ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/378/20 Справа № 708/1347/19 Категорія: ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000296 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсон, українець, громадянин України, проживаючий : АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- Чигиринським районним судом від 06.03.2017 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 185, 70 КК України, до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 05.10.2017 Кам`янським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, 15.03.2019 звільнений по відбуттю строку покарання,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, до 4 місяців арешту.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту звернення вироку, (який набрав законної сили), до виконання та затримання ОСОБА_7 для поміщення до установи відбування покарання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта по справі на суму 628,04 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2020 року ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, будучи раніше судимий за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення не став та повторно 18.07.2019 року, маючи на меті викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, без будь-яких перешкод, зайшов на подвір`я нежилого домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_3 , та належить ОСОБА_8 , за яким на даний час доглядає ОСОБА_9 , де умисно, таємно, з корисливих мотивів, зірвав з даху житлового будинку шляхом відриву - листи, які виготовлені з чорного металу, вагою 28 кг. Загальною вартістю 122,36 грн., та листи металу, виготовлені з латуні, вагою 49 кг., загальною вартістю 4034,17 грн., та з приміщення господарської споруди, яка розташована на території указаного домоволодіння зірвав вхідні двері, які виготовлені з алюмінію, вагою 11 кг., на суму 245,63 грн., а всього намагався викрасти металобрухту на загальну суму 4402,16 грн., але свій злочинний намір не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був виявлений потерпілим ОСОБА_9 на місці події.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просив пом`якшити призначене покарання, оскільки в нього незадовільний стан здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок районного суду відповідає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який на час вчинення злочину мав непогашену судимість, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: синдром наркотичної залежності, за місцем проживання характеризується посередньо, висновки досудової доповіді, згідно яких виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу ймовірність небезпеки для суспільства у т.ч. окремих осіб, з врахуванням обставин, що пом`якшує покарання: щире каяття, визнання вини та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 місяців арешту.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 4 місяців арешту відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та призначення йому більш м`якого покарання, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, за вчинення умисних злочинів, судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені, знову вчинив умисний, корисливий злочин через 4 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його схильність до скоєння кримінальних правопорушень, та небажання стати на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в ході судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_7 не повідомляв суд про незадовільний стан здоров`я та не подавав будь-яких документів на підтвердження цього. В апеляційний суд обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим, не з`явився, документів на підтвердження свого стану здоров`я також не направляв на адресу суду, а тому підстави вважати, що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_7 не може відбувати покарання у виді арешту, відсутні, отже доводи обвинуваченого в цій частині є необґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання - відсутні.

Керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :