621/1869/17 1-кп/621/8/20
У Х В А Л А

05 лютого 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області :

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднані в одне кримінальні провадження №0000745, №0000347, №0000132, №0000068, №0000534, №0000976, №0000029, №0000123, №0001120 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 у злочинах, передбачених частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_6 у злочинах, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_9 у злочинах, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 263-1, частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Чемужівка Зміївського району Харківської області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, не одружений, не працює, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , вважається таким, що не має судимості відповідно до статті 89 Кримінального кодексу України, обвинувачується сукупності злочинів, передбачених частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, в тому числі:

Згідно обвинувального акта №0000745 від 30.08.2017 ОСОБА_5 обвинувачується у повторному таємному викраденні майна ОСОБА_4 , вчиненому 07.08.2017 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , поєднаному з проникненням у приміщення.

Згідно обвинувального акта №0000068 від 31.03.2018 ОСОБА_5 обвинувачується: у таємному викраденні майна ОСОБА_10 , вчиненому в листопаді 2017, повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , поєднаному з проникненням у приміщення; у таємному викраденні майна ОСОБА_11 , вчиненому у грудні 2017 року, повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , поєднаному з проникненням у приміщення; у таємному викраденні майна ОСОБА_12 , вчиненому 18.01.2018, повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , поєднаному з проникненням у сховище.

Згідно обвинувального акта №0000132 від 31.08.2018 ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні майна ОСОБА_13 , вчиненому в період 6-10 лютого 2018 року, повторно, поєднаному з проникненням у сховище.

Згідно обвинувального акта №0000029 від 21.01.2019 ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні майна ОСОБА_14 , вчиненому 08.01.2019, повторно, поєднаному з проникненням у сховище.

Згідно обвинувального акта №0001120 від 22.01.2020 ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні майна ОСОБА_15 , вчиненому у листопаді 2016 року, поєднаному з проникненням у житло.

Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000029 ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 21 січня 2019 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківській слідчий ізолятор", з визначенням розміру застави - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В подальшому, під час судового провадження, Зміївським районним судом строк запобіжного заходу повторно продовжено, на даний час строк тримання під вартою встановлено до 06 лютого 2020 року.

Водночас, 31.01.2020 судом вирішено питання про об`єднання кримінального провадження №0001120 у відношенні ОСОБА_5 з іншими кримінальними провадженнями, а 05.02.2020 розпочато судовий розгляд кримінального провадження з урахуванням останнього обвинувального акта.

Крім того, прокурор ОСОБА_3 оголосив змінений обвинувальний акт, який долучений до матеріалів провадження, яким змінено обсяг обвинувачення ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000745, а саме додано кваліфікуючу ознаку повторності, що обумовлено надходженням на судовий розгляд обвинувального акта №0001120.

У зв`язку з цим судове провадження не може бути закінчене в межах строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , яке мотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у тяжких злочинах, будучи під домашнім арештом покладених на нього обов`язків не виконав та обвинувачується у новому тяжкому злочині. Зазначене дало прокурору підстави стверджувати, що продовжують існувати ризики переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків чи потерпілих, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відсутні підстави для зміни чи скасування застосованого запобіжного заходу.

Потерпілий ОСОБА_4 заперечував проти клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 заперечували проти клопотання прокурора, стверджували про відсутність ризиків ухилення від суду та перешкоджання кримінальному провадженню, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію, висловлену обвинуваченим ОСОБА_5 та захисником ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_8 також проти клопотання заперечувала, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши думки учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного:

Відповідно до частини 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 судове провадження не буде завершене, суду належить розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час застосування запобіжного заходу - тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 судом було враховано ризики вчинення нових кримінальних правопорушень та неефективність застосованого раніше запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Як свідчать матеріали об`єднаних кримінальних проваджень ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні сукупності тяжких однорідних злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, а також і одноособово, у період часу з листопада 2016 року по січень 2019 року, що у поєднанні з мірою покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим, вказує на наявність ризиків вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також і переховування від суду.

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою до кримінального провадження додано ще один обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 за обвинуваченням його у тяжкому злочині, а також додано кваліфікуючу ознаку повторності за попереднім обвинуваченням, що перешкоджає закінченню кримінального провадження в межах строку тримання під вартою.

Наведені вище обставини в сукупності вказують на те, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу не зменшилися і продовжують існувати, а також на неможливість забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, передбачених статтею 42 Кримінального процесуального кодексу України, та усунення ризиків продовження ним протиправної поведінки без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосований запобіжний захід - тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи сторони захисту щодо достатності застосування у відношенні ОСОБА_5 запобіжного заходу - домашнього арешту суперечать обставинам кримінальних проваджень, оскільки у об`єднаному кримінальному провадженні він обвинувачується, в тому числі, у злочинах, час вчинення яких співпадає з часом перебування ОСОБА_5 під домашнім арештом в іншому провадженні.

З урахуванням кількості епізодів злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , відсутні підстави і для зменшення розміру застави, що призначається під час продовження строку тримання під вартою.

За таких обставин, клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 183, пункту 2 частини 5 статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, майнового та сімейного стану обвинуваченого, суд визначає заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 126 120 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 176-178, 182, 183, 197, 199, 201, 331, 350 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

2. Продовжити строк запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" до 04 квітня 2020 року.

3. Визначити розмір застави - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 126 120 (сто двадцять шість тисяч сто двадцять) грн 00 коп., яка може бути внесена протягом строку тримання під вартою.

4. У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з під варти та покласти на нього наступні обов`язки: не відлучатися із с. Чемужівка Зміївського району Харківської області без дозволу суду; повідомляти суд про своє фактичне місце проживання та засоби зв`язку; прибувати за викликом до суду.

5. У разі невиконання обов`язків ОСОБА_5 застава звертається в дохід Державного бюджету України та може бути застосовано інший запобіжний захід.

6. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Зміївський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1