний злочин, а також враховуючи інші обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому основного покарання у вигляді арешту на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, так як відсутні передбачені ст. 69 КК України умові і підстави призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачене законом.
Частиною 4 статті 70 Кримінального кодексу України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує, що після постановлення вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.03.2019 року, встановлено, що ОСОБА_4 винен ще і в іншому злочині, передбаченому частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, тому остаточне покарання ОСОБА_4 належить призначити за сукупністю злочинів, відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 373, 374, 395 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України і призначити йому покарання у виглядіу вигляді 6 (шести) місяців арешту.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи покарання, призначене ОСОБА_4 вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.03.2019 року, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням у вигляді 4 (чотирьох) років 1 місяця позбавлення волі за вироком від 12.03.2019 року, призначити остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 рахувати з часу його фактичного затримання, що рахується в порядку виконання вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.03.2019 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 в межах кримінального провадження за №0000957 від 19.02.2020 року, не обирався.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку після його оголошення вручається прокурору та обвинуваченому.
Суд роз`яснює обвинуваченому право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1