ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2020 м. Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005663 відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2016 року приблизно о 20 год. 00 хв. ОСОБА_11 , перебуваючи у приміщенні ТЦ «Форум», що по вул. Під Дубом, 7Б у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, за відсутності уваги сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі столику біля камери схову супермаркету «Сільпо» вказаного торгового центру планшет марки «Impression ImPAD 4214» вартістю 900 грн., в чохлі вартістю 200 грн., чим спричинив матеріальної шкоди ОСОБА_9 на загальну суму 1100 грн.
Обвинувачений ОСОБА_11 при допиті в судовому засіданні у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України вину не визнав. Надав суду покази, в яких зазначив, що знайшов планшет в торговому центрі «Форум» на столі біля ліфту. В цей же день написав заяву про знайдений планшет та подав відповідну заяву на оголошення. Додатково зазначив, що на оглянутому в судовому засіданні відеозаписі з камер спостереження зображений не він, а інша особа.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим провини у пред`явленому обвинуваченні винуватість ОСОБА_11 у визначеному судом у цьому вироку обсязі повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:

-показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , яка надала покази про те, що зимою 2016 року, точної дати не пам`ятає, була з друзями в ТЦ «Форум». В магазині «Сільпо» залишали речі. Планшет «Impression ImPAD 4214», який придбала за 900 грн., в чохлі вартістю 200 грн., поклала на стіл, повернулась та замітила відсутність планшету. Звернулась до охоронців, які викликали поліцію. Заяву про викрадення планшету написала в день крадіжки. Коли слідчий продемонструвала потерпілій відео з камер відеоспостереження, потерпіла впізнала обвинуваченого ОСОБА_11 , який помітив її планшет, взяв планшет та пішов. Про те, що її планшет був зданий в бюро знахідок вона дізналась через кілька місяців після крадіжки від слідчого. Згодом слідчий повідомила потерпілій, що планшет відсутній в бюро знахідок, водночас причин відсутності потерпілій не пояснила;

-показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що працює на посаді завідувача бюро знахідок в м. Львові. Дійсно в журналі поступлення знахідок в бюро знахідок 02.03.2017 р. було зареєстровано здачу планшету Impression білого кольору, який був без чохла. На момент здачі планшета, він не включався. Планшет в бюро знахідок приніс не обвинувачений, а інша особа на ім`я ОСОБА_13 . Дана особа, яка представилась ОСОБА_13 повідомив, що не він знайшов планшет, а його попросили занести знайдений в районі ТЦ «Форум» планшет. Обвинувачений ОСОБА_11 двічі приходив в бюро знахідок і цікавився про долю планшета. Крім цього 27.03.2017 р. приходив старший мужчина. Вдруге обвинувачений прийшов, коли планшет було викрадено із бюро знахідок, це було орієнтовно після 11.04.2017 р. Перед крадіжкою планшету з бюро знахідок слідчий приходив із запитом чи дійсно цей планшет знаходиться в бюро знахідок;
-показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що в 2016 році працював охоронцем в магазині «Сільпо» в ТЦ «Форум», що по вул. Під Дубом, 7Б у м. Львові. З приводу крадіжки планшета пам`ятає, що прийшли працівники поліції та попросили надати відеозапис з камер спостереження Дане відео подивився разом з поліцейськими, які після перегляду вилучили дане відео на флешку. Додав, що з приводу крадіжки його допитував слідчий;

-показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що в 2016 році на момент крадіжки планшету працював оперуповноваженим в Галицькому ВП ГУ НП у Львівській області та займався встановленням особи, яка викрала даний планшет. На виконання доручення слідчого у кримінальному провадженні отримано запис з камер відеоспостереження камер схову супермаркету «Сільпо» в ТЦ «Форум», який надали охоронці магазину на запит слідчого. На вказаному відеозаписі було зафіксовано, як невідома особа викрадає планшет. Пізніше, в ході проведення оперативно-розшукових заходів йому стало відомо, що планшет викрав саме обвинувачений ОСОБА_11 . Згодом свідку стало відомо, що планшет здано в бюро знахідок;
-показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що раніше дружив з обвинуваченим ОСОБА_11 . Приблизно два роки тому, весною, до нього зателефонував обвинувачений ОСОБА_11 і повідомив, що знайшов планшет. За яких обставин і де саме обвинувачений знайшов планшет, свідок не пам`ятає. ОСОБА_11 по телефону повідомив свідку, що не може знайти власника планшету та просив занести його в бюро знахідок. На таку пропозицію свідок ОСОБА_16 погодився та в той самий день заніс планшет в бюро знахідок. Коли ОСОБА_17 здав планшет, то помилково повідомив свій номер телефону, а не ОСОБА_11 , як просив останній, оскільки зробив це «чисто рефлекторно». В цей час у свідка ОСОБА_16 захворіла собака і потрібні були гроші, а обвинувачений ОСОБА_11 допоміг свідку з собакою, в той час і свідок вирішив допомогти обвинуваченому із здачею планшету в бюро знахідок. Яка доля планшету в подальшому йому невідомо;
- даними з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0005663 від 14.12.2016 р., відповідно до якого внесено відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення за фактом крадіжки планшету марки Impression ImPAD 4214;
-даними заяви ОСОБА_18 від 13.12.2016 р. на ім`я начальника Галицького ВП ГУ НП у Львівській області, у якій він просить вжити заходів до невідомої особи, яка 13.12.2016 р. близько 20.00. зі столика біля камер схову супермаркету «Сільпо» в ТЦ «Форум» викрала планшет ОСОБА_9 ;
-копією чека №1318-0353 від 25.11.2016 р. на підтвердження вартості планшету марки Impression ImPAD 4214 в розмірі 900 грн;
-відповіддю начальника охорони супермаркету «Сільпо» ОСОБА_19 , згідно з якою надано записи з камер відеоспостереження біля камер схову на запит слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_20 ;
-даними протоколу огляду предмету від 14.12.2016 р., відповідно до якого слідчим оглянуто наданий DVD-R диск, на якому знаходяться файли з відеозаписами 13.12.2016 року з камер відеоспостереження, які ведуться в приміщенні ТЦ «Форум» біля камери схову від «Сільпо»;
-даними оглянутого в судовому засіданні DVD-R диску, отриманого від служби охорони супермаркету «Сільпо». Із оглянутих в судовому засіданні відеозаписів дослідженого диску вбачається, що на 00:01 с. відеозапису (19:59 год. 13.12.2016) до камер схову супермаркету «Сільпо» підходить ОСОБА_11 , відкриває скриньку камери схову, яка знаходиться справа від нього, ключем, забирає речі, повертається до столика, який розміщений за його спиною. В подальшому обвинувачений ОСОБА_11 очікує коли територію біля камер схову покине інший покупець, який забрав свої речі з камери, та підходить до столика. На 00:20 с відеозапису (20:00 год. 13.12.2016 р.) обвинувачений кладе свій пакет на стіл, оглядається вправо і, переконавшись що за ним ніхто не спостерігає, правою рукою бере зі стола планшет. Заглянувши в середину на 00:30 с. (20:00 год. 13.12.2016) кладе його в свій пакет, після чого покидає територію, де розміщені камери схову супермаркету «Сільпо»;
-постановою про визнання DVD-R диску із відеоспостереженням за 13.12.2016 р. речовим доказом у кримінальному провадженні,
-рапортом о/у СКП Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 про те, що ним отримано відеозапис із магазину «Сільпо», що в ТЦ «Форум» по факту крадіжки планшету 13.12.2016 р. В ході його перегляду встановлено, що до крадіжки причетний хлопець віком приблизно 20 років, який в подальшому через соціальні мережі встановлений як ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З рапорту вбачається, що 02.03.2017 р. в соціальній мережі на сторінці «Варта 1» опубліковано оголошення про пошук хлопця, що вчинив крадіжку, та в ході аналізу коментарів з`ясовано, що викрадений планшет 02.03.2017 р. здано в бюро знахідок особою на ім`я ОСОБА_13 та в подальшому 10.03.2017 ОСОБА_11 він разом з іншими працівниками поліції зустрів в ТЦ «Форум» та його запрошено працівниками поліції до Галицького ВП ГУ НП;
