КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

18 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з ДУ "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України матеріали провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та законних інтересів обвинуваченої ОСОБА_6 , та обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_7
за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0000070, внесеному до ЄРДР 05.01.2020 року, ухваленим щодо обвинуваченої:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилась в місті Києві, з середньою освітою, офіційно непрацюючої, незаміжньої, маючої двох малолітніх дітей 2014 та 2019 років народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , судимої: 1) 29.04.2016 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 2) 27.09.2016 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців; 3) 10.02.2017 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; 4) 16.08.2017 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; 5) 22.09.2017 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та їй призначене покарання на один рік шість місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк покарання строк її попереднього ув`язнення у період з 11 лютого 2020 року по 24 березня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 24 березня 2020 року.

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнана винуватою у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

05.01.2020 року приблизно о 15:10 годині ОСОБА_6 перебувала у приміщенні торгівельної зали магазину "Велика Кишеня", який належить ТОВ "ФУДКОМ", , що за адресою: м. Київ, пл. Оболонська, 6, де в цей момент у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, що належить ТОВ "ФУДКОМ", а саме: корейки свинячої без кісток вагової охолодженої 2,722 кг вартістю 357 грн. 49 коп. (без урахування ПДВ), вирізки свинячої охолодженої 2,280 кг вартістю 306 грн. 22 коп. (без урахування ПДВ), загальною вартістю 663 грн. 71 коп. (без урахування ПДВ).

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою збагачення за чужий рахунок, ОСОБА_6 , впевнившись в тому, що за її протиправними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та вона діє таємно, взяла з вітрини зазначений товар та заховала до своєї сумки світлого кольору, яка на той час була при ній, після чого направилась до виходу із торгової зали магазину "Велика Кишеня", що належить ТОВ "ФУДКОМ".

Виконавши всі дії, які ОСОБА_6 вважала необхідними для повторного таємного викрадення чужого майна, вона пройшла лінії кас разом з таємно викраденим чужим майном, не сплативши за нього, однак свій злочинний умисел до кінця не довела з причин, які не залежали від її волі, оскільки за сигнальними рамками була зупинена працівником охорони магазину "Велика Кишеня".

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_6 могла спричинити ТОВ «ФУДКОМ» майнову шкоду на суму 663 грн. 71 коп. (без урахування ПДВ).

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_5 і обвинувачена ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких:

- обвинувачена просить переглянути ухвалений вирок та пом`якшити призначене покарання у виді позбавлення волі, замінивши його на арешт;

- адвокат просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 24 березня 2020 року змінити шляхом пом`якшення покарання із застосуванням відносно обвинуваченої ст. ст. 75, 69 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі вказує, що суд залишив поза увагою наявність у неї двох малолітніх дітей 2014, 2019 років народження.

Адвокат в обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що ухвалений вирок є занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Звертає увагу на те, що обвинувачена хворіє на ряд тяжких захворювань та не отримує належне лікування в умовах позбавлення волі. Також вважає, що суд безпідставно не визнав пом`якшуючими обставинами наявність малолітніх дітей та стан здоров`я обвинуваченої. Крім того, остання на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно. З огляду на це, суд мав би застосувати положення ст. ст. 75, 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_5 та обвинуваченої ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі захисником та обвинуваченою, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданих апеляційних скарг, а саме в межах призначеного обвинуваченій покарання.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до середньої тяжкості, ступінь здійснення злочинного наміру, дані про особу винної, яка не працює, незаміжня, має двох малолітніх дітей 2014 та 2019 років народження, за місцем проживання скарги щодо неї не надходили, раніше неодноразово судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_6 суд визнав щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд визнав необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, призначити їй покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченій покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі винної, а тому, незважаючи на доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченої, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що при призначенні покарання суд не врахував пом`якшуючі обставини, а саме наявність малолітніх дітей та стан здоров`я обвинуваченої, а також дані про особу останньої, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на переконання колегії суддів, з урахуванням тяжкості злочину та особи винної, яка будучи неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів проти власності вчинила новий злочин після відбуття покарання за попереднім вироком, не дають достатніх підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання

Ті ж обставини, на які посилається обвинувачена ОСОБА_6 , мотивуючи прохання про пом`якшення їй покарання шляхом зміни покарання, а саме наявність у неї малолітніх дітей, цілком враховані судом першої інстанції у вироку.

До цього ж апеляційна скарга обвинуваченої не містить будь-яких нових даних і обставин, не врахованих судом першої інстанції при призначенні їй покарання, а також нових об`єктивних даних, які б могли беззаперечно свідчити на користь його пом`якшення.

Отже, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційних скарг сторони захисту про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Виходячи з наведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченої, не вбачає законних підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Оболонського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0000070, внесеному 05.01.2020 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 72 КК України, залишити без змін.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та законних інтересів обвинуваченої ОСОБА_6 , та обвинуваченої ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженоюякатримається під вартою в той самий строк з часу отримання неюкопії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 а й л о Т. М. Ю д е н к о