06.02.2020
справа № 642/355/19
провадження № 1кп/642/393/19
УХВАЛА
Іменем України
03 лютого 2020 року м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо продовження запобіжного заходу в межах кримінального провадження № 0001015 від 13.09.2018 року, у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
у провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться вказане кримінальне провадження.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжений строк якого спливає 06.02.2020 року.
Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вислухавши думку прокурора, який посилався на доцільність продовження обраного стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 , які заперечували проти продовження строку запобіжного заходу, посилалися на те, що ризики на які посилається прокурор недоведені, що ОСОБА_5 не має наміру ухилятися від суду, має постійне місце проживання де проживає разом із матір"ю, а також захисник посилався на те, що ті докази, які вже були досліджені у судовому засіданні повинні бути визнані недопустимими та не підтверджують винуватість ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні, та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, суд приходить до наступного.
Суд зазначає про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.
Крім того, суд враховує, що обвинувачений обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від шести до десяти років із конфіскацією майна.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, суд бере до уваги зокрема, що судовий розгляд не завершено, не всі свідки допитані, та обвинувачений, враховуючи його дані може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки інкриміновані злочини вчинені в період іспитового строку, що поряд із ризиком можливості переховуватися від та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.
При цьому суд зазначає, що питання фактичних обставин кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час розгляду справи по суті та оцінка надається судом вже у нарадчій кімнаті. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінуються ОСОБА_5 , даних про його особу, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
За таких обставин, суд вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо вплине на дотримання розумних строків судового розгляду.
У суду відсутні об`єктивні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, тому суд вважає доцільним продовжити строк застосованого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до п.2.2 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України про судову практику застосування судами першої інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою «…в разі продовження тримання під вартою попередня ухвала втрачає силу.», тому строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжити до 02 квітня 2020 року.
На підставі викладеного, керуючись ст. 331, 369 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 02 квітня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів до Харківського апеляційного суду.

Суддя - ОСОБА_1