Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
10 березня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Луцький слідчий ізолятор кримінальні провадження № 0003717, № 0004290 та № 0004671 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в два роки, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до двох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в два роки, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, визначеного даним вироком, не відбутої частини покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.02.2016 року ОСОБА_5 призначено остаточне покарання - чотири роки і один місяць позбавлення волі.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з моменту приведення вироку до виконання.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання два роки і три місяці позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, визначеного даним вироком, не відбутої частини покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2018 року, ОСОБА_6 остаточне покарання призначено - два роки і шість місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили залишено попередній тримання під вартою. Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_6 з моменту його затримання 05.02.2019 року.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2018 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 572 грн. - процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів; солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в дохід держави 1144 грн. витрат, пов`язаних із проведенням товарознавчої експертизи.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 11 серпня 2017 року близько 01.00 год, шляхом вільного доступу, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, таємно викрав газову двоконтурну колонку, належну ОСОБА_9 , заподіявши майнову шкоду на суму 4000 грн.

03 лютого 2018 року приблизно о 00.30 год. ОСОБА_5 , знаходячись на перехресті вул. Героїв УПА та вул. Безіменній в м. Луцьк, таємно викрав мобільний телефон марки Xiomi Redmi 4A вартістю 2327 грн 50 коп, належний ОСОБА_10

14 листопада 2018 року близько 11.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні Волинської обласної інфекційної лікарні, що в м. Луцьк на вул. Шевченка 30 Волинської області, повторно, таємно викрав перфоратор марки Зенит моделі ЗП-1100DRF, спричинивши шкоду ТзОВ Волбуд на суму 779 грн 17 коп.

14 листопада 2018 року приблизно о 16.00 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за попередньою змовою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у вагончику, що розташований на території Волинської обласної інфекційної лікарні за адресою: м. Луцьк вул. Шевченка 30, повторно, таємно викрали перфоратор марки Бош моделі CSH11E, заподіявши ТзОВ Волбуд майнову шкоду на суму 4300 грн.

У поданій апеляційній скарзі із доповненнями до неї обвинувачений ОСОБА_6 , не заперечуючи доведеності своєї вини у вчиненому злочині та правильності кваліфікації його дій, просить з врахуванням його незадовільного стану здоров`я, оскільки хворий на гепатит С, внаслідок чого не зможе отримувати належне лікування у виправній колонії, зменшити міру покарання до двох років і одного місяця позбавлення волі та здійснити перерахунок строку попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не заперечуючи доведеності його вини у вчиненому злочині та правильності кваліфікації дій, просить з врахуванням щирого розкаяння ОСОБА_6 , активного сприяння в розкритті злочину та відшкодування потерпілому заподіяної шкоди змінити вирок суду в частині призначення покарання із застосуванням більш м`якого покарання, в решті залишивши вирок без змін.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_11 на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_11 не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційних скаргах і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження, як обвинуваченого ОСОБА_6 , так і його захисника ОСОБА_11 про призначення обвинуваченому надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вирішення судом даного питання ґрунтується на вимогах статей 50, 65 КК України.

Відповідно до визначених у цих статтях правових орієнтирів суд при обранні ОСОБА_6 заходу примусу врахував ступінь тяжкості, конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують покарання.
Зокрема, врахував тяжкість вчиненого злочину, віднесеного законом до злочинів середньої тяжкості, особу ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів та інкримінований злочин вчинив в період іспитового строку, встановленого судом, через три місяці після винесення попереднього вироку, ряд обставин, які пом`якшують покарання, в тому числі - щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину та відшкодування шкоди, на які покликається і захисник в апеляційній скарзі, стан здоров`я ОСОБА_6 , його молодий вік, позицію потерпілих, які щодо міри покарання покладалися на розсуд суду, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, ближче до її мінімальної межі, яке, на думку колегії суддів, є необхідним для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів, і справедливим.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що 28.08.2018 року вироком суду звільнявся від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК України, і йому роз`яснювалися наслідки порушення умов іспитового строку, однак свою злочинну діяльність він продовжував.

За таких обставин, зважаючи, що ОСОБА_6 скоєно кримінальне правопорушення в період іспитового строку, визначеного процесуальним рішенням, суд правомірно, відповідно до положень ст. 71 КК України та роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно якого призначене остаточне покарання має бути більшим, як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від не відбутої частини покарання за попереднім вироком, призначив йому і остаточне покарання, яке, з врахуванням наведеного, не можна вважати надто суворим.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Що ж до клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то таке клопотання не заслуговує на увагу,оскільки суперечить положенням ч. 5 ст. 72 КК України із внесеними змінами та правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 29.08.2018 року, згідно якої, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838- VIII).

Злочин, за який ОСОБА_6 засуджено, вчинений ним у листопаді 2018 року, тобто, поза межами строкового періоду, зазначеного вищевказаним рішенням.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги із доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена засудженим в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 . 11.03.2020 року