Провадження № 1-кп/727/123/20
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
05 березня 2020 р. Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю учасників кримінального судового провадження:
обвинуваченого ОСОБА_3
Судом визнано доведеним, що 23.03.2019, приблизно о 22.08 годин, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ВМВ316» державний номерний знак НОМЕР_1 без пасажирів, рухаючись в темну пору доби, по вул. П. Кільцевій м. Чернівці, яка освітлювалась міським електроосвітленням, зі сторони вул. Головної м. Чернівці, у напрямку вул. Воробкевича м. Чернівці, на швидкості близько 63 км/год., що перевищує допустиму в межах населеного пункту та наближаючись до будинку №4В вищевказаної вулиці, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити перешкоду для руху, зокрема, пішохода, потерпілого ОСОБА_5 , який у темпі спокійного бігу під незначним кутом, дещо віддаляючись від транспортного засобу, перетинав проїзну частину дороги зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, не вірно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, допустив наїзд на останнього та внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_5 , згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №812 мд від 23.08.2019р. було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: Садна: в ділянці обличчя, тулуба та нижніх кінцівок; множинні ділянки забою лівої тім`яної та лобних часток головного мозку; травматичного субарахноїдального крововиливу; лінійного перелому потиличної кістки справа з переходом на основу; лінійного перелому сідничної кістки справа; черезацетабулярного перелому правої кульшової западини, а також перелом VI VII VIII IX ребер паравертибрально справа із зміщенням уламків та лінійні переломи IV V VI VII VIII ребер по передній акселярній лінії справа, ускладненні підшкірною емфіземою справа, правобічним пневмогідротораксом; забій правої легені, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду обвинувачений ОСОБА_3 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.3 та 12.4 встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:
п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. При цьому порушення п. 12.3 «Правил дорожнього руху», з технічної точки зору, перебуває у причинному зв`язку із настанням дорожньої транспортної пригоди.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні надав показання про те, що дійсно 23.03.2019р. біля 22 год., він керував транспортним засобом, марки
«BMW 316» та рухався по освітленій вулиці Південно Кільцевій, зі сторони
вулиці Головної у напрямку вулиці Воробкевича м. Чернівці, зі швидкістю 60 - 63 км/год. та не помітив потерпілого, який перетинав проїзну частину дороги зліва на право відносно напрямку руху його автомобіля, не застосував гальмування і збив останнього. В скоєному щиро розкаюється; пояснив, що одразу ж зупинив автомобіль і надав потерпілому допомогу, відвіз до лікарні, в подальшому матеріальні збитки пов`язані з лікуванням його відшкодував, ОСОБА_5 до нього претензій не має. Просив, призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі і не позбавляти права керування транспортним засобом, повернути автомобіль, так як саме він є єдиним джерелом для роботи і отримання доходу, а також на автомобілі йому потрібно добиратися до батьків, які з ним не проживають.
Крім повного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився із пред`явленим йому обвинуваченням та зі всіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового розслідування, просив справу розглянути в спрощеному порядку
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам, які, відповідно ніким із учасників кримінального судового провадження, не оспорюються.
Відповідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом роз`яснено обвинуваченому, іншим учасникам процесу, що вони будуть позбавлені права оскаржити обставини в апеляційному порядку за пред`явленим обвинуваченням.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив зрозумілість йому роз`яснення вказаної норми закону, учасниками процесу (стороною обвинувачення і стороною захисту) не було заявлено клопотань про допит свідків, повного дослідження доказів в справі і просили кримінальне провадження розглянути в спрощеному порядку. За наведених підстав, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу, не оспорюють ся.
Потерпілий ОСОБА_5 , в його інтересах представник, адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце судового розгляду справи, суду останніми надано письмові заяви про розгляд справи за їх відповідно, відсутності, потерпілий просив, покарання обвинуваченому винести на розсуд суду.
У відповідності до ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.
Суд, заслухавши думку прокурора та думку обвинуваченого, дійшов висновку, що судовий розгляд кримінального провадження можливо провести без участі потерпілого та в його інтересах представника.
Наведені докази, у своїй сукупності, дають суду підстави вважати, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що останній вчинив порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, як такі що небезпечні для життя.
Стороною захисту докази сторони обвинувачення не оспорювалися.
Аналіз норми статті 286 КК України свідчить, що категорія даного кримінального правопорушення, належить до злочинів із так званим матеріальним складом, а тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, а отже, перебувають у причинному зв`язку. Про необхідність з`ясовувати і зазначати у вироках, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, зазначено також у роз`ясненні, яке міститься в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, є необережним і відноситься до категорії тяжких злочинів.
Згідно до п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації і транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при і призначенні покарання за ст. 286 КК України, суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Відповідно до п. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів
Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, має постійне зареєстроване місце проживання, за яким проживає в цивільному шлюбі, його відношення до скоєного, прийняття участі у громадських акціях та в спорті, відшкодування потерпілому матеріальної шкоди за спричиненні збитки, сприяв у розкритті кримінального правопорушення, на момент вчинення злочину, в стані алкогольного чи наркотичного сп`ягніння не перебував, що вбачається з відповідного висновку від 19.02. 2019 року.
Отже, досліджені вище документи, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_3 , вказують на те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражають належні допустимі соціальні зв`язки та поведінку останнього.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щиросердечне каяття ОСОБА_3 у вчиненому, його активне сприяння розкриттю злочину, а також відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_5 , відсутність з боку останнього претензій до обвинуваченого.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
За таких обставин, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, думку потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому без позбавлення його волі, суд з врахуванням наведеного, вважає, що виправлення ОСОБА_3 та попередження скоєння нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України на певний строк та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України; враховуючи при цьому те, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори.
Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Дана позиція грунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 N 15рп/2004 у справі N 1-33/2004. Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому, наближеного до нижчої межі санкції, з застосування положень ст. 75 КК України щодо звільнення ОСОБА_3 від відбування основного виду покарання, з випробування, судом були враховані усі обставини, визначені ст. 65 КК України, які стали підставами для такого висновку. Тому, додаткових підстав для застосування ще й положень ст. 69 КК України, в цьому випадку, суд не вбачає.
Щодо призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд зважає на наступне.
В судовому засіданні установлено, що ОСОБА_3 отримав посвідчення водія 13.10.2011 року, що підтверджується копією такого посвідчення (а.с. к.п. 123 т.2), видачею Поліса АК 8103447 обов`язкового страхування (а.с. к.п. 24 т.2).
Відповідно до абз. 5 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд, відповідно до ст. 77 КК України, може призначити додаткові покарання, які підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Так, судом було встановлено, що обвинувачений своєї вини не заперечує за ч. 2 ст. 286 КК України, від слідства не переховувався, активно надавав допомогу у розслідуванні злочину, надав після вчиненого одразу ж допомогу потерпілому, відшкодував кошти на лікування і завдані моральні збитки; претензій потерпілий до обвинуваченого не має.
Суб`єктивна сторона цього злочину, визначається складністю об`єктивної сторони, яка характеризується діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними. У зв`язку з цим судом приймається до уваги психічне ставлення обвинуваченого як до факту порушення правил безпеки дорожнього руху, так і до наслідків цього порушення.
Обставин, які б свідчили про те, що умислом обвинуваченого охоплювалося спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, не встановлено. В цілому причиною такої події, на думку суду, стала злочинна недбалість з боку обвинуваченого. При цьому, враховується вік і стан здоров`я потерпілого, спричиненні ОСОБА_5 тілесні ушкодження, що вбачається з дослідженого висновку комісійної судово-медичної експертизи №812 мд від 23.08.2019р. (а.с. к.п. 56 61 т.2), а також те, що дії обвинуваченого, і як видно з висновків експертиз № 168А, 224/19-29, 417А (а.с. к.п. 36-44, 158-164, 170-176 т.2), які перебували в причинному наслідковому зв`язку з спричиненими потерпілому тілесними ушкодженнями, як такими, що небезпечні для життя.
З огляду на зазначене, а також доводи потерпілого та пояснення обвинуваченого, суд вважає, що не слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з урахуванням також обставин вчинення злочину та його наслідків, поведінки обвинуваченого після події вчиненого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не заявлявся.
Процесуальні витрати в загальному розмірі 6751,19 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому, слід зазначити, що дана норма закону не передбачає можливості стягнення таких витрат на користь конкретної експертної установи, оскільки такі витрати згідно з ч. 2 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з державного бюджету України.
Таким чином, оскільки матеріали кримінального провадження містять документальне підтвердження витрат держави на проведення експертизи, то є підстави для стягнення з обвинуваченого суми таких витрат в наведеному вище розмірі.
Долю речових доказів вирішити в порядку вимог ст. 100 КПК України.
При цьому, відповідно до постанови слідчого від 23.03. 2019 року автомобіль марки БМВ номерний знак НОМЕР_1 в кримінальному провадженні визнано речовим доказом (а.с.к.п. 25 т.2). Необхідності в забезпеченні виконання вироку не має, оскільки цивільний позов потерпілим ОСОБА_5 не заявлено.
Таким чином, суд приходить до висновку про можливість повернути зазначений транспортний засіб законному володільцю ОСОБА_3 , який йому був переданий під розписку.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувався; на даній стадії судового розгляду справи, прокурор не звертався із клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, до вступу вироку в законну силу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопаорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за даною нормою закону у виді трьох років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_3 від відбування призначеного судом, основного покарання звільнити з іспитовим строком на один рік, та покладенням на нього, згідно пунктів 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також обов`язку визначеного п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави, суму процесуальних витрат на залучення експертів по проведенню судових експертиз № 168А, 224/19-29, 417А (а.с. к.п. 36-44, 158-164, 170-176 т.2) в загальному розмірі 6751,19 грн.
Речовий доказ на підставі постанови слідчого від 23.03.2019 року (а.с. к.п 25,46 т.2), транспортний засіб, автомобіль марки БМВ, номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів (м. Чернівці вул.. Комунальників, 4) - повернути ОСОБА_3 , як законному володільцю.
На вирок суду, учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці, протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку після його проголошення вручити ОСОБА_3 та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку
Суддя ОСОБА_1