1Справа № 335/313/20 1-кс/335/216/2020
13 січня 2020 року м. Запоріжжя
У клопотанні слідчим ОСОБА_4 зазначено, що відповідно до матеріалів УСР в Запорізькій області ДСР НП України, в ході проведення оперативних заходів, спрямованих на документування незаконної діяльності, направленої на виготовлення, перевезення з метою збуту та збут незаконно виготовлених спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв або інших підакцизних товарів, було встановлено, що за адресою: м. Запоріжжя, вул. Поради Олексія (Димитрова), 48 використовуються складські приміщення ТОВ «Садін Трейд» для зберігання та подальшого продажу незаконно виготовленої лікеро-горілчаної продукції, яка не відповідає вимогам ДСТУ.
10.01.2020, на виконання ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2020, продукцію було передано представникам ТОВ «Садін Трейд», силами яких частину продукції було завантажено у напівпричеп «SCHMITZ» SKO 24 д.н. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .
02.01.2020 слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області призначено судову технічну та судову хімічну експертизи, проведення яких доручено експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України.Згідно висновку експерта від 10.01.2020 № В/Е 26-2, марки акцизного податку, які знаходяться на пляшках з алкогольною продукцією не відповідають аналогічним зразкам, які знаходяться в офіційному обігу на території України.
Згідно з висновком експерта від 11.01.2020 № В/Е 6-3, спиртовмісні суміші не відповідають ДСТУ.
Як зазначено у клопотанні, орган досудового розслідування вважає необхідним накласти арешт на вищевказану алкогольну продукцію з метою збереження речових доказів і вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане вилучене під час обшуку має суттєве значення для встановлення обставин, з метою збереження речових доказів, слідчий просив слідчого суддю накласти арешт на пляшки з лікеро-горілчаними виробами, на яких наявні марки акцизного податку, вилучені 10.01.2020 слідчим СУ ГУНП ОСОБА_6 на території складських приміщень ТОВ «Імперіал» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Матросова, 13, згідно вищенаведеного переліку.
У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив його задовольнити, зазначив, що є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів. Зазначив, що органом досудового розслідування до складу ТОВ «Імперіал» у іншому кримінальному провадженні було передано на відповідальне зберігання вилучену під час обшуку лікеро-горілчану продукцію. 10.01.2020 року органом досудового розслідування проведено огляд території та складу ТОВ «Імперіал» та вилучено алкогольну продукцію, яка має доказове значення в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР 10.01.2020 за іншим номером і кваліфікацією. У подальшому слідчий звернувся до слідчого судді з клопотання про надання дозволу на проведення вказаного обшуку, однак ухвалою слідчого судді від 11.01.2020 року в задоволенні клопотання відмовлено. Також пояснив, що наявність події кримінального правопорушення за ч. 1 ст.204 КК України, у тому числі щодо використання складських приміщень ТОВ «Садін Трейд» за адресою: м.Запоріжжя, вул. О.Поради, 48 для зберігання та з метою незаконно виготовленої лікеро-горілчаної продукції, яка не відповідає вимогам ДСТУ, підтверджує рапорт оперативного працівника про внесення відомостей до ЄРДР за ч. 1 ст.204 КК України, інших матеріалів слідчий у розпорядженні немає і до матеріалів клопотання про арешт майна не долучає.
Заслухавши у судовому засіданні слідчого, який підтримав доводи клопотання та надав суду пояснення, аналогічні тим, що викладені ним у клопотанні, вислухавши думку представника власника майна, який категорично заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши надані матеріали кримінального провадження і подані докази у його обґрунтування, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Згідно до вимог ч.1,2 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
На підставі вимог п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Допустимим є доказ, отриманий в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством (ст. 87 КПК України).
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2020 року в задоволенні клопотання слідчого, поданого в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, про надання дозволу на проведення обшуку території складських приміщень ТОВ «Імперіал» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Матросова, 13 відмовлено.
Як передбачено ч. 3 ст. 233 КПК України, якщо слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, який проведено без ухвали слідчого судді, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, на який посилається слідчий у своєму клопотанні як на підставу для арешту майна, передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, а за ч. 3 ст. 170 КПК України, в даному випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 цього Кодексу, а згідно ч.2 цієї статті при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати, крім іншого: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу).
В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що відносно вилученого майна, яке зберігалося за місцем вилучення 10.01.2020 року за вказівкою органів досудового розслідування, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 204 КК України за яким здійснюється досудового розслідування, а саме за фактом зберігання для подальшого продажу незаконно виготовленої лікеро-горілчаної продукції, яка не відповідає вимогам ДСТУ в складських приміщеннях, що використовуються ТОВ «Садін Трейд» за адресою: м.Запоріжжя, вул. Поради Олексія (Димитрова), 48, і яке може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
З тексту клопотання слідчого вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених органом досудового розслідування та цитування норм КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження та мотивації підстав для арешту майна.
До того, ж у порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України також слідчий не зазначив у клопотанні документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном.
Таким чином, оскільки майно, про яке йдеться у клопотанні, вилучено було під час огляду території складських приміщень ТОВ «Імперіал» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Матросова, 13, куди було поміщено на відповідальне зберігання за участю органу досудового розслідування, на який не було отримано дозволу у встановленому порядку, а слідчим жодним належним доказом не доведено правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні за ст.204 КК України, а майно, на яке слідчий просить накласти арешт, вилучене під час огляду в розумінні ст. 98 КПК України не є речовим доказом, оскільки отримано внаслідок істотного порушення вимог ст.ст. 233, 234, 237 КПК України, а тому воно не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчий не довів, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні і що на теперішній час існують обґрунтовані підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження накладення арешту на майно.
З огляду на вищезазначене слідчий суддя вважає, що слідчим не було доведено наявність законних підстав необхідних для накладення арешту на майно вилучене під час обшуку, а тому у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене під час огляду 10.01.2020 року слід відмовити.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Згідно ч. 3 ст. 169 КПК України, слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді
Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя -
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Копію судового рішення, після його оголошення, негайно вручити слідчому.
Відповідно до ч. 3 ст. 169 КПК України, слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.
Слідчий суддя ОСОБА_1