справа №619/1399/20
провадження №1-кп/619/264/20
УХВАЛА
іменем України

19 травня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0001259 від 19.09.2019 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Так, до Дергачівського районного суду Харківської області надійшов затверджений обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0001259 від 19.09.2019 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання за участю сторін.
Захисник ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, у зв?язку з порушенням вимог КПК України. Вказав, що прокурор не вручав копію обвинувального акту ОСОБА_5 та його захиснику і не був присутній при врученні. Копія обвинувального акту була вручена слідчим у приміщенні Дергачівського ВП ГУНП у Харківській області без участі прокурора. Викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню, і формулювання обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України, є неконкретними і взаємно суперечливими. Так, сторона обвинувачення в одному місці зазначає, що ОСОБА_5 діє, «маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень своїй матері - ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправніеть своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, реалізуючи свій умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень». При цьому ОСОБА_5 нібито наносить матері один удар.Однак сторона обвинувачення жодним чином не пояснює у ОСОБА_5 такого наміру та умислу, спрямованих на заподіяння саме тілесних ушкоджень, і нічим їх не обґрунтовує. Крім того, в одному місці сторона обвинувачення зазначає про нанесення ОСОБА_5 одного удару, а в іншому місці вказує про дії ОСОБА_5 , що виразились у навмисному нанесенні ударів.Таким чином, стороною обвинувачення не розкрито суб`єктивну сторони злочину і припущено суперечності в формулюванні обвинувачення. Наявність таких розбіжностей та припущень серед фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, і в формулюванні обвинувачення під час судового розгляду може призвести до неможливості встановити дійсні обставини справи, оскільки за ч.1, 2 ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти заявленого клопотання, посилаючись на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, та підстав для повернення обвинувального акту немає.
Потерпіла в судовому засіданні заперечувала проти заявленого клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_5 просив задовольнити заявлене клопотання.
Дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд встановив наступне.
Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст.291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч.3 ст.314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Так, відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно ч.1 ст.293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Так, відповідно розписки про отримання обвинувального акту прокурор не вручав копію обвинувального акту ОСОБА_5 та його захиснику, копія обвинувального акта була вручена слідчим у приміщенні Дергачівського ВП ГУНП у Харківській області.
Згідно п.5 ч.2 ст. 291 КПК обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню, і формулювання обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України, є неконкретними і взаємносуперечливими.
Так, сторона обвинувачення в одному місці зазначає, що ОСОБА_5 «маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень своїй матері - ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправніеть своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, реалізуючи свій умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень». При цьому ОСОБА_5 нібито наносить матері один удар.
Однак сторона обвинувачення не обґрунтовує намір та умисел ОСОБА_5 , що спрямований на заподіяння саме тілесних ушкоджень.
За змістом ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Так, знайшли підтвердження доводи захисника обвинуваченого стосовно того, що питання, пов`язані із суб`єктивною стороною даного злочину, грають вирішальну роль при розгляді справи та для дотримання принципу індивідуалізації покарання, оскільки дозволяють:відмежувати правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК (умисне легке тілесне ушкодження), за якого умисел особи направлений на заподіяння легкого тілесного ушкодження, від правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК (умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень), за якого умисел особи не направлений на заподіяння легкого тілесного ушкодження. Так, якщо умисел особи був направлений на вчинення одного правопорушення, а по факту мали місце наслідки, передбачені складом іншого правопорушення, то дії особи не можуть бути кваліфіковані як вчинені з умислом на заподіяння фактично спричиненої шкоди. Відповідно може мати місце як відсутність складу правопорушення (внаслідок відсутності суб`єктивної сторони злочину), так і зміна кваліфікації.
Крім того, в одному місці сторона обвинувачення зазначає про нанесення ОСОБА_5 одного удару, а в іншому місці вказує про дії ОСОБА_5 , що виразились у навмисному нанесенні ударів.Таким чином, стороною обвинувачення не розкрито суб`єктивну сторони злочину та наявні суперечності в формулюванні обвинувачення
Зазначене не дає змоги суду зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням.
Такі суперечності, на думку суду, позбавляють суд можливості роз?яснити обвинуваченому суть обвинувачення у відповідності до вимог ст.348 КПК України.
Таким чином, відсутність належного викладення формулювання конкретного обвинувачення в обвинувальному акті, може істотно вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушення права на захист обвинуваченого.
Недотримання вказаних вимог закону при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; а також виключає можливість визначення судом меж пред?явленого обвинувачення та роз?яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
Аналіз змісту зазначених вимог закону у сукупності свідчить про те, що конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду. Разом з тим, обвинувальний акт повинен містити не тільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але й формулювання обвинувачення. В обвинувальному акті формулювання обвинувачення з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування та, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно за ст.91 КПК України, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.
Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.».
При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав «…межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження.» (рішення: від 9 березня 2011 року у справі «Жупнік проти України», від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).
З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст.337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту.
Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.
Адже відповідно до ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Крім того, в порушення вищезазначених вимог закону в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 взагалі відсутня його обов`язкова складова, передбачена п.5 ч.2 ст.291 КПК України - формулювання обвинувачення, в обвинувальному акті викладено лише фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинувачених.
Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.91 КПК України подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення є обставиною, яка підлягає доказуванню в кримінальному провадженні.
Разом з тим, сторона обвинувачення в порушення вимог ч.1 ст.91 КПК України при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення в частині мотиву дій обвинувачених обмежилася загальними фразами щодо виникнення злочинного умислу.
Тобто, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не конкретизовано формулювання фактичних обставин з врахуванням всіх виявлених під час досудового розслідування обставин в повному обсязі з дотриманням вимог КПК України, не детально з`ясована та описана подія кримінального правопорушення, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення та порушує право обвинувачених на захист.
Всі ці обставини свідчать про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому у даному випадку суд погоджується з доводами захисника про те, що є перешкодою для постановлення по справі законного і обгрунтованного та справедливого судового рішення, що є безумовною підставою для повернення акту прокурору в порядку п.3 ч.2 ст.314 КПК України та виконання вимог КПК України з дотриманням права підозрюваного на захист.
Вказані обставини, згідно КПК України, є обов`язковими вимогами стосовно змісту обвинувального акту та фактичних обставин злочину.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001259 від 19.09.2019 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали оголошено 21 травня 2020 року о 09.45.

Суддя ОСОБА_1