ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №624/181/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1049/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
УХВАЛА
Іменем України
12 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 25.10.2018р. стосовно ОСОБА_10 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Кегичівка Кегичівського району, Харківської області, українець, громадянин України, з повною загально середньою освітою, не одружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.125 КК України до 80(вісімдесят) годин громадських робіт

На підставі п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_11 залишено без розгляду.

Згідно вироку, неповнолітній ОСОБА_10 05.02.2017р. близько 19год. 00хв., знаходячись на території ПТУ №60, що розташоване по вул. Калинова 30, смт. Кегичівка, Кегичівського району Харківської області, діючи з раптово виниклим прямим умислом, спрямованим на нанесення тілесних ушкоджень та на ґрунті особистих неприязних відносин, почав вчиняти спроби нанести удари руками ОСОБА_8 , в результаті чого останній впав на землю та намагався підвестися. Після чого ОСОБА_10 , протиправно, умисно, наніс неповнолітньому ОСОБА_8 , який перебував у сидячому положенні тіла, не менше 6-7 ударів обома ногами по голові по теменно-скроневій області з ліва. В цей час потерпілий ОСОБА_8 , почав закривати обома руками своє обличчя від не одноразових ударів, в ході яких отримав тілесне ушкодження тильної поверхні в проекції 4,5 пальців лівої кисті, у вигляді кровопідтіку з внутрішньо-шкірним крововиливом ромбовидної форми, з відображаючим малюнком протектора взуття та травматичний набряк і кровопідтік в області спинки та кінчику носа, після чого наніс декілька ударів обома руками зверху вниз по голові в області потилиці. Своїми діями ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_8 , наступні тілесні ушкодження: множинні кровопідтіки волосистої частини голови, лівої руки.

Зазначені тілесні ушкодження утворилися від прямого травматичного впливу тупих твердих предметів, кровопідтік на лівій кисті утворився від протектора взуття з малюнком нагадуючого ромби. По ступеню вищезазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки, як вважає апелянт, вирок є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлений із порушенням норм процесуального права, що грубим чином порушує права та законні інтереси потерпілого ОСОБА_8 .

До суду апеляційної інстанції надійшли заяви від представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та законного представника неповнолітнього обвинувчаеного ОСОБА_10 ОСОБА_12 про розгляд вищевказаного кримінального провадження за їх відсутності, та згідно яких, представник потерпілого просив задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі, а законний представник неповнолітнього обвинуваченого просила вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора та сторони захисту, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, і просили залишити вирок районного суду без змін, оскільки вважали рішення суду правомірним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення спричинення умисного легкого тілесного ушкодження і про правову кваліфікацію за ч.1 ст.125 КК України обґрунтовані сукупністю досліджених у судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України дав належну оцінку.

З даним висновком суду та наведеною кваліфікацією дій ОСОБА_10 колегія суддів погоджується та й вирок суду в цій частині не оспорюється, а тому колегія суддів, виходячи з положень ч.1 ст.404 КК України не переглядає його в указаній частині.

Так, ст.50 КК України визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначених вимог закону.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні його обставини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості про особу винного, який раніше не судимий, на момент вчинення злочину був неповнолітнім, навчався в ПТУ, де характеризувався цілком позитивно, має постійне місце мешкання, де характеризується також позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває,

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітнього ОСОБА_10 від 22.02.2017 року, умови проживання в сім`ї задовільні, в родині добрі взаємовідносини, у матері є взаємопорозуміння з сином.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, повне визнання провини, каяття у скоєному, сприяння розкриттю злочину.

Санкція статті за якою обвинуваченого визнано винним передбачає покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Врахувавши обставини справи в їх сукупності, дані про особу винного, призначене останньому покарання у межах санкції яке за видом є майже найсуворішим, а за розміром наближеним до середнього розміру, на думку колегії суддів, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Таким чином, слід зазначити, що районний суд призначив справедливе та достатнє для виправлення обвинуваченого покарання, яке відповідно до ст.414 КПК України не можна визнати явно несправедливим через м`якість.

Ґрунтується на вимогах закону, за переконанням колегії суддів і рішення суду про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році».

Згідно ч.2 ст.86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році». Дія цього Закону, відповідно до ст.12 поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, звільняються особи, визнанні винними у вчинені умисного злочину, що не є тяжким злочином відповідно до статті 12 КК України, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 є ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент скоєння злочину був неповнолітнім, він вперше вчинив умисний злочин, який не є тяжким відповідно до ст.12 КК України. Вказаний злочин він вчинив 05.02.2017 року, тобто до дня набрання чинності (07.09.2017 р.) Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 амністії, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», як районним судом так і судом апеляційної інстанції не встановлено, амністія до нього раніше не застосовувалась.
За таких обставин колегія суддів вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_10 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому суд першої інстанції законно та обґрунтовано звільнив ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання.
Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого, що при розгляді районним судом справи було допущено порушення вимог процесуального права, так як на думку апелянта незаконно суд залишено цивільний позов без розгляду, то колегія суддів зазначає наступне.

У своєму вироку суд першої інстанції роз`яснив, що залишення цивільного позову без розгляду в рамках кримінального провадження, не позбавляє права потерпілого та його представника, звернутися з таким позовом в порядку цивільного судочинства (т.1 а.с.53).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи питання стосовно цивільного позову, не порушив вимоги процесуального права та прийняв рішення, яке не суперечить ст.326 КПК України.
Таким чином, апеляційною інстанцією не встановлені жодні порушення на які вказував апелянт, а тому апеляційні доводи слід визнати безпідставними, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирокКрасноградського районного суду Харківської області від 25.10.2018р. стосовно ОСОБА_10 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді