ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/4932/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2163/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: 1 ст.121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілого на вирок Московського районного суду м. Харкова від 10 03 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком районного суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, тимчасово не працюючого, з середньою освітою, інваліда ІІІ групи, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України не судимого,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитовий строк тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Цивільній позов ОСОБА_12 до ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 7 242 грн. 24 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В задоволені іншої частини цивільного позову про стягнення моральної шкоди відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 785 грн. процесуальних витрат на проведення товарознавчої експертизи № 5887.
Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до положень ст.100 КПК України.

Вказаним вироком ОСОБА_11 визнано винним в тому, що він 12 02 2019 року, приблизно о 10:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на кухні загального користування за адресою АДРЕСА_2 , під час побутової сварки зі своїм сусідом по гуртожитку ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, відчуваючи особисту неприязнь до останнього, не маючи злочинного умислу на вбиство, утримуючи ножиці в правій руці в напрямку зверху вниз наніс один удар острієм ножиць в життєво важливий орган, а саме в ліву частину грудної клітини потерпілого ОСОБА_9 , припускаючи настання наслідків у виді шкоди здоров`ю, проте не конкретизуючи у своїй свідомості, настання яких саме наслідків він бажав в результаті вчинення своїх дій, чим спричинив колото-різане поранення грудної клітини зліва, проникаюче до грудної порожнини з розвитком гемо пневматорокса, яке виникло від однократної колото-ріжучої дії гострого предмету.

Вказані дії ОСОБА_11 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Проте суд першої інстанції дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_11 належить кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння (т.2 а.с.135-145).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та суми стягнення на відшкодування завданої моральної шкоди у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та розміру завданої моральної шкоди. Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі; стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілого 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди (т.2 а.с.153-157).

Крім того, на вказаний вирок подав апеляційну скаргу прокурор, в якій, з аналогічних підстав, а також у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, просив оскаржуваний вирок скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_11 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі (т.2 а.с.161-164).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор просила вимоги апеляційної скарги задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги представника потерпілого.

Обвинувачений та його захисник вважали, що підстави для задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого відсутні.

Потерпілий та його представник просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, підтримали позицію прокурора.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та представника потерпілого, думку потерпілого, обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника потерпілого необхідно задовольнити частково, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина ОСОБА_11 у вчиненні злочину, за який він засуджений, доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування і дослідженими в судовому засіданні.

Дії ОСОБА_11 судом першої інстанції вірно кваліфіковано за ч.1 ст.121КК України, оскільки він спричинив потерпілому умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

Доводи сторони обвинувачення про те, що обвинувачений ОСОБА_11 мав умисел на вбивство потерпілого ОСОБА_9 та його дії неправильно кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України не знайшли свого підтвердження ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду.

Так, виходячи з положень кримінального закону при відмежуванні замаху на умисне вбивство (ст.15, ст.115 КК України) від умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння (ч.1 ст.121 КК України), необхідно враховувати спрямованість умислу і ставлення винної особи до наслідків свого діяння. Крім того, необхідно брати до уваги, що замах на умисне вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, але такі наслідки не настали з незалежних від неї причин.

При цьому питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним у цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що після нанесення ОСОБА_9 одиничного неприцільного удару ножицями, які раптово опинилися в його руках, обвинувачений не був позбавлений можливості довести злочин до кінця, оскільки попри те, що потерпілий не втратив свідомості та самостійно покинув межі кімнати, у якій відбувся конфлікт, ОСОБА_11 не вчинив у подальшому відносно потерпілого будь-яких протиправних дій, направлених на вбивство останнього, що вказує на те, що він не мав наміру заподіяти смерть потерпілому, оскільки вже вчинив всі необхідні дії, які залежали від його волі, що свідчить про відсутність у нього умислу саме на вбивство.

Натомість, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_11 умислу на завдання потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, оскільки, наносячи потерпілому удар ножицями, він усвідомлював, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачав такі наслідки і бажав або свідомо припускав їх настання.

Внаслідок протиправних дій обвинуваченого, згідно висновку судово-медичної експертизи №09/578-С/2019 року від 14 03 2019 року, потерпілому було спричинено ушкодження у виді колото-різаного поранення грудної клітини зліва, проникаюче до грудної порожнини з розвитком гемо пневмоторокса, яке виникло від однократної колючо-ріжучої дії гострого предмету. По ступеню тяжкості це тяжке тілесне ушкодження, яке небезпечне для життя (т.2 а.с.88-92).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що будь-яких належних доказів, які б дозволили встановити наявність у обвинуваченого прямого умислу саме на вбивство потерпілого, стороною обвинувачення не надано, тому дії ОСОБА_11 охоплюються диспозицією ч.1 ст.121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, оскільки під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції встановлено та в ході апеляційного перегляду підтверджено, що обвинувачений умисно наніс ножицями поранення потерпілому ОСОБА_9 , а до наслідків своїх дій мав невизначений умисел, в результаті чого, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_11 за ч.1 ст.121 КК України.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг представника потерпілого та прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_11 більш суворого покарання в межах інкримінованої йому статті, а саме у виді 8 років позбавлення волі, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного ОСОБА_11 покарання, колегією суддів встановлено, що воно цілком відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд у повному обсязі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого.

