ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/220/19 Справа № 711/917/18 Категорія: ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Чортків

Тернопільської області, не одружену, пенсіонерку,

зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та виправдано за недоведеністю наявності в її діях складів вказаних злочинів; процесуальні витрати віднесено на рахунок держави; вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 09.09.1989 року діючи умисно, усвідомлюючи свої дії, маючи на меті заволодіння майном, яке належить ОСОБА_11 , а саме ? частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , не маючи відповідних повноважень на здійснення операції від імені ОСОБА_11 , за невстановлених досудовим слідством обставин та часу, виготовила рукописний текст заяви про відмову від спадщини, датований 09.09.1989 від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , який згідно висновку експерта № 1/2671 від 30.11.2017, завірений підписом, що не належить ОСОБА_11 , та ймовірно виконаний ОСОБА_7 , таким чином внесла завідомо неправдиві відомості з метою отримання свідоцтва про право на спадщину по закону та заволодінням ? частини вищевказаного будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який в подальшому, 09.09.1989, перебуваючи в приміщенні Черкаської державної нотаріальної контори, за адресою: м. Черкаси, вул. Гоголя 288, шляхом обману, надала для реєстрації державному нотаріусу ОСОБА_13 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, до якої входить вищевказане нерухоме майно, таким чином фактично використала завідомо підроблений документ.

Дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.1 ст. 358 КК України як підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією і який надає права, з метою використання його підроблювачем; а також за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, прокурор у кримінальному провадженні звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31.10.2018 відносно ОСОБА_7 та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, та призначити їй покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., за ч. 4 ст. 358 КК України - штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.. На підставі ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Також просив повторно дослідити докази сторони обвинувачення: допитати обвинувачену ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_14 , старшого судового експерта сектору технічних досліджень документів та почерку Черкаського НДЕКЦ ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , дослідити заяву від 09.09.1989 до Першої державної нотаріальної контори, первинні показання потерпілої ОСОБА_11 та дослідити характеризуючи дані на ОСОБА_7 ..

В обґрунтування доводів апеляції прокурор зазначає, що вирок підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону.

Вказує, що відповідно до ст. 374 КПК України та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Проте, на думку апелянта, судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримано, висновки суду є передчасними та не ґрунтуються на нормах кримінального та кримінального процесуального закону. Вказує, що розглядаючи справу по суті, суд упереджено підійшов до перевірки доводів обвинувачення та побудував свій висновок про відсутність в діях ОСОБА_7 інкримінованого складу злочину на суперечливих доказах.

Зазначає, що в основу виправдувального вироку суд поклав покази обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що текст заяви від 09.09.1989 про не заперечення проти оформлення частини спадкових прав на ОСОБА_7 та ОСОБА_16 до Першої державної нотаріальної контори м. Черкаси писала вона, але ОСОБА_11 підписувала її самостійно, усвідомлюючи суть заяви. Разом з тим, судом безпідставно відкинуто інший доказ у провадженні, зокрема, висновок старшого судового експерта сектору технічних досліджень документів та почерку Черкаського НДЕКЦ ОСОБА_15 № 1/2671 від 30.11.2017, згідно з яким ймовірно ОСОБА_7 виконано верхній підпис під текстом заяви про відмову від спадщини до Першої нотаріальної контори від імені ОСОБА_11 ..

На думку апелянта, місцевий суд упереджено підійшов до даного висновку, зазначивши, що він є неповним, оскільки не дав вичерпної відповіді на поставлене питання.

Проте, незважаючи на сумніви суду, щодо однозначності та визначеності висновку експерта № 1/2671 від 30.11.2017, останній не викликав для допиту експерта, з метою усунення сумнівів та встановлення істини, в зв`язку з чим зробив висновки, викладені у судовому рішенні, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, поза увагою суду залишилися покази потерпілої ОСОБА_14 свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_11 ніякої заяви до нотаріальної контори з приводу відмови від спадкового майна не писала, в нотаріальну контору не ходила; не досліджено первинні показання потерпілої ОСОБА_11 , яка вказала, що свого підпису на заяві про відмову від спадщини вона не ставила, і до нотаріуса з цього приводу не ходила.

Вказує, що стороною обвинувачення надано суду всі матеріали кримінального провадження, проте судом їх досліджено вибірково та безпідставно відкинуто, як доказ, первинні показання потерпілої ОСОБА_11 , натомість досліджено та покладено в основу свого рішення заяву ОСОБА_11 від 02.01.1999 року.

Вирішуючи питання про невинуватість ОСОБА_7 , суд ухвалив вирок в порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, належно не мотивувавши своє рішення та не врахувавши вимоги закону України про кримінальну відповідальність та судову практику ЄСПЛ, належним чином не проаналізував та не обґрунтував доводи прокурора про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначення їй покарання за вказаною статтею, не оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, як це передбачено приписами ст. 94 КПК України, чим істотно порушив кримінальне процесуальне законодавство.

