14.04.2020 Єдиний унікальний № 371/717/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м. Миронівка

ЄУН 371/717/19

Провадження № 1-кс/371/115/20

Слідчий суддя Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000114,

В С Т А Н О В И В :

Скарга на постанову про закриття кримінального провадження призначена до розгляду ухвалою слідчого судді від 13 квітня 2020 року.

Скарга обґрунтована тими обставинами, що 10 грудня 2020 року постановою начальника СВ Миронівського ВП ГУНП в Київській області закрито кримінальне провадження № 0000114, в якому мали бути встановлені обставини щодо отримання тілесних ушкоджень в результаті застосування до нього прийому вільної боротьби ОСОБА_4 , що мав місце 18 червня 2016 року близько 4 години в будинку під номером АДРЕСА_1 .

Прийняте рішення вважає незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та передчасним, оскільки при закритті кримінального провадження слідчим не були дотримані положення вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин кримінального провадження, які мають суттєве значення для з`ясування об`єктивної істини, без надання їм належної правової оцінки, без належного з`ясування усіх обставин справи та підтвердження їх належними і допустимими доказами, за відсутності належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення такого рішення, а також в порушення основних завдань кримінального провадження з огляду на наступне.

Зокрема, постанова не містить відомостей про всі обставин подій, які мали місце 18 червня 2016 року в період приблизно з 3 години ночі до 5 години ранку, тобто після відпочинку в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », під час відпочинку на пляжі в місті Миронівка та за місцем проживання ОСОБА_4 , на які вказував він та свідки.

Слідчим не встановлено причину конфлікту між ОСОБА_4 та іншими учасниками події, не встановлено хто був ініціатором конфлікту, не надано належної оцінки показам свідків про те, ОСОБА_5 , перебуваючи в громадському місці, висловлювався нецензурними словами, вів себе непристойно та агресивно, заважав відпочивати, безпідставно спричинив тілесні ушкодження неповнолітній дівчині та йому та з хуліганських спонукань пошкодив автомобіль, тому вважає, що дії останнього не вірно кваліфіковані.

Також слідчим не допитані як свідки громадяни, які проживають в будинку під номером АДРЕСА_1 : бабуся ОСОБА_4 та його батько; не проведено слідчий експеримент та одночасний допит ОСОБА_4 з іншими свідками та ним; не встановлено, чи отримав ОСОБА_4 будь-які тілесні ушкодження, чи зазнав фізичного болю, чи йому завдана будь-яка шкода під час подій.

У постанові слідчим не наведено доказів, на підставі яких він дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 носять ознаки необхідної оборони, не зазначено від яких конкретних суспільно-небезпечних посягань він захищався; не зазначено мотив, з яким він діяв відносно ОСОБА_4 та не вмотивовано, що невжиття саме таких заходів попередження є необхідними та достатніми в даній ситуації, тому вважає, що стан необхідної оборони ОСОБА_4 у даній постанові належно не вмотивований.

Слідчий не вірно кваліфікував дії ОСОБА_4 , оскільки не врахував висновок судово-медичної експертизи № 162 від 13 листопада 2019 року.

На підставі викладеного, вважає, що підставами для скасування оскаржуваної постанови є невжиття слідчим всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування спрямованих на встановлення істини у справі; необґрунтованість висновків, які містяться в постанові, щодо обставин, які повинні бути встановлені слідчим, та завчасність висновку про відсутність складу кримінального правопорушення (злочину), без зазначення в чиїх діях.

У клопотанні, поданому до суду 14 квітня 2020 року, заявник просив розгляд скарги здійснити у його відсутності.

Для доведення правомірності прийнятого рішення в судове засідання слідчий Миронівського ВП ГУНП в Київській області не з`явився. Про розгляд скарги повідомлений належно.

Частина 3 статті 306 КПК України передбачає, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

З огляду на стислі процесуальні строки для розгляду скарги, відсутність заявника, який не з`явився до суду з поважних причин та подав заяву про розгляд скарги без його участі, не повинна бути перешкодою для прийняття слідчим суддею відповідного процесуального рішення.

Оцінка доданих до скарги письмових доказів та доводи заявника вказують на наявність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено наступні обставини.

Постановою начальника СВ Миронівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 від 10 грудня 2019 року закрито кримінальне провадження № 0000114, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 квітня 2019 року.

За змістом постанови про закриття кримінального провадження, в ході досудового розслідування встановлено, що подія мала місце.

За результатами експертного дослідження, у ОСОБА_3 виявлено ушкодження у вигляді струсу головного мозку, яке викликає розлад здоров`я більше 6, але менше 21-го дня і відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Підставою прийняття рішення про закриття кримінального провадження слідчим зазначено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України.

