ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/507/20 Справа № 202/7497/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 00001632 від 22 жовтня 2019 року за апеляційною скаргою першого заступника прокурора області ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Дніпрі, українки, громадянки України, маючої повну загальну середню освіту, не одруженої, офіційно не працевлаштованої, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не маючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог закону.
Цим вироком умисні дії обвинуваченої судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України за ознаками закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, 22 жовтня 2019 року, приблизно о 14 год. 50 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у торгівельному залі ТОВ «АТБ - Маркет» магазину «Продукти-79», розташованого за адресою: м.Дніпро, пр. П.Калнишевського, 1-А, побачила на відкритій вітрині торгівельного стелажу, що розташований у приміщенні вказаного магазину, ікру лососеву зернисту ТМ «Рибкоппродукт», вагою 120 грамів, яку вона визначила предметом свого злочинного посягання, та у цей момент у неї раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вказаного майна (крадіжка). Далі, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, з метою незаконного власного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу, взяла з відкритої вітрини 2 банки ікри лососевої зернистої ТМ «Рибкоппродукт», вагою 120 грамів кожна, вартістю без урахування ПДВ за одну одиницю 204 гривні 42 копійки, на загальну вартість за дві одиниці 408 гривень 84 копійки, яку сховала до лівої внутрішньої кишені куртки, яка була одягнена на ній на той час та утримуючи при собі вказане майно, перетнула лінію касової зони магазину, не розрахувавшись за викрадений товар. Проте довести свій злочинний умисел до кінця не змогла з причин, що не залежали від її волі, так як була зупинена співробітником охорони магазину «Продукти-79», у зв`язку із чим не змога розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора області просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати обвинувачену ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування вказує, що судом першої інстанції в порушення вимог кримінального закону, на обвинувачену покладено обов`язки відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, скасувати та ухвалити новий вирок.
Обвинувачена ОСОБА_7 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів, колегією суддів встановлено, що дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши зібрані докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки він ґрунтується на дійсному змісті вказаних доказів та їх належній оцінці, як кожного окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Висновки суду щодо обставин злочину, доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого їй злочину, за який її засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі прокурором та іншими учасниками судового провадження не оспорюються, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції під час призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 колегія суддів вважає такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Згідно до ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону України №1492-VIII від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до правової позиції, викладеній в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2016, норма ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону від 07.09.2016 має імперативну силу у випадку звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо покладення обов`язків, наведених у п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Зменшення обсягу такого обов`язку судом і призначення лише одного з передбачених у ч. 1 ст. 76 КК України не належить до його повноважень і вважається неправильним застосуванням матеріального закону.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченій покарання, суд не у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.
При постановленні вироку суд першої інстанції при звільненні обвинуваченої від фактичного відбуття покарання поклав на обвинувачену ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, та п. 2 ч. 1 вказаної норми повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, при цьому не встановивши обов`язок, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, який також є обов`язковим до призначення, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В силу п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку необхідністю застосувати закон про більш тяжке правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подано прокурором, потерпілим чи його представником.
Колегія суддів вважає, що прокурор навів переконливі підстави щодо застосування вимог ст. 76 КК України, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено, тому в решті вирок слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України скасувати в частині призначення покарання.
Призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати обвинувачену ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4