справа № 156/53/20
Номер провадження: 1-кп/156/39/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2020 року смт. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі:головуючого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні Іваничівського районного суду Волинської області кримінальне провадження № 0001335 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 грудня 2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біличі Іваничівського району Волинської області, громадянина України, працюючого вантажником-складальником на ПП «Октагон» м. Львів, не одруженого, освіта повна середня, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що на початку вересня 2019 року ОСОБА_4 отримав від невстановленої особи, підроблену речовину рослинного походження темнео-зеленого кольору, яку зберігав за місцем свого проживання. 16 вересня 2019 року близько 10 год. 30 хв. працівниками Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 де проживає ОСОБА_4 , а саме, шухляді, у коробці з-під мобільного телефону, було виявлено та вилучено вищевказану подріблену речовину рослинного походження зеленого кольору, яку останній зберігав без передбаченого законом дозволу.
Згідно висновку експерта № 635 від 17 жовтня 2019 року надана на дослідження подріблена речовина рослинного походження зеленого кольору, що вилучена 16 вересня 2019 року під час обшуку у ОСОБА_4 являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. Маса канабісу (у перерахунку на висушену речовину) становить 5,0902 г.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст.309 КК України.
У даному кримінальному провадженні 09 січня 2020 року між прокурором Іваничівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.
Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій за ч.1 ст.309 КК України.
Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) і зобов`язався: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України - у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.
Крім того, прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні вказав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Захисник ОСОБА_5 також просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_6 під час кримінального провадження не подавав.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін і інших осіб.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для їх виконання.
З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин вчинення злочину, а також те, що даним кримінальним правопорушенням (злочином) не завдано шкоди правам та інтересам окремих осіб, воно не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, та затвердження угоди про визнання винуватості.
За вчинене кримінальне правопорушення (злочин) обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 314, 369-371, 373, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 09 січня 2020 року по кримінальному провадженню № 0001335 укладену між прокурором Іваничівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.
Речові докази, які знаходяться у камері зберігання речових доказів Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області, а саме, речовину рослинного походження канабіс - знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення судової експертизи матеріалів, речовин, та виробів з дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 635 від 17 жовтня 2019 року, в розмірі 942 (дев`ятсот сорок дві) гривні 06 (шість) коп.
Вирок на підставі угоди може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ч.1 ст. 473 КПК України до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Іваничівського районного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Суддя ОСОБА_1