В основу рішення покладено показання потерпілого ОСОБА_3 , за змістом яких між ним та ОСОБА_4 виник конфлікт та штовханина, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_4 застосував прийом вільної боротьби, захват та кидок з прогином через голову.

Слідчий дійшов висновку, що ОСОБА_4 діяв в межах необхідної оборони, тому, згідно з правилами ч. 4 ст. 36 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності.

Прийняте рішення не відповідає вимогам закону з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Отримавши заяву чи повідомлення про злочин, слідчий мав з`ясувати чи містять факти, про які отримані відомості, ознаки злочину, чи вбачається в діяннях, про які повідомлено, конкретний вид злочину, за якою статтею може бути кваліфіковано даний злочин, вчиненому діянню мав надати кримінально-правову оцінку.

Під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається, в тому числі, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Резолютивна частина постанови повинна містити відомості про зміст прийнятого процесуального рішення.

Оскаржуване рішення про закриття кримінального провадження не відповідає вказаним вимогам.

За загальним правилом за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення кримінальне провадження закривається тоді, коли в дійсності було вчинено суспільно-небезпечне діяння, яке потягло за собою шкідливі наслідки, але відсутній один з елементів складу злочину.

Прийняте рішення слідчий мотивував тим, що відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України.

В мотивувальній частині рішення слідчого не зазначено, який із елементів складу злочину, передбаченого ст. 125 КК України, відсутній, не наведені мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Приймаючи рішення про відсутність складу кримінального правопорушення, слідчий не встановив всіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, не забезпечив всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, не встановив обставин, що виключають кримінальне провадження.

У постанові слідчим не наведено мотиви та зазначено докази, на підставі яких він дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 носять ознаки необхідної оборони, не зазначено від яких конкретних суспільно-небезпечних посягань він захищався; не зазначено мотив, з яким діяв відносно ОСОБА_4 . ОСОБА_3 , не вмотивовано, що невжиття саме таких заходів попередження було необхідним в ситуації, яка мала місце.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Стан необхідної оборони виникає не тільки в момент суспільно небезпечного посягання, але й за наявності реальної загрози заподіяння шкоди.

Невід`ємним елементом необхідної оборони є наявність у того, хто захищається, потреби в негайному відверненні чи припиненні наявного суспільно небезпечного діяння.

При цьому згідно роз`яснень, які містяться у абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» судам слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При зясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Слідчим не встановлено, яку загрозу становив для ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_3 , та які підстави для самозахисту або необхідності відвернення посягання на нього з боку потерпілого мали місце.

За умови встановлення наявності такої загрози, слідчий мав вказати як він врахував поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Ці обставини слідчим не встановлені, тому не враховані при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження.

Також слідчим не допитані як свідки особи, на яких вказав потерпілий; не вчинено інших необхідних процесуальних та слідчих дій; не встановлено, чи отримав ОСОБА_4 будь-які тілесні ушкодження, чи зазнав фізичного болю, чи йому завдана будь-яка шкода під час подій.

Резолютивна частина рішення не містить точних відомостей про зміст рішення, в ній не зазначено в діях якої особи чи яких осіб відсутній склад кримінального правопорушення.

Прийняте слідчим рішення є невмотивованим.

Приймаючи рішення про відсутність складу кримінального правопорушення, слідчий не встановив повну відповідність його ознак ознакам норм законодавства про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за вчинення саме цього кримінального правопорушення, не з`ясував факту наявності чи відсутності у діях, що були вчинені, складу іншого кримінального правопорушення, на яке вказує заявник.

Існує необхідність у проведенні у кримінальному провадженні ряду слідчих дій, спрямованих на збирання, перевірку та оцінку доказів.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення є також той факт, що постанова про закриття кримінального провадження, всупереч процесуальному правилу, прийнята начальником слідчого відділення Миронівського ВП ГУНП в Київській області, а не слідчим, в провадженні якого перебувало кримінальне провадження.

За правилами частин 2 та 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого, зобов`язання вчинити певну дію та не може бути оскаржена.

Визнання слідчим суддею рішення слідчого незаконним тягне втрату таким рішенням юридичної сили та виникнення обовязку посадової особи усунути допущене порушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303 - 307 КПК України,

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000114 задовольнити.

Скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 10 грудня 2019 року, прийняту начальником СВ Миронівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000114, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 квітня 2019 року за ст. 125 ч. 1 КК України.

Матеріали кримінального провадження № 0000114 повернути до Миронівського ВП ГУНП в Київській області для відновлення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом

Слідчий суддя ОСОБА_1