Справа № 761/5305/20
Провадження № 1-кс/761/3624/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000992 від 30.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

19.02.2020 року в провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_2 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000992 від 30.08.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно, що було виявлено та вилучено в ході обшуку на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2020. 11.02.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_3 .

Клопотання мотивовано тим, що СУ ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000992 від 30.08.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190 КК Україн.

11.02.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 вилучено 3 мобільні телефони, паспорт на імя ОСОБА_4 , грошові кошти 3000 доларів США, персональний комп`ютер.

12.02.2020 винесено постанову про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000992 від 30.08.2019, вилучене в ході обшуку 11.02.2020 майно за згаданою адресою, де проживає ОСОБА_3 .

Орган досудового розслідування, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, вважає, що вилучене за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_3 , відповідає критеріям речових доказів.

У зв`язку з чим, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході обшуку майно.

Слідчий суддя, перевіривши матеріали клопотання, вважає, що клопотання підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Як убачається з витягу з ЄРДР, кримінальне провадження № 0000992 від 30.08.2019 розслідується за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 ; ч. 4 ст. 190 КК України, а саме, згідно з викладом обставин: за фактом замаху на заволодіння шахрайським шляхом правом власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_5 ; за фактом заволодіння шахрайським шляхом під приводом продажу нерухомості грошовими коштами ОСОБА_6 .

При цьому, у клопотанні порушується питання про накладення арешту на майно, вилучене 11.02.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , з метою збереження речових доказів.

За змістом статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень статті 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання прокурора не містить посилання на передбачені ст. 170 КПК України правові підстави для накладення арешту на майно.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичної особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися в клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен гарантувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Зі змісту клопотання убачається, що орган досудового розслідування, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, вважає, що вилучене за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_3 , відповідає критеріям речових доказів.

Разом з тим, клопотання немістить відповідного обґрунтування, що згадане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та яким саме критеріям.
Так, до матеріалів клопотання не долучено даних, які б давали підстави вважати, що таке майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Так, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт з метою забезпечення збереження речових доказів накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Таким чином, аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що прокурором не наведено правових підстав для арешту зазначеного майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб.

При цьому, прокурор, порушуючи питання про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, додав до клопотання постанову слідчого від 12.02.2020 про визнання цього майна речовим доказом.
Разом з тим, згадана постанова слідчого про визнання речовим доказом не містить обґрунтування, яким чином вилучене в ході обшуку майно, на яке просить накласти арешт прокурор, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, а так само, яким критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно.
При цьому, в постанові слідчого вказано про те, що орган досудового розслідування вважає, що майно, на яке було спрямовано кримінальне правопорушення відповідає вимогам ст. 98 КПК України.
У той же час, як згадувалося раніше, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за фактом замаху на заволодіння шахрайським шляхом правом власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_5 ; за фактом заволодіння шахрайським шляхом під приводом продажу нерухомості грошовими коштами ОСОБА_6 .
Крім того, в матеріалах клопотання відсутні відомості, що вилучене майно в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_3 , є майном, на яке було спрямовано кримінальне правопорушення.
Тобто, постанова про визнання речовим доказом від 12.02.2020 належним чином не необґрунтована, оскільки в ній відсутній висновок слідчого, який би давав підстави вважати, що вилучене майно в ході обшуку, відповідає критеріям речового доказу.
Тобто, доводи клопотання прокурора про арешт майна, не підтверджено матеріалами клопотання, що свідчить про його необґрунтованість.
Отже, прокурором у клопотанні не наведено належного обґрунтування, яке може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Слід також звернути увагу на те, що в клопотанні про арешт майна не зазначено підстави для арешту майна згідно з положеннями ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Отже, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що у клопотанні прокурора про арешт майна не зазначено підстави відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк у сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням наведеного, оскільки слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, клопотання підлягає поверненню прокурору із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000992 від 30.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190 КК України, повернути прокурору із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1