Так, судом враховано, що ОСОБА_11 скоїв злочин, який, відповідно до наведеної в ст.12 КК України кваліфікації, відноситься до тяжких злочинів. Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_11 як особистість характеризується наступним чином: не працює, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, в силу ст.89 не судимий, при цьому в минулому до кримінальної відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я не притягувався, має постійне зареєстроване місце проживання, де мешкає разом з матір`ю та сестрою, дані про ведення асоціального способу життя за місцем реєстрації відсутні, є інвалідом 3-ї групи через захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, отримує відповідну пенсію, не одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції було також враховано те, що ОСОБА_11 першому було нанесено удари потерпілим ОСОБА_9 в результаті чого, згідно висновку експерта, було заподіяно легкі тілесні ушкодження. Дані обставини підтверджуються показами свідків, витягом з ЄРДР № 0000867 від 19 02 2019 року та іншими доказами які були досліджені судом.

Обставин, які пом`якшують покарання, передбачених ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_11 у відповідності до ст.67 КК України, судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вказані обставини в сукупності, суд першої інстанції дійшов про висновку про необхідність призначення ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У зв`язку з наведеним, покарання за вказаним складом злочину у виді 8 років позбавлення волі, що запропоноване представником потерпілого в апеляційній скарзі, а також прокурором, є занадто суворим та не співмірним із скоєним ОСОБА_11 кримінальним правопорушенням та його наслідками.

Усі доводи прокурора та потерпілої сторони, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та, відповідно, не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та постановлення нового, як про це просять апелянти.

Отже, призначене районним судом покарання, на думку колегії суддів, у вищевказаному виді та розмірі є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчинених злочинів, суспільній небезпечності кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

Таким чином, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_13 , в частині призначеного йому покарання, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку колегія суддів не встановила.

Разом з тим, на думку колегії суддів, слушними є доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо необхідності збільшення визначеного судом розміру стягнення моральної шкоди, завданої цим злочином потерпілому.

Так, згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

З положень зазначеної статті вбачається, що в мотивувальній частині вироку суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши при цьому належну оцінку зазначеним обставинам.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно вимог ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Також, у ч.1 ст.368, частинах 3,4 ст.374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як видно з матеріалів провадження, потерпілий заявив цивільний позов до ОСОБА_11 про стягнення на його користь як матеріальної шкоди у розмірі 7402 грн. 82 коп. на витрати, які він зазнав внаслідок лікування, так і моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. (т.1 а.с.25-29).

Суд першої інстанції вимоги зазначеного цивільного позову задовольнив частково: стягнув з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 7 242 грн. 24 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди (т.2 а.с.145).

Обґрунтовуючи такий розмір стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції вказав, що з урахуванням тяжкості отриманих тілесних ушкоджень та пережитих душевних, фізичних страждань потерпілим, саме 20 000 грн. є виваженою, розумною та справедливою сумою в даному випадку (т.2 а.с.144).

Колегія суддів вважає, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_12 , суд першої інстанції правильно встановив, але недостатньо врахував перенесені ним фізичні та моральні страждання внаслідок одержаних ним тілесних ушкоджень.

Зі змісту цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що протиправними діями обвинуваченого йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася в наступному: щоденних спогадах про наслідки психотравмуючої дії; негативних переживаннях та думках про те, що він взагалі міг загинути та залишити сиротами його неповнолітніх дітей; страху можливого повторення подій; потребі в уникненні аналогічних обставин; побоюваннях сусіда ОСОБА_11 та його можливої неадекватної поведінки щодо нього в подальшому; тривозі; пониженому та нестійкому настрої, емоційній напрузі; почутті образи; обуренні; приниженій гідності.

Також потерпілий вказав, що після операції, необхідність проведення якої була зумовлена протиправними діями обвинуваченого, він втратив можливість читати печатні та рукописні тексти правим оком, що спричинило йому додаткові незручності, у зв`язку з викладацькою діяльністю, що порушило його звичайний уклад життя.

Колегія суддів, виходячи із доведеності факту заподіяної моральної шкоди, обґрунтованості позовних вимог, враховуючи обставини вчиненого злочину та його наслідки, а також особу обвинуваченого, вважає за необхідне збільшити розмір грошового стягнення із обвинуваченого в рахунок відшкодування завданої його діями моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 та визначає суму відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілого в розмірі 60 000 грн., що, на думку судової колегії, буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів на підставі положень ст.408 КПК України, з урахуванням того, що це не впливає на обсяг обвинувачення і кваліфікацію кримінального правопорушення, приходить до переконання про необхідність зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_14 про стягнення моральної шкоди та часткового задоволення апеляційної скарги представника потерпілого.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що дії ОСОБА_11 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України та призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі із звільненням останнього від відбування покарання з покладенням певних обов`язків, відповідно до положень ст.ст.75,76, відповідає меті, визначеній у ст.50 КК України та у відповідності до ст.65 КК України є достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів, а тому вимоги апеляційних скарг прокурора щодо зміни кваліфікації дій ОСОБА_11 та призначення більш суворого покарання, а також представника потерпілого в частині призначення покарання,- задоволенню не підлягають, а вимоги апеляційної скарги представника потерпілого в частині вирішення цивільного позову - необхідно задовольнити частково, збільшивши суму, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на відшкодування моральної шкоди потерпілому.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 10 03 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , - в частині вирішення цивільного позову,- скасувати.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого, - задовольнити частково.

На підставі п.3 ч.1 ст.408 КПК України збільшити суму, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди останньому з 20 000 (двадцяти тисяч) грн., призначених судом першої інстанції, до 60 000 (шістдесяти тисяч) грн., що остаточно підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4