Справа № 216/3164/20
Провадження № 1-кс/216/1681/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2020 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 14 червня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002121 від 13 листопада 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Представник потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною скаргою, яку мотивував тим, що постановою від 14 червня 2019 року слідча СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 закрила кримінальне провадження № 0002121 від 13 листопада 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з установленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Він вважає таку постанову слідчої незаконною, необґрунтованою та передчасною, оскільки досудове розслідування проведено неповно та з порушеннями вимог КПК України. Зокрема, слідча всупереч наведених у поданій заяві фактів і доданих до неї документів кваліфікувала дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 192 КК України (замість ст. 382 КК України) і встановила відсутність в діях останнього ознак вказаного кримінального правопорушення, посилаючись на порушення ним ст. 663 ЦК України та наявність цивільно-правових відносин, для врегулювання яких необхідно звертатись до суду. Крім того, при винесенні оскаржуваної постанови слідча керувалась нечинними наказами Генеральної прокуратури України, помилково спираючись на них, що вже є підставою для визнання такого рішення незаконним. Посилаючись на викладене, скаржник просив скасувати зазначену постанову слідчої.

Скаржник у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, в якій просив задовольнити скаргу з наведених у ній підстав.

Слідча ОСОБА_5 надала до суду матеріали кримінального провадження, однак у судове засідання для підтримки прийнятого нею рішення не з`явилась, що не є перешкодою для розгляду скарги відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Під час розгляду скарги встановлено, що слідчим відділом Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002121 від 13 листопада 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, а саме не повернення боргу за позикою.

Постановою слідчої СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 14 червня 2019 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з установленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Не погодившись з такою постановою слідчої, представник потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з цією скаргою на підставі п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Вирішуючи питання про дотримання скаржником строку на оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що з метою забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, гарантованого статтею 24 КПК України, а також вільного доступу до правосуддя та реалізації положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, скаржнику слід поновити строк на оскарження такого рішення слідчого як пропущений з поважних причин, оскільки матеріали кримінального провадження не містять належних доказів про своєчасне отримання потерпілим чи його представником копії оскаржуваної постанови.

Разом з тим, ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження, оцінивши дії слідчої та правомірність прийнятого нею рішення про закриття кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що таке рішення слідчої не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є невмотивованим і передчасним, що порушує права потерпілого та суперечить загальним засадам і завданням кримінального провадження з огляду на таке.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 25 КПК України слідчий зобов`язаний в межах своєї компетенції, зокрема, вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства. Всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

При цьому за змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається за загальним правилом на слідчого та прокурора.

Разом з тим для прийняття відповідного процесуального рішення, зокрема про закриття кримінального провадження, положення ч. 1 ст. 94 КПК України покладають на слідчого обов`язок на підставі всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України однією із підстав закриття кримінального провадження є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Отже, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, та належної правової оцінки слідчим всіх зібраних і перевірених доказів у їх сукупності.

Водночас постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, а її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим за наявними в провадженні матеріалами, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, і відповіді на всі порушені нею питання, які виключають провадження у справі та обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Частиною 4 ст. 38 КПК України визначено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обов`язком органу влади є проведення «ефективного офіційного розслідування», здатного призвести до встановлення фактів справи та, якщо скарги виявляться правдивими, до встановлення та покарання винних осіб (рішення ЄСПЛ у справі «Дєдовський та інші проти Росії»).

При цьому мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою ЄСПЛ, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (рішення ЄСПЛ у справі «Алексахін проти України»).

