Справа № 461/795/20
Провадження № 1-кп/461/328/20
УХВАЛА

судового засідання

10.02.2020 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0000859 від 20.03.2019 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 - ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 - ч. 3 ст. 362 КК України,

встановив:

у провадження колегії суддів Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000859 від 20.03.2019 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 - ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 - ч. 3 ст. 362 КК України.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що інкриміновані обвинуваченій злочинні дії були вчинені нею під час виконання службових обов`язків, за місцем знаходження відділення №6 ПАТ «Кредобанк» у м. Жидачів (в подальшому реорганізовано у відділення вул. Шашкевича, 23 ПАТ «Кредобанк» у м. Жидачів), яке розташоване за адресою: Львівська область, м. Жидачів, вул. Шашкевича, 23.

Колегією суддів поставлено на обговорення питання територіальної підсудності обвинувального акта, оскільки злочини інкриміновані обвинуваченій вчинені на території м. Жидачів Львівської області, відтак обвинувальний акт не підпадає під юрисдикцію Галицького районного суду м. Львова.

Прокурор вказав, що всі злочинні дії інкриміновані обвинуваченій вчинені у м. Жидачів Львівської області. Разом з тим, просив розглянути питання щодо об`єднання даного обвинувального акту з обвинувальним актом щодо інших учасників організованої групи.

Вирішуючи питання про можливість проведення судового розгляду, заслухавши пояснення прокурора, думку обвинуваченої та її захисника, які при вирішенні даного питання поклалися на розсуд суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 10 ч. 1ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 13 ч. 1ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, має здійснюватись судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

Значення меж судового розгляду кримінального судочинства допомагають провести гласний, відкритий змагального характеру судовий розгляд стосовно обвинуваченого, який має право на захист.

Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, у пособництві заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, у великих розмірах, організованою групою, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 - ч.5 ст.191 КК України, несанкціонованій зміні інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, вчиненій особою, яка має право доступу до неї, повторно, у складі організованої групи, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України.

Згідно пояснень прокурора обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні скеровано до суду у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останній злочин організованої групи.

Відповідно до обвинувального акта, начальник відділення ПАТ «КРЕДОБАНК» (, МФО 325365) у м. Жидачів по вул. Шашкевича, 23, ОСОБА_8 (особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), будучи службовою особою, діючи у складі організованої групи, до якої, крім неї увійшли інші працівники вказаного відділення: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (особи, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження), вчиняючи діяння з прямим умислом з корисливого мотиву, з метою власного збагачення учасників групи, вчинила злочини, пов`язані із заволодінням коштами АТ «КРЕДОБАНК», розміщеними на поточних та вкладних (депозитних) рахунках клієнтів в особливо великих розмірах, шляхом зловживання своїм службовим становищем та несанкціонованою зміною інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, вчиненою особами, які мають право доступу до неї, за наступних обставин.

ОСОБА_6 , відповідно до наказу №11-р «Про переведення на іншу роботу» від 02.01.2013 року, обіймала посаду провідного спеціаліста з операційно-касового обслуговування відділення банку у м. Жидачів.

Залучена до складу організованої групи ОСОБА_6 , виконуючи відведені їй функції, діючи як співвиконавець та пособник, здійснювала наступне: створювала усі необхідні умови для втілення злочинного плану протиправної діяльності; забезпечувала взаємозв`язок між діями учасників організованої групи; за допомогою автоматизованої системи Банку, із застосуванням технічного засобу ПОС-терміналу, без відома та згоди клієнтів, проводила операції по видачі готівки з каси, яку передавала керівнику організованої групи та співвиконавцю злочину (особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження); здійснювала видачу електронних платіжних засобів - неперсоніфікованих банківських платіжних карток з каси, за допомогою яких можна ініціювати трансакції з рахунків клієнтів Банку для подальшого заволодіння грошовими коштами цих клієнтів через банкомат; приховування попередньо вчинених кримінальних правопорушень, пов`язаних із заволодінням грошовими коштами.

Під час здійснення злочинної діяльності у складі організованої групи, ОСОБА_6 , займаючи посаду провідного спеціаліста з операційно-касового обслуговування (ОКО), окрім вищезазначених нормативно-правових актів, порушила вимоги положень наступних внутрішніх документів, які регламентували коло її посадових обов`язків: п.п. 3.10, 3.11, 3.17, 3.18 та 3.35, Розділу 3 Посадової інструкції провідного спеціаліста з операційно-касового обслуговування Відділення вул. Шашкевича, 23 ПАТ «КРЕДОБАНК» у м. Жидачів ОСОБА_6 від 16.03.2015, в частині: негайного повідомлення Департаменту банківської безпеки та Центральної філії у разі виявлення підозри шахрайських дій (як з боку клієнтів, так і з боку працівників Банку) (п. 3.10), забезпечення дотримання функцій поточного та додаткового контролю під час виконання касових операцій (п. 3.11), виконання прибуткових та видаткових операцій з готівкою та цінностями при обслуговуванні клієнтів (п. 3.17), особистої відповідальності за ідентифікацію осіб при здійсненні видаткових операцій (п. 3.18) та проведення операцій з позабалансовими цінностями, ведення обліку позабалансових цінностей в інформаційні системі Банку (п. 3.35); п.п. «а», «б», «в», «г» п. 1 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 25.08.2015, в частині: дбайливого ставлення до переданих їй для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей Банку і вживання заходів для відвернення шкоди (п.п. «а»), своєчасного повідомлення Банку про всі обставини, що загрожують забезпеченню довірених їй матеріальних цінностей п.п. «б»), проведення приймання і відпускання матеріальних цінностей за документами, підписаними у встановленому в Банку порядку (п.п. «в»), ведення обліку, складання і надання у встановленому в Банку порядку товарно-грошових та інших звітів про рух і залишки довірених їй матеріальних цінностей (п.п. «г»).

В обвинувальному акті містяться посилання на те, що ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, перебуваючи у приміщенні відділення Банку, виконуючи відведену їй роль пособника злочину, з використанням комп`ютера, за допомогою електронного цифрового підпису, логіну та паролю, що закріплені за нею, як працівником Банку, увійшла до автоматизованої системи Банку - АБС і Б-2 та здійснила несанкціоновану зміну інформації, що обробляється в даній системі, а саме ввела дані про підтвердження видачі з-під звіту неперсоніфікованої банківської платіжної картки № НОМЕР_1 .

Далі, ОСОБА_6 , будучи наділеною за своїми функціональними обов`язками правом вилучати із сховища цінностей відділення Банку платіжні картки, видала ОСОБА_8 БПК № НОМЕР_1 та ПІН-код до неї, чим усунула перешкоди та надала засіб для заволодіння грошовими коштами Банку учасниками організованої групи.

Усі інкриміновані ОСОБА_6 злочини були вчинені у Відділені №6 ПАТ «Кредобанк» у м. Жидачів (в подальшому реорганізовано у Відділення вул. Шашкевича, 23 ПАТ «Кредобанк» у м. Жидачів), яке розташоване за адресою: Львівська область, м. Жидачів, вул. Шашкевича, 23.

З урахуванням законодавчої конструкції даних злочинів, які є злочинами з матеріальним складом, місцем вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинних дій та місцем настання злочинного наслідку є АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції Жидачівського районного суду Львівської області.

Згідно ч.1 ст.32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, у пособництві заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, у великих розмірах, організованою групою, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 - ч.5 ст.191 КК України, який є особливо тяжким злочином, та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна і несанкціонованій зміні інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, вчиненій особою, яка має право доступу до неї, повторно, у складі організованої групи, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України, який є тяжким злочином, та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Згідно з ч.2 ст.29 КК України, організатор, підбурювач та пособник підлягають кримінальній відповідальності за відповідною частиною ст. 27 і тією статтею (частиною статті) «Особливої частини» КК, яка передбачає злочин, вчинений виконавцем. Організатором, згідно з ч.3 ст.27 КК, визнається особа, яка організувала вчинення злочину (злочинів) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням. Пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети, або іншим чином сприяти приховуванню злочину (ч.5 ст.27 КК України).

