Номер провадження: 11-сс/813/639/20
Номер справи місцевого суду: 522/3745/20, 1-кс/522/5531/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2020 року про обрання запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0000441 від 29.02.2020 року,-

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Тарутинського району, Одеської області, українця, громадянина України, ФОП, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного в кримінальному провадженні №0000441 від 29.02.2020 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.122 КК України.

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Шевченківського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000441, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.122 КК України, за наступних обставин.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 28.02.2020 року, приблизно о 23 год. 00 хв., перебував неподалік будинку АДРЕСА_2 . Маючи намір на вчинення крадіжки чужого майна, переслідуючи ціль незаконного збагачення, зайшовши у вищевказаний будинок визначив об`єктом свого злочинного посягання квартиру АДРЕСА_3 . Надалі, з метою реалізації свого умислу, розуміючи протиправність своїх дій, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, шляхом підбору ключа до вхідних дверей, без дозволу власника, незаконно проник до вказаної квартири. Перебуваючи в квартирі, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: ноутбук марки «НР» в корпусі срібного кольору, вартістю 14440 гривень, мобільний телефон марки «НТС», в корпусі срібного кольору, вартістю 2450 гривень, пістолет травматичної дії марки «ФОРТ 12Р», вартістю 24500 гривень.
В подальшому ОСОБА_8 , з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 41390 гривень.
Крім того, 28.02.2020 року, о 23 год. 00 хв., ОСОБА_8 , після викрадення чужого майна з квартири АДРЕСА_3 , а саме знаходячись в під`їзді п`ятого поверху був помічений ОСОБА_12 , де останній зупинив ОСОБА_8 , з метою з`ясування причин знаходження останнього в під`їзді будинку. Під час розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 відбувся конфлікт, в ході якого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 знаходячись в під`їзді вказаного будинку, діючи умисно, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, наблизився до ОСОБА_12 та не очікувано для нього зробив 3-4 постріли в бік останнього, використавши для цього викрадений пістолет марки «ФОРТ 12Р».
В результаті вищевказаних навмисних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_12 спричинені наступні тілесні ушкодження: по одному пораненню правого стегна та правої гомілки, два поранення лівого стегна. Вказані ушкодження могли утворитися від дії снаряду випущеного зі стріляючого пристрою. Дані ушкодження, як окремо, так і разом, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Дані про вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.122 КК України було внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.02.2020 року за №0000441.
02.04.2020 року, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , мотивуючи його тим, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років та злочину середньої тяжкості, відсутністю міцних соціальних зв`язків, а також тим, що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватися від суду та органів досудового розслідування, здійснювати вплив на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
15.04.2020 року ОСОБА_8 затримано на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2020 року та того ж дня останньому повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.122 КК України.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2020 року клопотання слідчого задоволено та підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали слідчого судді, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які обумовлюють необхідність обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
З матеріалів судового провадження убачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу.

Так, прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст.122 КК України, а також наявністю ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що: підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілих в рамках даного кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення; та прийшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протокол огляду місця події від 29.02.2020 року, протоколи допиту свідків, потерпілих, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, а також інші матеріали кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, зокрема фактом інкримінування підозрюваному в тому числі тяжкого злочину, на думку апеляційного суду, виключають собою можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні у тому числі тяжкого злочину та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, а тому доводи захисника в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою в даній справі узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Апеляційний суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування, по даній конкретній справі, з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК України, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування, під час якого також будуть перевірені доводи сторони захисту, щодо існування сумнівів та відсутності ризиків, які обумовлюють застосування запобіжного заходу.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя районного суду у відповідності до ст. 183 КПК України на законних підставах не визначив йому розмір застави.
Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваним під вартою за станом здоров`я. Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою, або зміни запобіжного заходу у разі встановлення факту неможливості подальшого утримання підозрюваного під вартою.

Серед іншого колегія суддів також приймає до уваги те, що за повідомленням захисника ОСОБА_7 27.04.2020 року органом досудового розслідування виконані вимоги ст.290 КПК України та обвинувальний акт направлений до суду, а тому на стадії підготовчого судового засідання районним судом буде вирішено питання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 та доцільності його подальшого тримання під вартою.

Апеляційним судом не приймаються до уваги, надані захисником квитанція про грошовий переказ коштів у сумі 5000 гривень та розписка потерпілого ОСОБА_11 , згідно якої останній отримав від ОСОБА_13 грошові кошти у сумі 1300 доларів США, як компенсацію матеріального збитку, який спричинений ОСОБА_8 , в результаті крадіжки, з огляду на те, що надані захисником документи, зокрема квитанція про переказ грошових коштів - не містить даних про особу, якій ці грошові кошти були направлені та мету переказу, а розписка ОСОБА_11 не завірена належним чином, що викликає обґрунтовані сумніви щодо її походження.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні в тому числі тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання під вартою підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2020 року, щодо обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4