Єдиний унікальний номер судової справи 201/5438/20
Номер провадження 1-кп/201/1288/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі угоду про визнання винуватості від 23 червня 2020 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному 25 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, який має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 25 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2020 року за вказаним обвинувальним актом призначене підготовче судове засідання на 23 червня 2020 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 надано угоду про визнання винуватості від 23 червня 2020 року, укладену в рамках вказаного кримінального провадження між ним та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 .

Як вбачається з наданої угоди ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він будучи службовою особою, виконуючим обов`язки начальника Філії «Павлоградський райавтодор» дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», отримав для себе неправомірну вигоду у розмірі 100 000 гривень за укладання з ТОВ «Санвита» договору оренди нерухомого майна комплексу виробничої бази, що перебуває на балансі Філії «Павлоградський райавтодор» та у віданні ДП «Дніпропетровський облаавтодор ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України».

Сторонами угоди про визнання винуватості узгоджене покарання за ч. 1 ст. 368 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 гривень.

Прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами цієї угоди покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та його підзахисним та призначити узгоджене сторонами угоди покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив свою добровільну позицію щодо укладення угоди про визнання винуватості, просив її затвердити та призначити йому покарання узгоджене з прокурором.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зміст наданої угоди про визнання винуватості від 23 червня 2020 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному 25 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012, суд приходить до переконання про неможливість затвердження даної угоди з підстав суперечності її умов вимогам кримінального та кримінального процесуального закону та суттєвої невідповідності її умов інтересам суспільства, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону.

В частині 7 ст. 474 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі, у разі, якщо умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону, а також, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Відповідно до вимог ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний врахувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер та тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Тож, зазначені вище обставини, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди, якщо вони дійсно мають місце, відповідно до вимог ст. ст. 470, 472 КПК України, повинні знайти своє конкретизоване відображення безпосередньо у змісті угоди про визнання винуватості, як істотні для відповідного кримінального провадження, обставини.

Між тим, як вбачається із змісту наданої суду угоди про визнання винуватості, всупереч зазначеним вище вимогам Кримінального процесуального кодексу України, прокурор підійшов до встановлення вказаних обставин формально, зокрема, не зазначивши в угоді ступеню та характеру сприяння підозрюваним ОСОБА_5 у проведенні кримінального провадження щодо нього та не вказавши у чому саме полягає наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження за цим обвинуваченням, обмежившись при цьому, лише загальними фразами про наявність щирого каяття та зобов`язання обвинуваченого беззастережно визнати обвинувачення в обсязі викладеному в обвинувальному акті.

При цьому, прокурор вважає визнання вини обвинуваченим, обставиною, що повинна враховуватись ним при укладенні угоди про визнання винуватості, у той час, коли це є беззастережною умовою укладення такої угоди та, само по собі, визнання винуватості ОСОБА_5 не розкриває ступінь та характер сприяння з його боку у проведенні кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання необхідно суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину необхідно виходити не тільки з класифікації злочинів відповідно до ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, характер і ступінь наслідків, що настали тощо).

Також, вказаною постановою роз`яснено, що призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Згідно до ч. 1 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Так, санкцією ч. 1 ст. 368 КК України окрім основного виду покарання передбачено і обов`язкове додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років без будь-якої альтернативи його не призначення.

Однак, прокурором суттєво порушені вимоги ст. 65 КК України в частині призначення покарання, оскільки з угоди про визнання винуватості вбачається, що сторонами цієї угоди за ст. 1 ст. 368 КК України узгоджено лише основне покарання у вигляді штрафу без додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, яке є обов`язковим додатковим покаранням, передбаченим санкцією цієї норми кримінального закону.

При цьому, прокурор навіть не вказав мотивів, з яких він виходив при узгодженні покарання, яке, вочевидь, не відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ч. 1 ст. 65 КК України, зокрема, не є таким, що призначене у межах установлених у санкції ч. 1 ст. 368 КК України через відсутність призначення обов`язкового додаткового покарання.

Така невмотивована позиція прокурора ОСОБА_3 свідчить про формальний підхід прокурора до прийняття процесуального рішення щодо укладання угоди про визнання винуватості та узгодженні такого покарання, яке, вочевидь, не відповідає загальним засадам призначення покарання, оскільки узгоджене не у межах, установлених санкцією ч. 1 ст. 368 КК України через відсутність узгодження додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, яке є обов`язковим додатковим покаранням, передбаченим санкцією цієї норми кримінального закону.

Виходячи з наведеного, прокурор пропонує суду затвердити угоду про визнання винуватості, якою фактично буде узаконена можливість обвинуваченого ОСОБА_5 займати відповідні посади у підприємствах державної форми власності та інших державних установах, а значить і уникнути повної міри відповідальності за інкримінований злочин.

Окрім того, узгодження основного покарання у вигляді штрафу особі, яка не працює і разом з цим сплачує аліменти на малолітню доньку, ставить під сумнів можливість виконання вказаного покарання.

Тож, у разі затвердження судом наданої угоди про визнання винуватості, яка, вочевидь, суперечить загальним засадам призначення покарання, буде явно проігноровані інтереси суспільства та вимоги сьогодення щодо протидії корупції в державі.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 470 КПК України прокурором при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди не зазначено істотних для цього кримінального провадження обставин, суттєво порушено вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та взагалі не узгоджено додаткове покарання, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України, яке є обов`язковим, а не альтернативним, та не наведено жодних мотивів прийняття такого рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що надана суду угода про визнання винуватості не підлягає затвердженню з підстав суперечності її умов вимогам кримінального та кримінального процесуального закону та невідповідності умов цієї угоди інтересам суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 369-372, 470, 474 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 23 червня 2020 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному 25 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 14 годині 00 хвилин 26 червня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1