КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 року,відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Самарканд Республіки Узбекистан, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є громадянином Узбекистану, тимчасово не працює, раніше не судимий, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.152 КК України
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Бориспільського відділу поліції ГУ НП у Київській області капітана поліції ОСОБА_9 , погодженого прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартоюта застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням засобів електронного контролю за місцем проживання в АДРЕСА_2 , терміном два місяці, тобто до 06 год. 00 хв. 22 червня 2020 року.
Як вбачається з ухвали, слідчий суддя вказав, що слідчим, прокурором при розгляді клопотання не наведено ризиків, передбачених ст.177 КПК України та не зазначено підстав для обрання підозрюваному виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З огляду на зазначені обставини та тяжкість кримінального правопорушення,у вчинені якого підозрюється ОСОБА_10 , слідчий суддя визначив за необхідне обрати останньому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням засобів електронного контролю строком на два місяці, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , без визначення розміру застави, до 20 червня 2020 року.

Прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необгрунтованою у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Звертає увагу апеляційного суду, що у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 викладено всі обставини, які вказують на наявність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України, щол підтверджуються доданими до клопотання доказами.
Однак, слідчим суддею не прийнято до увагу суспільну небезпеку кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_11 .
На думку прокурора, слідчий суддя жодним чином не надав оцінку тому, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 , є тяжким та здійсненним із застосуванням насильства. Більше того, слідчим суддею в ухвалі зазначено, що злочин в якому підозрюється ОСОБА_10 не є тяжким.
Як вказує сторона обвинувачення, слідчим суддею при постановлені ухвали не взято до уваги та не надано належної оцінки обставинам, що характеризують ОСОБА_6 , а саме те, що він не має міцних соціальних зв`язків, не має постійного місця роботи чи навчання. Про наявність вказаних ризиків свідчать наступні факти, зокрема: останній ніде не працює, тобто не має постійного джерела прибутку, не одружений, дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, постійного місця проживання на території м. Бориспіль, Бориспільського району чи взагалі Київської області не має, але має посвідку на тимчасове проживання на Україні, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, а відтак наявні всі підстави вважати, що без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підозрюваний ОСОБА_10 під острахом отримання реального покарання у виді позбавлення волі може переховуватися від органу досудового розслідування, суду, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, які визначені у ст. 2 КПК України.

Також, як зазначає прокурор, ОСОБА_10 , згідно посвідки на тимчасове проживання в Україні, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але одночасно з цим він винаймає, згідно договору оренди від 2018 року, дані про пролонгацію якого відсутні, житло за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про, те що останній не має постійного місця проживання на території України і не проживає за місцем реєстрації.
На думку прокурора, єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення пов`язаного із застосуванням насильства.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, доводи захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, 22 квітня 2020 року органом досудового розслідування - Бориспільським ВП ГУНП в Київській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000943 дані про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.
23 квітня 2020 року органом досудового розслідування - Бориспільським ВП ГУНП в Київській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000827 дані про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України.
23 квітня 2020 року, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6
23 квітня 2020 року, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України.

24 квітня 2020 року старший слідчий СВ Бориспільського відділу поліції ГУ НП у Київській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 ,звернулась до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання слідчого та застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням засобів електронного контролю за місцем проживання в АДРЕСА_2 , терміном два місяці, до 22 червня 2020 року.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України, та прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що в даному провадженні існують підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, враховуючи дані про особу ОСОБА_6 в їх сукупності, а застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як домашній арешт зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не зможе запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, суду належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, було правильно зроблено слідчим суддею.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_11 покладених на нього процесуальних обов`язків.
За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, без змін, оскільки, як вважає колегія суддів, такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Що стосується посилань прокурора на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то вони не спростовують можливості запобігання їм шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Твердження сторони обвинувачення про те, що підозрюваний ОСОБА_10 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, які визначені у ст. 2 КПК України, не підтверджені жодними доказами, та не можуть бути безумовною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як про це просить прокурор.
Крім того, як встановлено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, 11 червня 2020 року ОСОБА_12 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри з перекваліфікацією інкримінованого йому діяння на ч.1 ст. 152 КК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 152 КК України санкція даної частини передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Згідно ч.3 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, про підозру у якому повідомлено ОСОБА_12 є злочином середньої тяжкості.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Таких даних прокурором не доведено.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 ,характеризуючих даних про його особу, застосував запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Бориспільського відділу поліції ГУ НП у Київській області капітана поліції ОСОБА_9 , погодженого прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартоюта застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням засобів електронного контролю за місцем проживання в АДРЕСА_2 , терміном два місяці, тобто до 06 год. 00 хв. 22 червня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2581/2020
Категорія: ст. 183 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_13
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1