УХВАЛА

5 червня 2020 року
м. Київ

справа № 318/3330/15-к
провадження № 51-115 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 1 лютого 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2019 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Суду від 21 квітня 2020 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) і встановлено строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. Також у рішенні Суду було зазначено, у чому саме полягали допущені недоліки скарги, і роз`яснено, що у разі невиконання вимог згаданої норми права в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку засуджений повторно звернувся до суду касаційної інстанції. Також ОСОБА_4 подав заяву про відвід суддям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що вони приймали рішення про повернення скарги захисника і це викликає сумнів у їх неупередженості.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, й доводи, викладені у згаданій заяві, колегія суддів дійшла такого висновку.
Визначення колегії суддів для даного провадження здійснено автоматизованою системою документообігу у відповідності до вимог ст. 35 вказаного Кодексу.

Згідно зі ст. 80 КПК заяви про відвід можуть бути заявлені під час досудового розслідування або під час судового провадження. З аналізу норм цього Кодексу випливає, що процесуальним законом не передбачено можливості відводу суддів, визначених автоматизованою системою документообігу до відкриття касаційного провадження. Разом із тим, прийняте рішення на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК про повернення захиснику скарги, недоліки якої не усунуто, входить до сфери реалізації дискреційних повноважень суду, а відтак таке рішення не можна розглядати як підставу для зміни розподілу матеріалів провадження за скаргою між суддями. Отже, правових підстав, які унеможливлюють прийняття суддями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначеними в порядку ст. 35 КПК, процесуального рішення за повторною скаргою засудженого не вбачається.
Виходячи з положень ст. 129 Конституції України насамперед забезпечується право на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження у визначених законом випадках та порядку.
Наведені законодавчі положення залишено поза увагою.
Як убачається зі змісту нової скарги, у ній ОСОБА_4 заперечує обґрунтованість його засудження за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України. Однак при цьому не наводить обґрунтування незаконності вироку в зазначеній частині з огляду на сукупність зібраних доказів в їх логічному взаємозв`язку, як це передбачено правилами ст. 94 КПК, ураховуючи також положення статей 84, 91, 245 вказаного Кодексу. Замість цього доводи скаржника переважно зводяться до тверджень про неправильність висновків суду та недодержання окремих норм процесуального права, положення яких вибірково цитуються.

Крім того, у поданій скарзі не відображено, яких конкретних доводів сторони захисту не було розглянуто і не надано на них вичерпних відповідей судом апеляційної інстанції. Не викладено в аспекті статей 284, 370, 404, 405, 407, 417, 419 КПК й обґрунтування допущення при перегляді вироку таких порушень закону, які в силу ст. 412 цього Кодексу є істотними і тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваної ухвали.
Таким чином, немає й обґрунтування заявленої вимоги про скасування судових рішень у згаданій частині та закриття кримінального провадження.
Недодержання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу засудженого слід повернути на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК особі, яка її подала.
Таке рішення не перешкоджає новому зверненню до суду касаційної інстанції зі скаргою, в порядку передбаченому згаданим Кодексом, зважаючи також на правила ст. 117 КПК.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

Заяву засудженого ОСОБА_4 про відвід суддів залишити без задоволення, а касаційну скаргу останнього на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 1 лютого 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2019 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3