Тобто правильність правозастосування щодо ОСОБА_6 цілком залежить від правильності оцінки діянь її співучасників, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження та які скеровані до суду з обвинуваченими актами.

Наявність чи відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діянням, яке ставиться у вину ОСОБА_6 та іншим особам, відносно яких матеріали виділено в окреме провадження, та наслідками у виді заволодіння та майнової шкоди ПАТ «КРЕДОБАНК» підлягає встановленню вироком суду відносно інших учасників організованої групи.

Суд розглядає кримінальне провадження лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта (ч.1 ст. 337 КПК України).

Відповідно до ст. ст. 8 та 9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

При цьому, вказане заволодіння ОСОБА_6 коштами позиціонується як частина висунутого обвинувачення також іншим особам, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, тобто як вже встановлений факт, хоча чинного обвинувального вироку суду щодо цього факту у кримінальному провадженні відносно інших учасників організованої групи на даний час немає, оскільки в обвинувальному акті відсутнє посилання на нього.

Таке заволодіння грошовими коштами іншими учасниками групи та місце вчинення інкримінованих їм дій фактично є лише припущенням.

Таким чином, об`єктивна сторона інкримінованих ОСОБА_6 дій вчинена в межах територіальної юрисдикції Жидачівського районного суду Львівської області, а дії інших учасників групи, спрямовані на вчинення злочинів не можуть розглядатися судом, як злочин, оскільки винність вказаних осіб на даний час вироком суду не доведена і не може бути встановлена в межах висунутого лише ОСОБА_6 обвинувачення, оскільки це призведе до порушення права на захист цих осіб.

Звідси випливає, що у даному судовому розгляді недопустимим є дослідження протиправних дій осіб, щодо яких матеріали виділено в окреме провадження, характеру їх участі у кримінальному правопорушенні, не можуть підлягати встановленню їх винуватість чи невинуватість у вчиненні діяння, інкримінованого обвинуваченій.

Вищезазначене свідчить про відсутність законних підстав для розгляду даного обвинувального акта у Галицькому районному суді м. Львова.
Оцінюючи доводи прокурора щодо вирішення питання про об`єднання обвинувальних актів, суд виходить з того, що прокурором не надано жодного доказу щодо скерування іншого обвинувального акту на розгляд суду. Більше того, згідно пояснень прокурора даний обвинувальний акт ще не призначений до судового розгляду. Таким чином, чином законних підстав для вирішення питання про об`єднання, на даному етапі розгляду справи немає.
Положенням ч. 1 ст. 34 КПК визначено, що кримінальне провадження може бути передано на розгляд до іншого суду, якщо: до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності; після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду; обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; ліквідовано суд, який здійснював судове провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Пункт 4 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає, що підсудність кримінального провадження суд установлює у підготовчому судовому засіданні і у випадку встановлення непідсудності цього провадження направляє його до відповідного суду для визначення підсудності.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на «законного суддю», тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Відповідно до положень ст.ст.409,412 КПК України, порушення правила підсудності є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, що є підставою для скасування вироку.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях вказує, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Враховуючи наведені положення кримінального процесуального законодавства, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до переконання, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі суду станом на момент вчинення певних процесуальних дій.
Приймаючи до уваги наведене, зокрема те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів вчинених поза межами територіальної юрисдикції Галицького районного суду м. Львова, а в обвинувальному акті чітко відображено місце інкримінованих обвинуваченій злочинних дій, колегія суддів приходить до висновку про необхідність направлення обвинувального акту до Львівського апеляційного суду для вирішення питання про передачу за підсудністю вищевказаного обвинувального акту в порядку встановленому ч. 2 ст. 34 КПК України.
Керуючись ст.ст. 32, 34, 369 КПК України, колегія суддів -

постановила:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000859 від 20.03.2019 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 - ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 - ч. 3 ст. 362 КК України- направити до Львівського апеляційного суду для вирішення питання про передачу обвинувального акту за територіальною підсудністю.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3