ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1967/20 Справа № 328/76/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Великобілозерського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2020 року про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Токмак Запорізької області, українець, громадянин України, не працюючого, одруженого, маючого повну загальну середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 14 червня 2020 року включно.

Рішення суду обґрунтовано тим, що злочин, у скоєні якого обвинувачується ОСОБА_7 , згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, обвинувачений ОСОБА_7 є особою без стійких соціальних зв`язків, раніше був неодноразово засуджений, вчинив тяжкий злочин через місяць після звільнення. Таким чином перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, що являється ризиками передбаченими п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд на даному етапі розгляду провадження не вбачав підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, виходячи з характеру пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, а також, з метою запобігання перешкоджанню встановленню істини по справі. Суд вважає, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд також вказав, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а саме за ч.2 ст.121 КК України, підпадає під перелік злочинів, визначених ч.4 ст.183 КПК України, а саме: вчинений із застосуванням насильства, тому суд вважав за неможливе визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі:
- обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вважає зазначену ухвалу безпідставною, необґрунтованою, не законною, та невмотивованою, остільки суд не взяв до уваги, що прокурор при заявлені клопотання про продовження строку запобіжного заходу порушив вимоги ст.ст. 184,193 КПК України, остільки воно було заявлено не в строк, так як такі клопотання розглядаються не менше як за п`ять днів до закінчення строку запобіжного заходу, а як вбачається з наявних матеріалів, даний строк спливав 18.04.2020 року, а клопотання було заявлено 16.04.2020 року. Також, до заявленого клопотання прокурор не надав можливості ознайомлення або копії даного клопотання, та його дії, коли суд видалився до нарадчої кімнати.
На його думку, суд не прийняв до уваги порушення, допущені прокурором при заявлені клопотання.
Вважає, що заявлені ризики є надуманими та недоведеними.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, застосувати до обвинуваченого домашній арешт, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів зазначає, що ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , в цілому дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ризики, які враховувались судом при обранні підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати. ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, наявність можливості вчинити інший злочин.
Колегія суддів вважає, що ризики, які враховувались судом при обранні підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доведені і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких та за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років.
Вказані ризики є реальними, і їм не можливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 будь-якого іншого запобіжного заходу. Інші запобіжні заходи не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщенням підозрюваного, не можуть їм запобігти.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи захисту щодо порушення слідчим строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України при поданні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та щодо своєчасності вручення обвинуваченому копій відповідних документів, та інше, на думку колегії суддів заслуговують на увагу, однак з врахуванням інших обставин по справі в їх сукупності, не можуть самі по собі слугувати підставою для скасування судового рішення в цілому.
Продовження існування зазначених вище ризиків, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується ОСОБА_7 , та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваному, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді першої інстанції про необхідність продовження строку щодо підозрюваного зазначеного виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення зазначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм Закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Суттєвих порушень вимог матеріального та процесуального Закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів під час апеляційного перегляду, не виявлено.
В той же час, колегія суддів зазначає, що доводи ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі та в апеляційному суді, потребують належної перевірки, в разі заявлення клопотання слідчого про продовження строків тримання під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Великобілозерського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2020 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4