МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/812/290/20 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 331 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0000150 матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2019 року, якою у відношенні:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- продовжено строк тримання під вартою.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить скасувати ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2019 року, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2019 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 30 січня 2020 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає, що судом грубо порушено норми процесуального та матеріального права.
Зазначає, що ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою, за місцем поважання має сім`ю та за станом здоров`я не може перебувати у СІЗО.
На думку апелянта, ризики у відповідності до статті 177 КПК України у даному кримінальному провадженні відсутні.
Вказує, що у ОСОБА_7 відсутній наміри в ухиленні від виконання своїх процесуальних обов`язків, у відповідності до статті 181 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження №0000150 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185, пунктами 6, 12 частини 2 статті 115, частини 4 статті 187 КК України та іншого обвинуваченого.
Відносно обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що ризики, які послужили підставою для обрання такого запобіжного заходу, продовжують існувати та не зменшились.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши надані судом першої інстанції копії матеріалів, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження №0000150 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185, пунктами 6, 12 частини 2 статті 115, частини 4 статті 187 КК України та іншого обвинуваченого, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_7 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, частини 1 статті 177 КПК України, визначені при застосуванні ОСОБА_7 даного запобіжного заходу, не зменшились.
Так, судом вірно встановлено, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні одного тяжкого та двох особливо тяжких злочинів, з місця вчинення злочину поїхав та деякий час переховувався від правоохоронних органів на території іншої області, має не зняту та не погашену судимість, не має постійного джерела доходів.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; може впливати на свідків, що свідчать про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Посилання апелянта на неможливість перебування ОСОБА_7 в СІЗО за станом здоров`я, є таким, що не заслуговує на увагу виходячи з наступного.
Медична частина державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Будь яких доказів того, що працівники ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» відмовлять ОСОБА_7 у наданні спеціалізованого лікування в умовах ізолятора та ОСОБА_7 не може перебувати в умовах СІЗО, надані судом першої інстанції матеріали не містять.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: