ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5459/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3155/19 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , без участі інших учасників: представника виправної установи, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконфренції, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 09 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, раніше судимого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 07 10 2013 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі,

за його клопотанням звільнено умовно-достроково від покарання на невідбуту частину - 9 місяців 28 днів.

Таке рішення суду мотивовано тим, що дослідженням відомостей про особу засудженого ОСОБА_7 встановлено, що він стягнень не має, відбув більш ніж 2/3 строку призначеного судом покарання, характеризується за місцем відбування покарання позитивно, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення, тому суд приходить до висновку, що засуджений став на шлях виправлення та має усі належні умови, передбачені ст.81 КК України, для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, у зв`язку з чим клопотання засудженого ОСОБА_7 є таким, що підлягає задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, які її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити матеріали судової справи до суду першої інстанції для проведення нового судового розгляду в іншому складі.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, посилався на те, що періодичність та формальність підстав отриманих засудженим ОСОБА_7 заохочень, з яких жодним чином не вбачається конкретних позитивних змін у його поведінці, вказують на те, що поведінка останнього мала винятково пристосувальний характер з метою можливості застосування умовно-дострокового звільнення. Крім того, вказав, що засуджений неналежним чином ставився до погашення цивільного позову.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Засуджений заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вважала оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку засудженого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, ст.81 КК України встановлює умови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.17 оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений 07 10 2013 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахується з 07 10 2013 року, кінець строку відбування покарання 21 07 2020 року. Тобто, на момент розгляду клопотання ОСОБА_7 відбув 6 років 2 місяці 2 дні, та йому залишилося відбувати 9 місяців 28 днів.

Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з моменту ухвалення обвинувального вироку щодо нього, тобто з 07 10 2013 року.

З 31 10 2013 року перебуває в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)».

Одним із доводів апеляційної скарги прокурора є те, що у поданні адміністрації виправної установи абсолютно не розкрито, у чому полягали сумлінне ставлення ОСОБА_7 до праці та його сумлінна поведінка.

Такі доводи, на думку колегії суддів є необґрунтованими та спростовуються матеріалами судової та особової справи.

Так, відповідно до ч.2 ст.81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

Крім того, у роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 04 2002 року, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 , останній, за період перебування в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)», характеризується позитивно, вимог режиму тримання не порушував. За сумлінну поведінку і ставлення до праці має 9 заохочень начальником установи. Мав 2 стягнення, які на даний час зняті та погашені у встановленому законодавством порядку.

Працевлаштований електрогазозварником на виробничому об`єкті установи. До праці ставиться позитивно, виконує доручений обсяг робіт якісно та в передбаченим строк.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.

Під час проведення бесід профілактично-виховного характеру проявляє тактовність та щирість.

Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням.

Виконує встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань.

Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою.

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

На даний час підтримує доброзичливі та стійкі родинні стосунки шляхом телефонних розмов, листування, побачень та посилок (передач) з матір`ю.

Приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу: «Духовне відродження», «Подолання алкогольної залежності». До реалізації програм ставиться із особистою зацікавленістю та натхненням.

Згідно вироку Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2013 року, засуджений ОСОБА_7 має позов на суму 880 гривень 20 копійок. Виконавчі листи до установи не надходили.

Крім того, згідно вказаного вище вироку засуджений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - визнав.

Вказані відомості були враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Посилання прокурора про те, що поведінка засудженого не є сталою, має винятково пристосувальний характер з метою можливості застосування умовно-дострокового звільнення, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини враховуються при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого виключно у сукупності з іншими відомостями про його особу та не є самостійною підставою для відмови у ньому.

Разом з тим, не залишилося поза увагою суду першої інстанції те, що ОСОБА_7 допускалися порушення режиму, за що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, про що вказує прокурор у апеляційній скарзі. З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що 2 стягнення, які застосовувалися до ОСОБА_7 , на момент розгляду подання про умовно-дострокове звільнення, зняті та погашені у встановленому законодавством порядку.

Згідно до положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Колегія суддів, погоджується з висновком районного суду про те, що цілі призначеного ОСОБА_7 покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, у зв`язку із чим є застосування до останнього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправданим.

Посилання прокурора про неналежне ставлення засудженого до погашення цивільного позову безпідставні, оскільки, як слушно зазначено в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, виконавчі листи до установи не надходили.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що були зроблені після дослідження даних про особу засудженого, а також даних, що характеризують його поведінку під час відбування покарання, є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст.81 КК України та рекомендаціям, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 04 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Доводи апеляційної скарги прокурора цих висновків не спростовують, у зв`язку з чим підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, за обставин, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 09 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді :

___________ ________________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4