Справа № 199/361/20
ВИРОК
іменем України

12.02.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро кримінальне провадження №0000245 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м.Дніпро, громадянина України, з середньотехнічною освітою, одруженого, маючого на своєму утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2018 року наказом №271 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, яка дислокується по АДРЕСА_2 , старшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ та призначено на посаду кухара їдальні господарчого взводу роти бойового та матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 НГУ яка дислокується у АДРЕСА_2 .

Старший сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11,16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі «Голос України» від 04 березня 2015 року № 39, зазначено, що до ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено ч. 4, яка передбачає відповідальність, за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року.

Однак, 28 серпня 2019 року молодший сержант ОСОБА_4 діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діюча з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 НГУ, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

10 грудня 2019 року старший сержант ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 НГУ та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення, припинено.

Таким чином, 28 серпня 2019 року старший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 НГУ до 10 грудня 2019 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 провину визнав повністю. Суду показав, що дійсно він, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті, 28 серпня 2019 року самовільно залишив розташування своєї військової частини, де проходив службу за контрактом, щоби працювати приватним чином для утримання неповнолітньої дитини та для лікування дружини, незаконного перебував за межами військової частини до 10.12.2019 року. Повернувся сам, оскільки йому стало зрозуміло, що він діяв незаконно.

Суд вважає, що вина ОСОБА_4 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду:

-заявою від 10.12.2019 року на адресу військового прокурора із зізнанням ОСОБА_4 щодо скоєння ним військового злочину та каяттям з цього приводу;

-медичною характеристикою про задовільний стан здоров`я військовослужбовця ОСОБА_4 ;

-службовою характеристикою керівництва військової частини на військовослужбовця ОСОБА_4 , яка є негативною;

-витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2018 року № 271 про те, що військовослужбовець - старший сержант за контрактом ОСОБА_4 приступив до виконання своїх обов`язків та йому установлено посадовий оклад, надбавка за особливості проходження служби;

Оцінюючи докази, суд вважає що дії ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого військовослужбовцем (крім строкової служби)

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Прокурором запропоновано для обвинуваченого покарання із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді арешту на гауптвахті на певний строк.

ОСОБА_4 вперше скоїв умисний тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин), який на теперішній час має підвищену суспільну небезпеку у зв`язку з проведення ООС на сході України.

Разом з тим, загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи покарання суд враховує обставини, що пом`якшують покарання: ОСОБА_4 раніше не судимий, провину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, добровільно повернувся до військової частини після самовільного залишення частини із зізнанням, дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готов нести кримінальну відповідальність, висловив жаль з приводу вчиненого.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 щиро каявся, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, щиро жалкував про вчинене, негативно оцінював злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Також, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що обвинувачений не має не відбутого строку покарання, що він скоїв тільки один епізод одного складу злочину, а обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК Украйни, не встановлені.

ОСОБА_4 раніше не засуджувався, має постійне місце проживання, на обліку нарколога, психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину та дружину, хвору на хронічне захворювання, крім того, відсутні інші відомості, які компрометують його як особу, відсутні інші кримінальні провадження у відношенні нього та він під адміністративним наглядом не перебував.

Відповідно до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно роз`яснень, викладених у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відсутні.

Таким чином, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, відсутність обставин, які обтяжують покарання, все це у сукупності надає право суду, застосовуючи вимоги ст.69 КК України, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 основне покарання відповідно до припису ч.2 ст.60 КК України - у вигляді арешту на гауптвахті на певний строк.

При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ч.2 ст.110, ст.ст.368-371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і на підставі ст.69 та ч.2 ст.60 КК України призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) місяців арешту на гауптвахті.

Початок відбуття строку покарання для ОСОБА_4 відраховувати з часу приведення вироку до виконання та затримання засудженого.

Обвинувачений та прокурор мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до Дніпровського апеляційного суду.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1