Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/3693/19
Провадження №1-кп/523/839/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

представника потерпілого ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА» ОСОБА_4

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000706 від 23.02.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Будапешт республіки Угорщина, росіянина за національністю, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого та офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
22.02.2019 року, о 14:35 годин, підсудний ОСОБА_5 , перебуваючи у торгівельному центру ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА», розташованому по вул.Миколаївська дорога 307/1, в м.Одесі, діючи умисно і з корисливим мотивом, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переконавшись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, з торгівельної вітрини таємно викрав два блоки цигарок марки «Parlіament Super Slim Silver», вартістю 373,30 гривень за один блок, та один блок цигарок марки «Лаки Страйк Сілвер», вартістю 281,92 гривень, загальною вартістю 1028,52 гривень, які помістивши за пазуху одягненої на нього куртки та пройшовши повз каси означеного ТОВ, вказаний підсудний не розрахувався за викрадений товар та мав намір залишити приміщення, чим намагався завдати зазначеному ТОВ матеріальну шкоду на наведену суму, але довести свій умисел до кінця не зміг з незалежних від його волі причин, оскільки при виході був зупинений охоронцем торгівельного центру.

Підсудний ОСОБА_5 , повністю визнавши свою провину по пред`явленому та викладеному в обвинувальному акті обвинуваченню, зокрема й у зміненому прокурором в порядку ст.338 КПК України, будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного ним замаху на злочин.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення зі сторонами кримінального провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які сторонами судового провадження не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що зазначені сторони правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Втім, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_5 у вчиненні ним незакінченого замаху на злочин, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), що карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років, а за ч.3 ст.15 цього ж Кодексу, замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинений злочин та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні покарання за незакінчений злочин, суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, а за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу (ч.ч.1, 3 ст.68 КК України).

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , як зазначеного в обвинувальному акті та з чим погоджується й суд, слід віднести щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, протягом розгляду кримінального провадження судом, не встановлено.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 , суд приймає до уваги характер, обставини і ступінь закінченості вчиненого ним замаху та те, що скоєне ним відноситься до незакінченого замаху на злочин середньої тяжкості, а також судом враховуються наведена у відповідній заяві позиція представника потерпілого ОСОБА_4 з цього приводу та відсутність матеріального шкоди у цьому провадженні в зв`язку з поверненням майна потерпілій стороні, стан здоров`я підсудного та його особа раніше не судимий, на диспансерному обліку в КУ «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради не перебуває, має місце проживання в м.Одесі, неодружений та офіційно не працевлаштований, сукупність чого свідчить про відсутність у підсудного легальних джерел доходу та обумовлює можливість його виправлення в умовах суспільства.

Проте, при вирішення питання з призначення покарання підсудному ОСОБА_5 у розглядуваному кримінальному провадженні, судом не можуть бути прийнятими до уваги пояснення останнього щодо його неофіційного працевлаштування, з огляду на недоведеність цієї обставини в судовому засіданні будь-якими документами або іншими наданими суду матеріалами кримінального провадження.

Разом із тим, з`ясовані під час судового розгляду кримінального провадження обставини, зокрема відсутність у підсудного ОСОБА_5 офіційного працевлаштування та легальних джерел доходів, а також не доведення стороною обвинувачення в суді такого майнового стану останнього, що обумовлює його спроможність здійснити оплату штрафу, - за переконанням суду, свідчать про безпідставність висловленої в судових дебатах прокурором ОСОБА_3 пропозиції щодо доцільності призначення підсудному у розглядуваному кримінальному провадженні покарання у виді штрафу та згоду з цим підсудного, що вочевидь не узгоджується з наданими стороною обвинувачення й дослідженими судом характеризуючими даними про вказану особу та до того ж, суперечить положеннями ст.53 КК України, ст.ст.22, 26, п.4 ст.91, ст.92 КПК України.

Так, з огляду на ст.53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті, за якими при визначенні розміру штрафу має братися до уваги не тільки тяжкість вчиненого підсудним злочину, а і його майновий стан.

Відповідно до п.4 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, поміж іншого, обставини, які характеризують особу обвинуваченого, однією зі складових частин чого є визначення майнового стану останнього, а за ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого чи сторону, яка їх подає.

Як слідує із ст.ст.22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового злочину і виконання покладених на нього обов`язків.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду характеризуючі дані про особу підсудного ОСОБА_5 , які обумовлюють неможливість призначення йому такого покарання як штраф або виправні роботи, суд у контексті ст.ст.50, 56-57, 65-68 КК України доходить висновку про те, що виправлення вказаного підсудного і недопущення вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах його мінімального строку, встановленого санкцією ч.1 ст.185 КК України, але із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України та зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, з одночасним покладенням на зазначеного підсудного низки відповідних обов`язків.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує за правилами ст.100 КПК України.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо протягом визначеного строку випробування зазначена особа не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Згідно з ч.3 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_5 , покласти на Суворовський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні, які під час досудового розслідування були повернуті під розписку представнику потерпілого ОСОБА_6 , - вважати повернутими за належністю вказаній особі, а диск із записом з відеокамер, який згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування зберігається в матеріалах досудового розслідування, - доцільно зберігати в означених матеріалах.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_5 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити для виконання до Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1