- додатком до рапорту - скріншотами з соціальної мережі «Вконтакті», з якого вбачається, що на сторінці «Варта 1» 02.03.17 о 12.03 год. розміщено оголошення про встановлення особи з анкетними даними ОСОБА_21 у зв`язку з вчиненням крадіжки;
-листом завідувача Бюро знахідок ОСОБА_12 про те, що 02.03.2017 здано планшет Impression білого кольору в бюро знахідок, планшет був в неробочому стані;
-копією витягу з книги обліку знайдених речей Бюро знахідок, з якого вбачається, що під порядковим №10 02.03.2017 р. зареєстровано знахідку, а саме планшет марки Impression ImPAD 4214, який здала особа на ім`я « ОСОБА_13 » та зазначено номери телефонів;
-рапортом о/у СКП Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 на ім`я начальника Галицького ВП ГУ НП у Львівській області про те, що в ході виконання доручення слідчого встановлено, що планшет марки Impression в бюро знахідок здано ОСОБА_22 .
Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки як окремо так і у сукупності в повній мірі доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення. Показання потерпілої та свідків узгоджуються з об`єктивними даними відеозаписів з камер спостереження, які ведуться в приміщенні ТЦ «Форум» біля камери схову від «Сільпо». Послідовність дій обвинуваченого у викраденні планшету потерпілої зі столика біля камер схову супермаркету «Сільпо», приховування планшету у особистий пакет, очікування поки територію біля камеру схову залишить особа, яка там перебувала, переконання в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, на думку суду, свідчить про умисел на вчинення таємного викрадення майна. При цьому, суд наголошує, що під час привласнення планшету, обвинувачений ОСОБА_11 не звернув увагу відвідувачів на планшет, що лежав на столі, з метою встановлення його власника, не звертався до, адміністрації магазину «Сільпо» чи ТЦ Форум про те, що «знайшов» планшет. Тому дії ОСОБА_11 щодо передачі викраденого планшета через ОСОБА_22 у бюро знахідок суд розцінює як спосіб приховання своєї причетності до скоєного злочину, спрямований на уникнення кримінальної відповідальності за його вчинення.
Суд вважає, що доводи захисту щодо правомірності дій обвинуваченого ОСОБА_11 із «знайденим» планшетом спростовується дослідженими в судовому засіданні показами свідків, записом з камер відеоспостереження та письмовими доказами по справі. Враховуючи, що з моменту так званої «знахідки» 13.12.2016 р., на яку посилається сторона захисту, до моменту здачі планшету у бюро знахідок 02.03.2017 р. пройшов достатній період часу (близько трьох місяців ) суд вважає, що такі дії ОСОБА_11 були викликані тим, що він дізнався, що його розшукують працівники поліції. При цьому суд враховує дату здачі планшету у бюро знахідок саме 02.03.2017 р., що підтверджується дослідженими в судовому засіданні листом завідувача Бюро знахідок ОСОБА_12 про те, що 02.03.2017 здано планшет Impression білого кольору в бюро знахідок, планшет був в неробочому стані та копією витягу з книги обліку знайдених речей Бюро знахідок, з якого вбачається, що під порядковим №10 02.03.2017 р. зареєстровано знахідку, а саме планшет марки Impression ImPAD 4214, який здала особа на ім`я « ОСОБА_13 ». Цими письмовими доказами спростовуються пояснення обвинуваченого про те, що він здав планшет у бюро знахідок 17.02.2017 р.
Як зазначив у своєму рішенні від 02.10.2018 Верховний Суд у справі №686/23920/16-к, а також Верховний суд України у рішеннях від 11.12.2014 та від 06.03.2014, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11.12.2014 року (справа №5-23кс14), заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно або мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна. На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.