Крім того, судом першої інстанції не враховано рекомендації та роз`яснення викладені в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» виправдувальний вирок постановляється за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинність діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо; за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним; за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним.

Вказує, що за наведених обставин, допущені судом першої інстанції порушення вимог закону вплинули на ухвалення законного рішення та є безумовною підставою для скасування вироку стосовно ОСОБА_7 ..

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, потерпілий ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2018 року, матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі. Вказує, що вирок суду першої інстанції є безпідставним та необґрунтованим, ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права, такий, що не враховує інтереси потерпілої сторони.

В обґрунтування доводів апеляції зазначає, що безпідставно було відмовлено в залученні ОСОБА_20 в якості потерпілого.

В запереченні ОСОБА_7 висловлюється думка про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг у кримінальному провадженні.

В обґрунтування цього заперечення ОСОБА_7 зазначала, що вона не має ніякого відношення до майна ОСОБА_11 . Згідно заповіту ОСОБА_11 її власність після смерті перейшла до дочки ОСОБА_14 ..

В зв`язку з тим, що ОСОБА_11 цю власність не оформила офіційно, то вона не може бути винна. Те що належало ОСОБА_11 успадкувала ОСОБА_14 ..

Мова йде про спадок її чоловіка ОСОБА_21 , який являвся сином ОСОБА_11 і вона мала першочергове право на спадщину, як і ОСОБА_7 , та її з ним діти. Тобто з ? частини будинку, що належали ОСОБА_21 на правах особистої власності.

ОСОБА_11 по смерті сина, як і її дітям, відходило по 4 м.кв. і ось ці метри і оформлювались у нотаріуса, при чому тут ? частина будинку з надвірними спорудами?

Заява від імені ОСОБА_11 та її сина ОСОБА_12 про відмову від спадщини писалась в кабінеті нотариуса, підписи під заявою ставили особисто ОСОБА_11 та її син ОСОБА_12 , про що свідчить відмітка нотаріуса з другої сторони заяви про відмову від спадщини. Ніякого обману, ніяких хитрощів, ніяких підробок документів у цій справі нема і бути не може.

Так, ОСОБА_22 у нотаріуса просила її, щоб вона в заяві розписалась за неї, але нотаріус Старовойтова настояла на тому, щоб вона підійшла і розписалась самостійно.

Що стосується судового експерта, то автор заперечення зазначала, що квитанції по яких звірялись почерки та підпис ОСОБА_11 на оплату ніколи нею самостійно не заповнювались. Заповнювали їх: вона ( ОСОБА_7 ), її чоловік, чоловік ОСОБА_14 - ОСОБА_8 та сусіди, якщо на той час, як вона надумала платити нас не було.

До того ж судовому експерту треба було поставитись до віку ОСОБА_11 та звернути увагу на те, що вона все життя пропрацювала прибиральницею, розписувалась за отримання зарплати один чи два рази на місяць,чіткого підпису не відпрацьовувала, як це буває у людей, що постійно підписують документи.

Також ОСОБА_7 наголошувала на тому, що дану справу на протязі 20 років із 1999 року розслідувала не тільки прокуратура, а й суди від районних до Верховного Суду України. Копії рішень знаходяться у справі і називались ці справи: «признати відмову від спадщини по смерті сина - недійсною».

Заяву від імені ОСОБА_11 на ім`я судді Апеляційного суду від 05.01.1999 року писав власноруч ОСОБА_8 і дуже чітко в заяві вказав, що ОСОБА_11 дійсно відмовилась від своєї частки по смерті сина.

До того ж неодноразово закривалась ця справа і прокуратурою.

Також вказує, що вона не вправі судити про вирок суду, але на її думку по проведеним судовим засіданням було вислухано всіх свідків, проте вона не згодна з вимогою прокурора, що суддя не прислухався до свідчень зазначених осіб. На думку ОСОБА_7 свідчення свідків можуть братись до уваги лише ті, що дійсно були присутні при події, а не зі слів «когось».

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу потерпілого, а щодо вирішення долі апеляційної скарги прокурора покладались на розсуд суду, міркування прокурора про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та який при розгляді апеляційної скарги потерпілого покладався на розсуд суду, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого, натомість вважаючи рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши часткове судове слідство колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Допитані в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 надали апеляційному суду покази аналогічні їхнім показам в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно з ст. 94 цього Кодексу. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

При цьому згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Дослідивши всі докази, про дослідження яких просила сторона обвинувачення, колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією місцевого суду стосовно недоведеності наявності в діях обвинуваченої ОСОБА_7 складу інкримінованих їй злочинів, передбачених ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України.

Зі змісту безпосередньо досліджених судом апеляційної інстанції доказів випливає, що обвинувачена ОСОБА_7 вину не визнала, показала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_21 , який являвся сином ОСОБА_11 та батьком її синів ОСОБА_23 , 1968 року народження, та ОСОБА_24 , 1973 року народження. Після його смерті залишилась спадщина 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 . 09.09.1989 за пропозицією ОСОБА_11 вони всі, а саме ОСОБА_11 мати покійного, вона, ОСОБА_7 , дружина покійного та сини покійного ОСОБА_12 і ОСОБА_16 , звернулись до Першої черкаської нотаріальної контори для оформлення спадку. Нотаріус ОСОБА_13 дала необхідні роз`яснення щодо оформлення спадкових прав та нюанси відмови від спадщини. Мати покійного ОСОБА_11 відразу відмовилась від своєї частини спадщини на користь дітей. Ніяких підробок підписів від імені ОСОБА_11 вона не робила. При цьому вона дійсно писала текст заяви від 09.09.1989 в Першу черкаську нотаріальну контору, але ОСОБА_11 підписувала її самостійно усвідомлюючи суть заяви.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України в діях ОСОБА_7 з огляду на наступне.

Так, місцевим судом було допитано свідка ОСОБА_13 , яка надала покази про те, що станом на 1989 рік вона працювала державним нотаріусом в Першій державній нотаріальній конторі та видавала спадщину обвинуваченій ОСОБА_7 після смерті її чоловіка. Під час оформлення спадщини вона перевірила наявність спадкового майна, коло спадкоємців. Особи спадкоємців, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які особисто звернулись до неї із заявою від 09.09.1989, вона перевіряла за паспортними даними, про що нею зроблено запис на заяві. Також вона засвідчила, що вони особисто підписали цей документ.

Показання свідка ОСОБА_13 підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_23 , про те, що обвинувачена ОСОБА_7 є його матір`ю. В 1989 році він разом із матір`ю та бабою ОСОБА_11 прийшли в нотаріальну контору для оформлення спадщини частини будинку, яка залишилась після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заяву про відмову від спадщини від його імені та від імені баби ОСОБА_11 писала мати, але підписували цю заяву баба та він особисто, кожен власноруч. Перед тим як вони підписали заяву, її текст нотаріусом був прочитаний їм вголос.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що документ, а саме заява від ОСОБА_11 та ОСОБА_25 від 09.09.1989 в Першу державну нотаріальну контору про незаперечення проти оформлення частини спадкових прав на ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , є офіційним документом, так як по суті є завою про відмову від спадщини, яка здатна була та фактично спричинила наслідки правового характеру щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_21 .. За цією заявою Першою черкаською державною нотаріальною конторою видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.09.1989 спадкоємцям ОСОБА_7 та ОСОБА_16 на 3/4 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Показання свідка ОСОБА_16 суд до уваги не взяв, оскільки допустив, що встановлені неточності у його показаннях, які не узгоджуються із показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , можуть бути покликані давністю досліджуваних подій, які відбувались в 1989 році, та особливостями сприйняття цих подій свідком, якому на час цих подій виповнилось 16 років.

Суд також не взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які в суді дали показання з чужих слів, а саме усно висловили інформацію зі слів ОСОБА_11 , яка за відомостями обвинувального акту померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що вона ( ОСОБА_11 ) ніякої заяви до нотаріальної контори з приводу відмови від спадкового майна не писала, в нотаріальну контору не ходила.

Суд, відхиливши такі показання, керувався положеннями ч.2 ст. 97 КПК України та врахував, що такі показання хоча і мають значення для з`ясування обставин обвинувачення, однак не підтверджуються іншими доказами. Крім того судом не досліджувались за відсутністю клопотань сторони обвинувачення первинні показання потерпілої ОСОБА_11 , а тому суд не може оцінити ступінь довіри щодо їх достовірності. Крім того, показання померлої потерпілої ОСОБА_11 , які підтверджені потерпілою ОСОБА_14 та свідками з чужих слів, піддавались критиці з боку обвинуваченої ОСОБА_7 з наданням відповідних доказів, які суд врахував під час ухвалення вироку, а тому стверджувати, що їх було складно спростовувати, підстав не має.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги одні покази свідків, оскільки вони узгоджуються між собою, органічно поєднуються, проте відхилив інші покази свідків, оскільки вони не підтверджуються іншими доказами та не поєднуються між собою.

Крім того, колегія суддів судової палати апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що місцевим судом обґрунтовано не визнано джерелом доказів висновок експерта №1/2671 від 30.11.2017, яким прокурор обґрунтовував обвинувачення ОСОБА_7 ..

Як вбачається з матеріалів провадження (т.1 а.с.146-160), згідно висновку експерта від 30.11.2017 №1/2671 «………. Верхній підпис під текстом заяви про відмову від спадщини до Першої державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_11 , ймовірно виконаний гр. ОСОБА_7 .»

В даному випадку суд апеляційної інстанції погоджується з оцінкою експертизи судом першої інстанції, оскільки не чітке формулювання у висновку експерта «ймовірно виконаний» ОСОБА_7 , верхнього підпису під текстом заяви про відмову від спадщини до Першої державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_11 дало суду підстави для обґрунтованого неприйняття його як доказу, оскільки висновок експерта містить у собі припущення про факти та не є однозначним для його сприйняття та розуміння. Даний висновок не дав вичерпної відповіді на поставлене запитання.

Крім того, колегія суддів вбачає, що в даному кримінальному провадженні вже неодноразово призначались почеркознавчі експертизи (т.1 а.с. 139-142), зокрема: згідно висновку експерта від 06.08.2003дати відповідь на питання ким виконано підпис в заяві про відмову від часток спадщини ОСОБА_11 чи іншою особою не представилось можливим. Такий самий висновок містить і висновок експерта №119 від 29.02.2004.

Також, згідно висновку експерта №48 від 03.03.2010 встановити ким саме, ОСОБА_11 чи іншою особою виконаний верхній підпис під текстом заяви про відмову від частки спадщини до Першої державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_11 , не представилось можливим. Верхній підпис під текстом заяви про відмову від частки спадщини до Першої державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_11 , ймовірно виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою. Верхній підпис під текстом заяви про відмову від частки спадщини до Першої державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_11 , ймовірно виконаний не ОСОБА_12 та не ОСОБА_16 , а іншою особою.

Рукописний текст в заяві ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 09.09.1989 про відмову від частки спадщини до Першої державної нотаріальної контори виконаний ОСОБА_7 .

На думку суду апеляційної інстанції неодноразово проведені експертизи не дали чіткого та однозначного висновку про те, ким виконано підпис в заяві про відмову від часток спадщини, ОСОБА_11 чи все таки іншою особою.

Відповідно до ч.10 ст.101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

На думку суду апеляційної інстанції місцевим судом дотримано вимоги ч.10. ст.101 КПК України, оскільки місцевий суд детально описав чому не взяв до уваги висновки експерта в якості належного доказу.

Крім цього, Придніпровським районним судом м. Черкаси, обгрунтовано взято до уваги рішення судів, яким надана оцінка за клопотанням обвинуваченої ОСОБА_7 під час дослідження письмових документів.

Так, місцевим судом досліджено матеріали цивільної справи №2-1062/2003 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про визнання відмови від спадщини недійсною, а тому встановлені апеляційним судом Черкаської області обставини у своєму рішенні від 02.09.2003, яке залишено в силі Верховним Судом України (ухвала від 23.11.2005), судом оцінені як преюдиційні та покладені в основу вироку на спростування доказів сторони обвинувачення.

Зокрема, колегією суддів апеляційної інстанції було встановлено, що в своїй заяві на ім`я голови Черкаського обласного суду від 02.01.1999 ОСОБА_11 вказала, що невістка, відповідачка по справі ОСОБА_7 , підмовила її підписати відмову від частки в спадщині на користь онука ОСОБА_26 . В цій же заяві позивачка стверджує, що саме вона підписала відмову від спадщини. Таким чином апеляційним судом достовірно встановлено, що позивачка ОСОБА_11 власноручно засвідчила свою відмову від прийняття спадщини і знала про наявність такої заяви в матеріалах спадкової справи. При цьому апеляційним судом також надана оцінка висновку експерта про ймовірність виконання підпису не ОСОБА_11 а іншою особою з наслідуванням будови її підпису, як документ який не має переважної сили над іншими доказами у справі.

Вищезгадана заява від 02.01.1999, яка міститься в матеріалах цивільної справи, також була досліджена місцевим судом, її відомостям судом надана оцінка разом із висновками апеляційного суду.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, місцевий суд прийняв рішення про недоведеність наявності у діях ОСОБА_7 складу інкримінованих їй злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК, та дійшов висновку, що її необхідно визнати невинуватою та виправдати і з таким рішенням повністю погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч.4 ст. 358 КК України в діях ОСОБА_7 ..

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 не знайшли свого об`єктивного підтвердження в суді апеляційної інстанції та спростовуються доказами, які належним чином оцінені місцевим судом із зазначенням причин, чому одні докази взяті до уваги, а інші докази відхилено.

Також даним доказам дана належна юридична оцінка, і які в своїй сукупності та своєму взаємозв`язку не підтверджують доведеність вини ОСОБА_7 ..

За таких обставин колегія суддів вбачає, що обґрунтованих підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та виправдано за недоведеністю наявності в її діях складів вказаних кримінальних правопорушень - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :