У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5

на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2020 року у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, відбуває покарання в Арбузинській ВК № 83.

Учасник судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2020 року в задоволенні спільного клопотання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_5 вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Посилається на те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, що вбачається з матеріалів клопотання та особової справи. Суд першої інстанції в обгрунтування судового рішення необґрунтовано послався на відсутність в особовій справі документів, які не зберігаються в особовій справі, та необхідні документи для прийняття рішення не витребував. Крім того, він не працював в установі виконання покарань певний період з незалежної від нього причини через відсутність паспорту.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2017 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 310 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Початок строку 06.03.2017 р., закінчення строку 20.11.2020 р.

До Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія № 83» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання. В обгрунтування клопотання посилаються на те, що засуджений ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції послався на те, що будь - яких документів на підтвердження кількості відпрацьованих годин засудженим ОСОБА_5 і періодичності його виводу на роботу матеріали особової справи не містять і окремо установою виконання покарань суду не надані. У зв`язку із чим, і відсутня можливість переконатися, що засуджений дійсно залучався до суспільно корисних чи інших видів робіт під час відбування покарання, у тому числі оцінити кількість відпрацьованих годин та виробленої продукції, а також періодичність залучення до праці у контексті саме сумлінного ставлення до праці.

Також, суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_5 працевлаштований каменотесом не з самого початку відбування покарання, а лише з кінця лютого 2018 року. Згідно даних характеристики від 25 липня 2019 року засуджений не завжди своєчасно виконував поставлені завдання та інколи проявляв трудову ініціативу. Характеристика за 21 листопада 2018 року містить у собі дані про те, що ОСОБА_5 працевлаштований каменотесом, проте норми виробітку в повному обсязі не виконує через особисту неорганізованість.

Крім того, суд першої інстанції послався на те, що особова справа засудженого ОСОБА_5 містить лише самі по собі витяги із наказів про заохочення і не містить будь - яких інших відомостей про те, які роботи і у якій кількості він виконував. Наявні довідки про виконання норм виробітку не свідчать про сумлінне ставлення до праці, та заробітна плата засудженому у 2019 2020 роках не нараховувалась взагалі. Суд зазначив, що неможливо достовірно установити, за що саме заохочувався засуджений протягом строку відбування покарання.

Суд першої інстанції врахував, що 21 листопада 2018 року комісією колонії засудженому ОСОБА_5 було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання на більш м`яке, як такому, що не став на шлях виправлення, а 25 липня 2019 року й у умовно - достроковому звільненні від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався та висновки суду першої інстанції є помилковими.

Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2017 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 310 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Початок строку відбування покарання - 06.03.2017 р., закінчення строку - 20.11.2020 р. ОСОБА_5 відбув більш 2/3 строку покарання.

Як видно з матеріалів клопотання, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання характеризується позитивно (згідно характеристики від 26.02.2020 р.), має 05 подяк начальника колонії, стягнення на нього не накладалися. З 28.02.2018 р. ОСОБА_5 працевлаштований в установі виконання покарань на посаді каменотеса.

Крім того, згідно матеріалів клопотання, відбуваючи покарання у дільниці соціальної реабілітації, засуджений ОСОБА_5 згідно ч.5 ст. 118 КВК України залучався до суспільно-корисної праці, без оплати праці, до роботи з благоустрою колонії, поліпшення житлово-побутових умов та до допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством. Також приймав участь у проведенні ремонтних робіт у гуртожитку, заготівлі овочів на складі колонії, прибиранні від сміття території прилеглої до дільниці соціальної реабілітації. До праці ОСОБА_5 ставиться сумлінно.

Також, з характеристики слідує, що засуджений ОСОБА_5 приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». В рамках реалізації програми «Професія» у 2019 році закінчив навчання в Арбузинському навчальному центрі № 83 та здобув професію «Каменотес». Відповідно до ст. 127 КВК України приймає участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи.

Із зазначених відомостей про особу ОСОБА_5 вбачається, що останній за час відбування покарання характеризується позитивно, а також постійно залучався до праці, у тому числі без її оплати. За підсумками проведеної роботи ОСОБА_5 отримував подяки. Суд вважає, що такі відомості про особу засудженого ОСОБА_5 свідчать про те, що його поведінка та ставлення до праці під час відбування покарання є сумлінними. На думку суду, позитивні відомості про особу ОСОБА_5 , його сумлінна поведінка та сумлінне ставлення до праці під час відбування покарання вказують на те, що засуджений ОСОБА_5 під час відбування покарання довів своє виправлення.

В обгрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на те, що йому не надано будь-яких документів на підтвердження кількості відпрацьованих ОСОБА_5 годин і його періодичності виходу на роботу під час відбування покарання. Але, такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам судового провадження. Суду першої інстанції були надані відомості про залучення ОСОБА_5 до праці під час відбування покарання. При цьому відсутні будь-які обставини, які б вказували на недостовірність наданих суду відомостей.

Також, суд першої інстанції в обгрунтування рішення послався на те, що особова справа засудженого ОСОБА_5 містить лише витяги із наказів про заохочення і не містить будь - яких інших відомостей про те, які роботи і в якій кількості він виконував.

Однак, суд вважає такий висновок помилковим. В матеріалах судового провадження наявні відомості про заохочення засудженого ОСОБА_5 за підсумками проведених ним робіт. Перелік робіт, які виконував ОСОБА_5 , зазначений у клопотанні про умовно дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання. Підстави вважати, що такі роботи у дійсності не виконувалися, відсутні.

Суд першої інстанції послався на те, що заробітна плата засудженому ОСОБА_5 у 2019 2020 роках не нараховувалась. Але, як видно матеріалів клопотання, засуджений ОСОБА_5 залучався до праці, у тому числі без її оплати. Тому, такі відомості не вказують на те, що ОСОБА_5 під час відбування покарання не залучався до праці.

Суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 під час відбування покарання довів своє виправлення, та є достатні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене, суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що виправлення засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання є недоведеним. У зв`язку із чим, судом першої інстанції не застосований закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 81 КК України, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про задоволення клопотання про умовно дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у відношенні засудженого ОСОБА_5 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою спільне клопотання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Засудженого ОСОБА_5 звільнити умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2017 року.

Ухвала суду набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3