Справа № 308/3976/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2020 року м. Ужгород
В С Т А Н О В И В :
Слідчий СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 , за погодженням з прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «Volkswagen Caddy» р.н. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 .
В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що 23 квітня 2020 року приблизно о 15 годині 05 хвилин на перехресті вулиць Минайської та вул. 8 березня в м. Ужгород відбулось зіткнення автомобілів "Фольксваген каді" р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіля «Опель Астра» р. н. Республіки Польщі НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та автомобіля Форд Фюжен р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Опель» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,отрмала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, перелом середньої третини лівої клюяиці зі зміщенням.
23 квітня 2020 року слідчим слідчого відділу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 , з метою виявлення та фіксації обстаин вчинення кримінального правопорушення було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди В ході проведення огляду було вилученно автомобіль марки "Volkswagen Caddy» р.н. НОМЕР_1 , автомобіль марки «Opel Astra» р.н. Польші НОМЕР_3 , автомобіль марки «Ford Fusion» р.н. НОМЕР_4 , які в подальшому у відповідності до положень ст. 98 КПК України постановою слідчого визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Враховуючи, що вищевказаний транспортні засоби після вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди, а також самі по собі містять відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин в ході досудового розслідування кримінального провадження, з метою встановлення ознак кримінального правопорушення, швидкого, повного та неупередженого розслідування вказаного кримінального правопорушення, а також з метою запобігання знищення слідів вчинення кримінального правопоорушення, або перешкоджанню встановленню істини у вказаному кримінальному провадженні слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб, а саме на автомобіль марки «Volkswagen Caddy» р.н. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ТОВ «АВЕ Ужгород».
Слідчий ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав подане ним клопотання, просив задовольнити з підстав викладених у клопотанні.
Власник майна представник ТОВ «АВЕ Ужгород» адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, зазначив, що клопотання є не обґрунтованим, зокрема, не доведено необхідність арешту транспортного засобу у відповідності до положень ст. 132 КПК України, а також не доведено жодного ризику, передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України. Окрім цього зазначив, що власник транспортного засобу гарантує його збереження, готовий надати його при першій потребі для проведення будь-яких слідчих дій, а також не має наміру відчужувати його.
Заслухавши пояснення слідчого ОСОБА_2 та представника ТОВ «АВЕ Ужгород» адвоката ОСОБА_3 , перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.04.2020 року, було вилучено транспортний засіб «Volkswagen Caddy» р.н. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ТОВ «АВЕ Ужгород».
Постановою слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 від 24.04.2020 року, даний транспортний засіб визнано речовим доказом.
Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином, арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів (в тому числі цінних паперів, грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98 цього Кодексу. Згідно ч. 1ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна;2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно доч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першоїстатті 170 цього Кодексу(ч. 1ст. 173 КПК України).
Слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити, оскільки, слідчим не доведена необхідність накладення арешту на тимчасово вилучений автомобіль марки «Volkswagen Caddy» р.н. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ТОВ «АВЕ Ужгород», а також не доведено наявність ризиків, щодо можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Так у клопотанні слідчого не зазначено, хто із водіїв транспортних засобів є винуватим у незабезпеченні правил дорожнього руху під час ДТП, наслідком якихи є травмування пасажира автомобіля "«Опель Астра» р. н. Республіки Польщі НОМЕР_3 ОСОБА_8 , не наведено механізм скоєного ДТП та яку участь у ньому має водій автомобіля «Volkswagen Caddy» р.н. НОМЕР_1 , зокрема, чи є він суб`єктом відповідальності а автомобіль доказом у даному кримінального правопорушення чи можливої конфіскації , забезпечення цивільного позову.
При вирішенні клопотання, слідчий суддя зазначає, що арешт вказаної речі може призвести до обмеження права власності особи, в якої він був також вилучений, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, та приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності, тому слідчий суддя вважає, що клопотання є необґрунтованим.
Таким чином, у задоволенні клопотання слід відмовити.
Відповідно до ч.3ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст.ст.170-173,372,395 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня іі оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 04 травня 2020 року о 16 год. 20 хв.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1