Дослідженими в судовому засіданні доказами, які перелічені вище, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 не мав наміру повернути планшет власнику ОСОБА_9 , а передав його своєму знайомому ОСОБА_22 лише після того, як його було викрито, з метою уникнення відповідальності за вчинене.
Щодо наданого стороною захисту примірника газети №06-07 від 22.02.2017- 07.03.2017 «Львівські оголошення», в якій на ст.5 опубліковано оголошення про нібито знайдений обвинуваченим чорно білий планшет марки «Impression» в ТЦ «Форум» та копії квитанції до прибуткового касового ордера №9 від 16.02.2017, відповідно до якої з показань обвинуваченого вбачається, що ним оплачено 75 грн. за опублікування оголошення в газеті «Львівські оголошення» про знайдений товар, суд враховує наступне.
Такі докази, надані стороною захисту, не спростовують факту вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення 13.12.2016 р. На сторінці №5 газети «Львівській оголошення» від 22.02.2017 р. - 07.03.2017 р. в оголошенні про знахідку планшету не зазначено дати коли такий планшет знайдено, а факт використання обвинуваченим номера мобільного телефону, який зазначено в оголошенні нічим не підтверджено. Крім цього, в копії квитанції до прибуткового касового ордера №9 зазначено, що прийнято від ОСОБА_23 75 грн. за «оголошення про знайдений товар», - неможливо ідентифікувати особу на ім`я ОСОБА_23 , як і неможливо встановити за яке саме оголошення сплачено кошти. При цьому, з копії квитанції вбачається, що кошти прийнято ФОП « ОСОБА_24 », а не видавцем газети «Львівські оголошення».
Суд вважає необґрунтованими доводи захисту в частині недопустимості речового доказу диску із записом з камер відеоспостереження, на якому зафіксовано факт крадіжки планшета потерпілої ОСОБА_9 . На думку захисника, такий запис отримано органом досудового розслідування не в процесуальний спосіб, передбачений вимогами кримінального процесуального закону. З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
В ході досудового розслідування слідчим визнано речовим доказом диск, наданий супровідним листом, який підписано начальником охорони ОСОБА_19 .. Такий диск містить файли відеозаписів з камер відеоспостереження, встановлених поблизу камер схову супермаркету «Сільпо», що по вул. Під Дубом, 7б у м. Львові.
Згідно із ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Отриманий від служби охорони супермаркету «Сільпо» диск із записом подій вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 інкримінованого йому діяння, безперечно підпадає під критерій речового доказу та отриманий у порядку, передбаченому ч.2 ст.93 КПК України, а записи, які містяться на диску наданому супровідним листом, який підписано начальником охорони ОСОБА_19 , відповідає критеріям речового доказу документа. Додатково суд враховує, що КПК України встановлено вимогу про долучення оригіналів записів лише для записів результатів проведення слідчих (розшукових) дій, зокрема негласних.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, до якого можуть належати матеріали відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).
За таких обставин файли, що містяться на диску можуть вважатися електронними документами, адже ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, а у ст.7 цього ж Закону вказано, що у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.Згідно з ч.3 ст.99 КПК України, оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що отриманий від служби охорони супермаркету «Сільпо» диск із записом подій є належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні. Стороною захисту не представлено суду доказів, які б ставили під сумнів достовірність даних, що містяться на записах з камер відеоспостереження, що були надані добровільно держателем вказаної інформації на диску, що надійшов слідчому із супровідним листом, підписаним начальником охорони ОСОБА_19 .
Більше того, факт заволодіння ОСОБА_11 планшетом потерпілої ОСОБА_9 , що видно на представлених суду та досліджених в судовому засіданні записах, підтверджується також показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_22 , який підтвердив, що планшет отримав саме від ОСОБА_11 , а не від іншої особи чи будь-яким іншим способом.
Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані його дії, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Суд враховує, що скоєне ОСОБА_11 кримінальне правопорушення є злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_11 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. На обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у вигляді штрафу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ВизнатиОСОБА_11 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

ПризначитиОСОБА_11 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Речовий доказ: DVD-R диск із відеоспостереженням за 13.12.2016 р. залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1