Справа № 743/30/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/438/20
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000533 від 26 листопада 2019 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2020 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 21 січня 2015 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 1 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі, який 29 березня 2018 року був умовно-достроково звільнений на невідбутий строк покарання 01 рік 7 місяців 02 дні;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 3 297 грн в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що в ніч з 25 листопада 2019 року на 26 листопада 2019 року ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , таємно проник до приміщення гаражу звідки викрав майна на загальну суму 8717,54 грн, яке належить ОСОБА_9 , чим завдав потерпілому матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду в частині призначення міри покарання змінити, застосувати положення ст. 75 КК України та призначити покарання з випробуванням, мотивуючи тим, що він щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, викрадене майно повернув потерпілому, який не має до нього претензій та просив про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, має позитивні характеристики і зможе виправитися без застосування реальної міри покарання.

В апеляційні скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 3 на ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді штрафу відповідно до санкції частини статті. Аргументує тим, що відомості в ЄРДР були внесені за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування. У подальшому, без будь-яких належних доказів та за відсутності обґрунтованих підстав дії ОСОБА_6 були перекваліфіковані на ч. 3 ст. 185 КК України.

Звертає увагу, що потерпілий та обвинувачений раніше знайомими не були. ОСОБА_6 привозив до потерпілого його товаришів і умисел на вчинення крадіжки у нього виник лише тоді, коли він підійшов до приміщення гаражу і через відчинені ворота побачив, яке майно там знаходиться.

Судом першої інстанції було проігноровано та не спростовано показання обвинуваченого та потерпілого в тій частині, що двері гаража були відчиненими, саме приміщення гаражу розташоване у декількох метрах від дороги і вхід у гараж був вільним і для того, щоб зайти всередину не потрібно було долати будь-яких перешкод.

Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування у цьому приміщенні.

Вирішуючи питання про наявність в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки як проникнення у житло, приміщення чи сховище, суди мають з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме у неї виник умисел на заволодіння майном.

У даному кримінальному провадженні суд не надав належної оцінки показанням обвинуваченого в тій частині, що умисел на викрадення у нього виник тоді, коли він вже побачив наявне у приміщенні гаража майно, при цьому вхід до гаражу був вільним і він не мав на своєму шляху перешкод для того, щоб потрапити всередину приміщення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги, звертали увагу на відсутність доказів наявності в діях обвинуваченого кваліфікуючої ознаки проникнення у приміщення та наполягали на необхідності перекваліфікації дій на менш тяжкий злочин та пом`якшенні покарання, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги залишити без задоволення.

Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Поняття кваліфікуючої ознаки «проникнення» вказує на те, що особа неправомірно проникла туди, де за звичних обставин вона не може перебувати.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, 25 листопада 2019 року ОСОБА_6 привіз на автомобілі в с. Нові Яриловичі до домоволодіння по АДРЕСА_2 товаришів потерпілого ОСОБА_9 , який запросив усіх до будинку. При цьому, дозволу заходити до господарських будівель, потерпілий не надавав, так само як і брати його майно.

Згідно показань самого обвинуваченого, коли він виходив на подвір`я покурити та забрати мобільний телефон з автомобіля, то через відчинені двері сараю побачив всередині розібраний мотоцикл та зайшов всередину, звідки вирішив забрати інше майно, яке там знаходилося.

Обвинувачений ОСОБА_6 викрав у потерпілого компресор марки «Дніпро-М» АС -24, примус з газовим балоном марки «Golden Lion» Rk -2, вогнегасник порошковий переносний ВП-5, бензопилу «Goodluck» GL5200 М подовжувач «Леміра» У16-01, човновий двигун «Ветерок8» та зварювальний інзертор «Дніпро-М», які повернув 26.11.2019 року, що підтверджується даними протоколу огляду від 26.11.2029 та фото таблицями до нього ( а. с. 76-87).

З протоколу огляду місця події від 26.11.2019 та фото таблиць до нього, видно, що гараж знаходиться на огородженій території домогосподарства в селі Нові Яриловичі Ріпкинського району Чернігівської області. Двері гаража дійсно відчинені та підперті, щоб не закривалися, проте без вторгнення всередину приміщення, неможливо було вибрати та викрасти найбільш цінні речі. Вигляд речей в приміщенні гаражу та їх кількість свідчать про те, що це місце зберігання речей і незважаючи на відчинені двері, доступ до приміщення обмежений стінами будівлі (а.с.68-74).

Приміщення гаражу є складовою частиною домогосподарства, огородженого парканом, щоб потрапити у середини гаража, обвинувачений мав отримати на це дозвіл потерпілого. Потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні вказували на те, що потерпілий не надавав дозволу ОСОБА_6 заходити до гаража та інших господарських споруд, а сам обвинувачений такого дозволу не питав.

Крім того, в гараж обвинувачений проник, коли на подвір`ї він був один, при цьому не попросив у потерпілого показати мотоцикл, який привернув його початкову увагу.

Зміна повідомлення про підозру, передбачена ст. 279 КПК України, допускається, якщо виникли нові обставини, які вказують на вчинення особою більш тяжкого злочину. При наявності кваліфікуючої обставини проникнення в приміщення гаража, сторона обвинувачення цілком обґрунтовано змінила підозру з ч.1 ст. 185 на ч. 3 ст. 185 КК України.

Отже, фактичні обставини справи та зібрані стороною обвинувачення докази, беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_6 у крадіжці чужого майна з проникненням у приміщення гаража, його дії правильно розцінені як злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання у мінімальних межах санкції статті, суд відповідно о до вимог ст. 65 КК України, в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, навмисних, корисливих злочинів, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, рецидив злочину, посередні характеристики обвинуваченого, притягнення тричі протягом року до адміністративної відповідальності, вчинення нового злочину через місяць після закінчення умовно-дострокового звільнення від покарання за попереднім вироком і призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Прохання сторони захисту про призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України не може бути задоволене з огляду на обставини справи, особу обвинуваченого, який згідно досудової доповіді інспектора з питань пробації становить високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та рівень небезпеки для окремих осіб, що свідчить про неможливість його виправлення без застосування покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13