ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/2566/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2304/20
Категорія: ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 13 квітня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, до 10 червня 2020 року та визначено суму застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 168 160 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що кримінальна справа відносно нього сфальшована, прокурор здійснює психологічний та моральний тиск на нього, а визначена судом сума застави є занадто великою для його сім`ї.

Просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 190 КК України, які відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а також у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 неодноразово судимий, останні рази 20.01.2015 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі; 29.12.2017 року Харківським районним судом Харківської області звільнений умовно достроково, на невідбуту частину покарання 9 місяців 17 днів; 12.06.2019 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.ч.2, 3 ст.185 на 3 роки 6 місяців позбавлення волі та наразі обвинувачується у скоєнні ряду злочинів свідчить про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки зазначені злочини відносяться до категорії злочинів проти власності.

Таким чином, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинувачений може впливати на потерпілих та свідків, оскільки існує певна ймовірність того, що ОСОБА_8 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про фальсифікацію кримінального провадження щодо нього, то колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини повинні бути досліджені судом під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Також, не можуть бути враховані доводи апеляційної скарги щодо психологічного та морального тиску прокурора відносно ОСОБА_8 оскільки зазначені обставини потребують перевірки під час судового провадження по суті.

При цьому колегія суддів зазначає, що матеріали провадження не містять заяв ні обвинуваченого, ні його захисника з приводу застосування до ОСОБА_8 незаконних методів зі сторони працівників правоохоронних органів.

Доводи скарги обвинуваченого про непомірний розмір застави є необґрунтованими з огляду на належне врахування суддею конкретних обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану ОСОБА_8 , даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Підстав вважати вказаний розмір застави непомірно великим для обвинуваченого, як про це зазначено в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що визначений суддею розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, відповідає вимогам ч.5 ст.182 КПК України та здатний забезпечити охорону загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ухвали суду є безпідставними, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 13 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: