Ухвала
Іменем України

26 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 456/386/19
провадження № 51-6430ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:
Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 червня

2019 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

та мешканця АДРЕСА_1 , раніше

не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього належного йому майна.

Як встановив суд, 19 жовтня 2018 року в період часу з 17.10 до 17.30 год

ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, знаходячись біля будинку

АДРЕСА_2 , вчинили напад з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_5 , поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, а саме діючи зі згоди ОСОБА_4 , особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження завдала потерпілому одного удару рукою в обличчя, від чого останній впав на землю, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді садна на передній поверхні ділянки правого колінного суглобу, садна на передній поверхні ділянки лівого колінного суглобу, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, забій м`яких тканин голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. В той час, як потерпілий ОСОБА_5 лежав на землі, ОСОБА_4 та особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, заволоділи грошовими коштами та майном потерпілого

ОСОБА_5 на загальну суму 5 371,04 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2019 року - без змін.

Не погодившись з постановленим щодо ОСОБА_4 судовим рішенням прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. На думку прокурора, призначаючи

ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК, суд застосував закон, який не підлягає застосуванню. Зокрема, судом не враховано ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу засудженого.

Крім цього, вказує, що апеляційний суд не навів достатніх аргументів для спростування доводів його апеляційної скарги.

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи, та перевіривши надану до неї копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого

ч. 2 ст. 187 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Разом з тим, доводи касаційної скарги прокурора щодо істотних порушень кримінально процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості, є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 419 КПК в ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний зазначити мотиви, з яких він виходив при її постановленні, положення закону, яким він керувався, і, якщо апеляційна скарга залишається без задоволення, зазначити підстави, через які її визнано необґрунтованою. Також у мотивувальній частині ухвали має бути зазначено обставини, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Статтею 69 КК встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК.

Так, переглядаючи вирок суду за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про можливість застосування до засудженого положень ст. 69 КК та призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом та належним чином своє рішення умотивував.

Зокрема, апеляційний суд встановив, що, при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є тяжким, дані про особу винного, який раніше не судимий, визнав вину, позитивно характеризується і обставини, що пом`якшують покарання, якими визнано щире каяття та активне сприяння розслідуванню, утримання малолітнього сина та думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні.

Таким чином, визнавши ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання, з чим погодився апеляційний суд у своїй ухвалі та визнав це рішення правильним.
Перевіривши копії долучених судових рішень, колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками про можливість застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом, та визнає доводи касаційної скарги прокурора про незаконність ухвали апеляційного суду неспроможними.

Доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, є аналогічними доводам його апеляційної скарги та були предметом апеляційного перегляду і свого підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, колегія суддів касаційного суду не вбачає.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копій оскаржених судових рішень вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 листопада

2019 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3