Справа № 157/326/20 Провадження №11-сс/802/200/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 березня 2020 року про часткове задоволення клопотання про арешт майна (ЄРДР № 0000077),

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 березня 2020 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, зокрема в частині накладення арешту на гужовий віз на гумовому ходу та кобилу чорної масті віком 15 років відмовлено, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000077, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що правові підстави для накладення арешту на гужовий віз та кобилу відсутні, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів того, що це майно було знаряддям вчинення злочину.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді, в частині відмови в накладенні арешту на гужовий віз на гумовому ходу та кобилу чорної масті віком 15 років, незаконною. Посилається на те, що підвода та кінь постановою слідчого визнані речовими доказаи, оскільки є засобами та знаряддям вчинення злочину. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою понвістю задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Учасники провадження в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце апеляційного розгляду, що підтверджується телефонограмами від 02.04.2020 та від 08.04.2020, та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Жодних клопотань про відкладення апеляційного розгляду від них не надходило.
А тому їх неприбуття відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні рішення вказаних вимог закону дотримано.
Так, слідчий СВ Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000077 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.
Постановою слідчого СВ Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 вказане в клопотанні майно було визнано речовим доказом.
Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.
Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, незважаючи на те, що надані матеріали провадження містять постанову органу досудового розслідування про визнання вказаного у клопотанні гужового возу та кобили речовим доказом, однак як вважає апеляційний суд, прокурором під час розгляду справи належним чином не доведено відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Вказане процесуальне рішення органу досудового розслідування є передчасним, належним чином необґрунтованим та немотивованим, винесеним без належного врахування обставин вчинення зазначеного кримінального правопорушення.
Крім того, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких стороною обвинувачення вноситься клопотання про накладення арешту, та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Як вбачається з наданих матеріалів, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000077 від 19.02.2020 проводиться, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.
Матеріалами клопотання не доведено, яким чином вилучений (гужовий віз та кобила) можуть слугувати доказами в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК Україн.

Не доведено й такі обставини прокурорм в суді апеляційної інстанції та не представлено жодних доказів на їх підтвердження.

З доводами, які викладені в ухвалі слідчого судді, повністю погоджується і апеляційний суд.

Інші доводи прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його задоволення частині накладення арешту на гужову підводу та кобилу.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя розглянув клопотання з дотриманням вимог ст.ст.170-173 КПК України та прийшов до правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт вищевказаного майна.

З огляду на це, підстав для скасування ухвали слідчого судді, з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не знаходить.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 березня 2020 року, в частині відмови в накладенні арешту на майно, а саме, на гужовий віз на гумовому ходу та кобилу чорної масті віком 15 років без змін.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: