Справа № 738/2151/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/311/20
Категорія - ч.3 ст.309 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000443 від 06.09.2019 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 22.01.2020, по кримінальному провадженню щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березна Менського району Чернігівської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.309, ч.1 ст.310 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 22.01.2020 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.310 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, ч.3 ст.309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_6 остаточно призначене покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 4710,30 грн. процесуальних витрат на користь держави за проведення експертиз.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За вироком суду визнано доведеним, що на початку травня 2019 року (більш точної дати не встановлено), ОСОБА_6 , на присадибній ділянці, розміщеній по АДРЕСА_1 , вніс у грунт насіння рослин роду Коноплі, таким чином здійснивши незаконний посів 17 нарковмісних рослин роду Коноплі, які у подальшому незаконно вирощував, що полягало у культивуванні шляхом знищення бур`янів та підв`язуванні стебел рослин мотузками.

У подальшому, 17.09.2019 під час обшуку господарства по АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 , на присадибній ділянці, виявлено та вилучено вище вказані 17 рослин, які відповідно до висновку експерта № 949 (х) від 24.09.2019 належать до рослин роду Коноплі та містять у своєму складі психоактивний компонент каннабісу тетрагідроканнабінол.

Крім того, ОСОБА_6 , влітку 2019 року (більш точної дати не встановлено), на своїй присадибній ділянці по АДРЕСА_1 , назбирав рослини коноплі, які переніс до власного господарства, висушив, подрібнив, таким чином виготовив наркотичний засіб та зберігав без мети збуту на горищі будинку, на горищі сараю, в приміщенні сараю та майстерні, а також на території господарства.

17.09.2019 під час обшуку господарства за місцем проживання ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 16.09.2019, на горищі будинку, на горищі сараю, в приміщенні сараю та майстерні, а також на території господарства, виявлено та вилучено верхівкові частини та листя, а також частково подрібнену речовину рослинного походження, що є особливо небезпечним наркотичним засобом каннабісом, включеного до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів таблиці 1 списку № 1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770.

Згідно з висновком експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів № 950 (х) від 04.10.2019 вилучені верхівкові частини та листя у вигляді фрагментів стебел, бічних гілок з листям та верхівками та частково подрібнена речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом каннабісом, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 3456,6 г.

Відповідно до таблиці 1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу» Наказу № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», каннабіс масою 2500 г. і більше, є особливо великим розміром.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого, просив вирок стосовно ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий, яким призначити покарання за ч.1 ст.310 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч.3 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання у виді позбавлення вол на строк 5 років.

Вказав, що призначене судом покарання із застосуванням ст.75 КК України судом не мотивовано та не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого. Зазначив, що судом не взято до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх суспільну небезпеку. Також судом не в повній мірі враховане особу обвинуваченого, який ніде не працює, задовільно характеризується, вживає наркотичні засоби.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував доводам апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин, в порядку ч.3 ст.349 КПК України та кваліфікацію його дій за ч.1 ст.310 та ч3 ст.309 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється, а тому вирок суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування до ОСОБА_6 ст.75 КК України не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду щодо призначеного обвинуваченому покарання із застосуванням цієї статті.

При вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, зміст досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, дані про особу обвинуваченого, який не має судимостей, його вік, формально посередньої характеристики за таким, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Врахував суд і наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме: щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують його.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.309 КК України та у виді обмеження волі, в межах санкції ч.1 ст.310 КК України, а також при призначенні покарання за сукупністю злочинів застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим та можливості його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Отже, покарання засудженому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст.75 КК України, та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого ОСОБА_6 є безпідставними. Доводи прокурора наведені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не відповідають матеріалам кримінального провадження та вимогам закону.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, не виявлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок Менського районного суду Чернігівської області від 22.01.2020, по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4