Відповідно до положень КПК України питання про визнання досудового розслідування неповним і таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону відноситься до повноважень слідчого судді під час здійснення судового контролю в кримінальному провадженні. Так, слідчий суддя наділений компетенцію на прийняття рішень, якими може зобов`язати слідчого чи прокурора припинити дію або вчинити певну дію, а також вирішити питання щодо законності відповідних процесуальних рішень слідчого чи прокурора в кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя, розглядаючи скаргу на рішення про закриття кримінального провадження, повинен на підставі доводів заявника, слідчого та/або прокурора й матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин, викладених у заяві про вчинення кримінального правопорушення, так і обставин, установлених ним у кримінальному провадженні, та чи наявні передбачені ст. 284 КПК України підстави для його закриття.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, у тому числі на предмет обґрунтованості доводів скаржника, слідчий суддя встановив, що наведені вище вимоги закону при прийнятті слідчою рішення про закриття кримінального провадження дотримані не були.

Так, слідчим суддею встановлено, що 04 липня 2018 року Криворізьким відділом поліції було отримано заяву ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_3 , про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання ОСОБА_6 судового рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики в розмірі 393 781 грн 50 коп., що еквівалентно 15 000 доларів США.

Однак відомості за вказаною заявою були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише 13 листопада 2018 року, на підставі ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2018 року, за № 0002121 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України (заподіяння значної майнової шкоди шляхом зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства).

Постановою слідчої СВ Криворізького відділу поліції ОСОБА_5 від 14 червня 2019 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, через відсутність суб`єктивної сторони злочину, яка характеризується прямим умислом та корисливою метою.

За таких обставин слідчий суддя вважає слушними твердження представника потерпілого ОСОБА_4 про те, що правова кваліфікація дій ОСОБА_6 , попередньо визначена та в подальшому не змінена слідчою, не відповідає фактичним обставинам, викладеним у заяві про кримінальне правопорушення.

При цьому за змістом оскаржуваної постанови слідча встановила, що ОСОБА_6 не виконав своїх зобов`язань за договором позики та не повернув потерпілому борг у визначений ними строк, чим порушив умови укладеного договору та вимоги ст. 663 ЦК України. У зв`язку з цим слідча дійшла висновку, що в діях ОСОБА_6 убачаються цивільно-правові відносини, для врегулювання яких необхідно звернутись до суду.

Однак з таким висновком слідчої безумовно погодитись не можна й аргументи скаржника про його очевидну помилковість та невідповідність наведеним у заяві обставинам і доданим до неї матеріалам заслуговують на увагу, оскільки вказані правовідносини вже вирішені відповідним рішенням суду, яке на теперішній час перебуває на примусовому виконанні в державній виконавчій службі, тому що ОСОБА_6 добровільно його не виконує й саме ці обставини стали приводом звернення ОСОБА_3 з такою заявою про злочин, який вважає тривалість наведеної поведінки ОСОБА_6 , будучи достеменно обізнаним про наявність такого рішення, умисним невиконанням останнім рішення суду.

Проте слідча зазначених обставин, на які заявник чітко та безпосередньо посилається в своїй заяві (з двох абзаців на пів сторінки) про кримінальне правопорушення, до уваги не взяла, жодних заходів для їх перевірки не вжила, тимчасовий доступ до матеріалів відповідного виконавчого провадження, у тому числі з примусового виконання вказаного рішення суду, не отримала, зміст наявних у ньому документів не дослідила та належної оцінки їм не дала, за наслідками такої перевірки (за потреби) державного виконавця з приводу поведінки боржника ОСОБА_6 протягом періоду примусового виконання рішення суду не допитала, як і не допитала самого ОСОБА_6 стосовно викладених в заяві про злочин обставин, що є обов`язком для встановлення наявності чи відсутності в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 382 КК України, обмежившись при цьому лише допитом потерпілого.

Водночас слідчий суддя бере до уваги, що за матеріалами кримінального провадження протягом семи місяців досудового розслідування слідчою з метою встановлення обставин, які підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні, фактично надано лише два аналогічних доручення на проведеннями оперативними працівниками певних слідчих (розшукових) заходів (а.к.п. 32, 34), але й вони залишились не виконаними, що підтверджується відповідними рапортами (а.к.п. 52, 53, 65).

