Справа № 947/1874/20
Провадження № 1-кс/947/980/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000281 від 29.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, у провадженні слідчого відділу Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000281, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.01.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.01.2020 приблизно о 04:30 год., ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухаючись на автомобілі марки «Honda Civic», в кузові сірого кольору, за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, буд. 12, біля парку "ім. Горького", де заздалегідь маючи злочинний умисел на напад з метою заволодіння чужим майном в великих розмірах, переслідуючи корисливі мотиви, маючи при собі завчасно підготовлене знаряддя для вчинення кримінального правопорушення, а саме предмет ззовні схожий на рушницю, розуміючи для себе, що за допомогою нього, при його застосуванні, вони матимуть змогу ефективно та безперешкодно для себе заволодіти чужим майном, вступивши в злочинну змову, завчасно розділивши свої злочинні ролі, визначили предметом свого злочинного посягання грошові кошти, які знаходились в транспортному засобі «Renault Kangoo», в кузові жовтого кольору, д/н « НОМЕР_1 », та який відповідно належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи відповідно до заздалегідь спланованих дій та мотивів, дочекавшись появи вищезазначеного автомобіля «Renault Kangoo» наблизились до нього на автомобілі «Honda Civic» за кермом якого перебував ОСОБА_7 , та після чого діючи швидко та несподівано, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вибігли з автомобіля «Honda Civic», в кузові сірого кольору, та почали бігти в напрямку автомобіля потерпілого, за кермом якого перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в цей час ОСОБА_5 та ОСОБА_6 застосували завчасно підготовлене знаряддя для вчинення кримінального правопорушення, а саме предмет ззовні схожий на рушницю, з якого декілька раз вистрілили в бік автомобіля «Renault Kangoo», чим пошкодили задні вікна транспортного засобу з обох сторін, внаслідок чого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сприймаючи реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, залишили автомобіль та почали втікати в напрямку парку «ім. Горького». Скориставшись цим, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , сіли до автомобіля «Renault Kangoo» та почали зникати на ньому з місця вчинення правопорушення, тим самим незаконно заволодівши транспортним засобом та грошовими коштами, які знаходились в його салоні, а саме в загальній сумі 494 397 гривень, які належать ТОВ «КВІК ПЕЙ».
В результаті вказаних злагоджених дій, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виконавши усі дії, які вважали за необхідне, отримавши можливість розпорядитись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, покинули викрадений автомобіль на обочині дороги за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 13, спричинивши вказаними злочинними діями ТОВ «КВІК ПЕЙ» в особі генерального директора ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 494 397 гривень.
29.01.2020 гр. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , та гр. ОСОБА_6 повідмолено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України
29.01.2020 року під час проведення слідчих (розшукових) дій за винятковим правилом ч. 3 ст. 233 КПК України, використовуючи невідкладний випадок, пов`язаний із безпосереднім збереженням майна, та переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні правопорушення слідчим СВ Київського ВП в м. Одесі капітаном поліції ОСОБА_11 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 в ході проведення якого було виявлено та вилучено: транспортний засіб марки «Honda Civic» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , (польської реєстрації) Vin- код НОМЕР_3 ; технічний паспорт на транспортний засіб марки «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 , (польської реєстрації); кусачки чорного кольору з зеленими ручками.

29.01.2020 року у зв`язку з тим, що вищезазначені речі вірогідніше за все належать особам, які скоювали кримінальне правопорушення та являється знаряддям його вчинення, було винесено постанову про визнання речовим доказом.

Вказані речі являються тимчасово вилученим майном і відповідають ч. 2 ст. 167 КПК України, так як є достатні підстави вважати що вищезазначені речі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. А також за зазначеними критеріями відповідають ст. 98 КПК України.

З огляду на викладене, з метою забезпечення збереження вилученого майна, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, між тим від слідчого надійшла заява про розгляд поданого клопотання про арешт майна за його відсутності.

Власник майна в судове засідання не з`явився, оскільки анкетні дані такої особи у слідчого судді відсутні, обов`язок її повідомлення про дату та час судового засідання покладався на слідчого. Так, згідно долученого рапорту, власник майна про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, враховуючи положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

В судовому засіданні встановлено наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, що підтверджується тим, що в рамках такого кримінального провадження про підозру було повідомлено ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Як вбачається з поданого клопотання, в результаті проведення обшуку було вилучено транспортний засіб «Honda Civic», який перебуває у користуванні підозрюваної особи, посвідчення водія, технічний паспорт та ключ брелок, в зв`язку з чим, оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, про підозру у вчиненні яких й було повідомлено підозрюваних ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 передбачають як додаткове покарання конфіскацію майна, слідчий суддя вважає наявною необхідність в накладенні арешту на таке майно, з метою забезпечення подальшої конфіскації майна, як виду додаткового покарання, у випадку подальшого визнання таких осіб винними у вчиненні інкримінованих їм дій у встановленому законом порядку.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що з огляду на ту обставину, що згідно клопотання сторони обвинувачення та долучених до клопотання матеріалів, вищевказаний транспортний засіб використовувався як засіб можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, з огляду на ту обставину, що за вказане кримінальне правопорушення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, слідчий суддя приходить до переконання про наявність достатніх підстав для прийняття висновку відносно того, що вказане майно є необхідним з метою забезпечення подальшої спеціальної конфіскації майна.

За таких обставин, враховуючи правові підстави для арешту майна, а саме наявність необхідності в забезпеченні можливої конфіскації майна, як виду покарання, а також спеціальної конфіскації майна, з огляду на засади розумності та пропорційності арешту майна завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність задоволення поданого клопотання.

Таким чином, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000281 від 29.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України задовольнити.
Накласти арешт на майно, що виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 а саме: транспортний засіб марки «Honda Civic» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , (польської реєстрації) Vin- код НОМЕР_3 ; технічний паспорт на транспортний засіб марки «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 , (польської реєстрації); кусачки чорного кольору з зеленими ручками.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1