Номер провадження: 11-кп/813/1202/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі в режимі відео-конференції обвинуваченого ОСОБА_6 ,

та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції (дистанційне судове провадження) апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 05.02.2020 р., якою під час судового розгляду по суті об`єднаного обвинувального акту в кримінальному провадженні №0004497 від 02.08.2017 р. відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Умань Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 22.01.2015 р. Уманським міськрайсудом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 22.07.2017 р. та 22.08.2017 р. Уманською місцевою прокуратурою Черкаської області направлено до суду обвинувальні акти за ч. 3 ст. 185 КК України;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 та ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.04.2020 р.;

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Нові Трояни Болградського району Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, відносно якого 25.11.2016 р. направлено обвинувальний акт до Приморського райсуду м. Одеси за ч. 1 ст. 185 КК України;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.04.2020 р.,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 05.02.2020 р. в процесі судового розгляду обвинувального акту в рамках кримінального провадження №0004497 від 02.08.2017 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 та ч. 2 ст. 121 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 121 КК України було продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 04.04.2020 р., а також було задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про проведення його медичного огляду, зобов`язано начальника ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити організацію проведення належним чином медичного огляду обвинуваченого та надіслати на адресу суду результати його проведення. Окрім того, було попереджено адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» про кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України за фактом невиконання ухвали суду.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою із підстав того, що:
- судом були порушені його права, зокрема, копія оскаржуваної ухвали не була вручена йому після проголошення, суд в резолютивній частині ухвали не зазначив строку її оскарження в апеляційному порядку;
- суд не врахував того, що стороною обвинувачення не було надано жодного доказу його винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів;
- суд в оскаржуваній ухвалі не зазначив, які саме ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати та чим вони підтверджуються, натомість, висновок про існування ризику впливу на свідків є помилковим, оскільки всі свідки сторони обвинувачення вже допитані;
- суд залишив поза увагою його клопотання про зміну йому запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт;
- суд в ухвалі не врахував, що він потребує хірургічного втручання з видалення металічної пластини та шурупів з ноги.
Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржувалася.
В судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_9 не з`явився, натомість в зв`язку із зайнятістю в іншому кримінальному провадженні, подав клопотання про здійснення розгляду за його відсутності, в якому просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Враховуючи неявку прокурора в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників процесу, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності прокурора.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2020 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту, на розгляді в Приморському райсуді м. Одесизнаходиться кримінальне провадження №0004497 від 02.08.2017 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 та ч. 2 ст. 121 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, їх характеру, тяжкості та наслідків у вигляді смерті потерпілої особи, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна за ч. 2 ст. 187 КК України), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, підтвердженням існування зазначеного ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду слугує характеристика особи останнього, зокрема, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, неодружений та дітей на утриманні не має, тобто не має міцних соціальних зв`язків.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято та на теперішній час докази в зазначеному кримінальному провадженні повністю не досліджені, існують ризики того, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Апеляційний суд критично оцінює доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не було надано жодного доказу його винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів з огляду на наступне.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції», є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність будь-яких доказів його винуватості є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що суд не видав йому копію ухвали одразу після її проголошення, колегія суддів звертає увагу останнього на положення ч. 6 ст. 376 КПК України, відповідно до яких негайному врученню після проголошення підлягає лише вирок суду, а не ухвала суду, що свідчить про те, що в даному випадку порушень закону з боку суду допущено не було.

Посилання обвинуваченого на не зазначення судом в резолютивній частині оскаржуваної ухвали строку її апеляційного оскарження заслуговує на увагу та відповідає дійсності, проте зазначена невідповідність вимогам кримінального процесуального закону не впливає на вирішення питання щодо підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не може бути безумовною підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд в оскаржуваній ухвалі не зазначив, які саме ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати та чим вони підтверджуються не відповідають дійсності, оскільки, відповідно до змісту мотивувальної частини ухвали (а.с. 28), судом було зазначено про існування певних ризиків та вказано, чим вони обґрунтовуються.
Що стосується доводів обвинуваченого про те, що судом не було враховано того, що він потребує хірургічного втручання, колегія суддів зазначає, що такі твердження спростовуються змістом резолютивної частини оскаржуваної ухвали, з якої вбачається, що суд зобов`язав керівництво ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити організацію проведення медичного огляду обвинуваченого ОСОБА_6 для з`ясування стану його здоров`я.
Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , пояснень сторони захисту та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, зокрема, з жовтня 2017 року, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2020 р., якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 121 КК України під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.04.2020 р. залишити без змін.

Рекомендувати суду першої інстанції вжити заходів щодо розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 121 КК України в розумні строки.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4