Разом з тим надані лише потерпілим копії документів зі зведеного виконавчого провадження щодо: примусового стягнення з ОСОБА_6 різних видів заборгованостей, стягнутих численними рішеннями судів різних видів та юрисдикцій; не з`явлення за неодноразовими викликами до державного виконавця та невиконання письмових вимог останнього, будучи достеменно обізнаним про наявність відкритих виконавчих проваджень; оголошення судом примусового приводу боржника ОСОБА_6 до державного виконавця; накладення арешту на належне йому нерухоме майно, тобто наявність майна, за рахунок якого можна було б повністю чи часткового погасити стягнуті з нього суми заборгованостей, що були долучені слідчою до матеріалів кримінального провадження (а.к.п. 13-31), вже самі по собі певної мірою характеризують поведінку ОСОБА_6 як небажання останнього добросовісно й належним чином виконувати покладені на нього обов`язки, у тому числі рядом судових рішень.

Однак слідча будь-якої оцінки таким доказам не надала, аналізу отриманої інформації не здійснила, жодних мотивів неврахування цих доказів не навела та взагалі не відобразила в своїй постанові їх наявність в матеріалах справи.

Крім того, слідчий суддя погоджується з доводами скаржника про помилковість посилання слідчої на нечинне Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, яким остання керувалась при винесенні оскаржуваної постанови, як і недоречність такого посилання в обґрунтування свого рішення взагалі.

З огляду на наведене слідчий суддя дійшов переконливого висновку, що оскаржувана постанова слідчої не відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, оскільки її мотивувальна частина не в повні мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та наявним у провадженні матеріалам, не містить достатніх і переконливих мотивів її прийняття та їх належного обґрунтування, при цьому містить наведені вище помилкові та суперечливі висновки.

Таким чином, встановлені під час розгляду скарги обставини безсумнівно свідчить про те, що досудове слідство в кримінальному провадженні проведено поверхнево, а слідча, приймаючи оскаржуване рішення, дійшла висновків щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі, передчасно, без всебічної, повної та неупередженої перевірки всіх обставин, на які вказував потерпілий, не проаналізувавши їх у сукупності та не давши їм і наявним у матеріалах доказам належної правової оцінки.

Все вищезазначене безумовно вказує на однобічність і неповноту досудового розслідування, що, в свою чергу, потягло за собою прийняття передчасного і необ`єктивного рішення про закриття кримінального провадження.

Такий однобокий підхід слідчої порушує встановлені КПК України вимоги щодо змісту постанови про закриття кримінального провадження, яка має бути обґрунтованою та відповідати обставинам, які виключать можливість подальшого розслідування провадження, і, як наслідок, обумовлюють його закриття.

У процесі досудового розслідування слідчою не були належним чином досліджені всі обставини кримінального провадження та не зібрані докази відповідно до вимог ст. 93 КПК України, на підставі яких слідча мала би встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

За встановлених обставин слідчий суддя погоджується з доводами скаржника про неповноту досудового розслідування та передчасність закриття кримінального провадження із наведених слідчою підстав, оскільки останньою не було забезпечено ефективного досудового розслідування і не вжито всіх передбачених законом заходів для встановлення обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

З огляду на викладене визнати оскаржувану постанову слідчої законною та обґрунтованою не можна.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя вважає за необхідне скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 задовольнити, оскаржувану постанову слідчої скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути до слідчого відділу Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області для здійснення досудового розслідування з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону.

Під час проведення досудового розслідування слід усунути вищевказані порушення, перевірити належним чином всі викладені в заяві потерпілого обставини, провести інші необхідні слідчі дії та всебічно, повно й неупереджено дослідити обставини кримінального провадження в сукупності, надати їм належну правову оцінку та, з урахуванням установленого, прийняти законне й обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 14 червня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002121 від 13 листопада 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, - задовольнити.

Постанову слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 14 червня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002121 від 13 листопада 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, - скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 0002121 від 13 листопада 2018 року повернути до слідчого відділу Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1