ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/283/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
представника власника
майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , як представника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 9 січня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001055 від 18.07.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 9 січня 2020 року задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001055 від 18.07.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.
Накладено арешт на майно, належне ОСОБА_6 , вилучене 23.12.2019 при обшуку за адресою: АДРЕСА_1 : рожевий пакет полімерний із написом «Paloma», із залишками речовини рослинного походження всередині; полімерну колбу з кришкою червоного кольору, всередині якої знаходиться речовина рослинного походження; металеве з`єднання із трубкою у верхній частині, із нашаруванням речовини темного кольору; дерев`яну трубку із нашаруванням речовини темного кольору; полімерну колбу з нашаруванням речовини темного кольору всередині; 6 полімерних пакетів із застібками, з залишками речовини рослинного походження; 4 наперстки з нашаруванням речовини темного кольору; паперовий згорток з речовиною рослинного походження; пристрій для куріння, вироблений з металу та полімерного скла, із нашаруванням речовини темного кольору; мобільний телефон Iphone, IMEI НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , із зарядним пристроєм; полімерний пакет рожевого кольору з речовиною рослинного походження; картонний коробок із залишками речовини рослинного походження; записну книжку чорного кольору; грошові кошти в сумі 3200 (три тисячі двісті) грн..; квитанцію «Приватбанку»; верхню частину полімерної пляшки без дна із нашаруванням речовини темного кольору; полімерний пакет з речовиною рослинного походження; полімерну банку з кришкою, білого кольору, з речовиною рослинного походження; мобільний телефон «Fly», ІМЕІ НОМЕР_3 із сім-картою НОМЕР_4 . Строк арешту мобільних телефонів визначено два місяці, до 09.03.2020 включно, після чого вказане майно підлягає поверненню власнику.

Зберігання арештованого майна вирішено здійснювати в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012р. «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» - у камері схову СУ ГУНП в Харківській області.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказану ухвалу слідчого судді та повернути два мобільні телефони Iphone і Fly з сім-картками та гроші в сумі 3200 грн. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . В обґрунтування скарги адвокат зазначив, що ухвала в частині накладення арешту на мобільні телефони та гроші незаконна. Зазначені телефони ОСОБА_9 особисто купила та подарувала своєму синові ОСОБА_6 в 2016 та 2018 році. Гроші в сумі 3200 грн. були нею особисто зароблені та покладені у записну книжку як особисті збереження, про які її син ОСОБА_6 не знав. Тому вказані речі не є знаряддям вчинення злочину, не зберегли на собі його сліди та не можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, а тому не відповідають критеріям як речові докази по даному кримінальному провадженню. Даних про відповідність вказаних речей критеріям ст. 98 КПК України матеріали справи не містять. Тому вказаний арешт майна вважає безпідставним та просить його скасувати.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001055 від 18.07.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України з обставин встановлення під час проведення НС(Р)Д контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки факту збуту гр. ОСОБА_6 особливо небезпечного наркотичного засобу «канабісу», масою сухої речовини 1,4706гр.

08.01.2020 прокурор відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні, вилученому в ході обшуку 23.12.2019 за місцем реєстрації ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 . В обгрунтування прокурор зазначив, що вилучене майно може бути знаряддям вчинення злочину, зберегло або може містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення та інформацію щодо обставин вчинення злочину, які у подальшому будуть використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. З метою збереження речових доказів просив накласти арешт на вказане у клопотанні майно.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 9 січня 2020 року вказане клопотання прокурора задоволено. Накладено арешт на майно, належне ОСОБА_6 , вилучене 23.12.2019 при обшуку за адресою: АДРЕСА_1 : рожевий пакет полімерний із написом «Paloma», із залишками речовини рослинного походження всередині; полімерну колбу з кришкою червоного кольору, всередині якої знаходиться речовина рослинного походження; металеве з`єднання із трубкою у верхній частині, із нашаруванням речовини темного кольору; дерев`яну трубку із нашаруванням речовини темного кольору; полімерну колбу з нашаруванням речовини темного кольору всередині; 6 полімерних пакетів із застібками, з залишками речовини рослинного походження; 4 наперстки з нашаруванням речовини темного кольору; паперовий згорток з речовиною рослинного походження; пристрій для куріння, вироблений з металу та полімерного скла, із нашаруванням речовини темного кольору; мобільний телефон Iphone, IMEI НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , із зарядним пристроєм; полімерний пакет рожевого кольору з речовиною рослинного походження; картонний коробок із залишками речовини рослинного походження; записну книжку чорного кольору; грошові кошти в сумі 3200 (три тисячі двісті) грн.; квитанцію «Приватбанку»; верхню частину полімерної пляшки без дна із нашаруванням речовини темного кольору; полімерний пакет з речовиною рослинного походження; полімерну банку з кришкою, білого кольору, з речовиною рослинного походження; мобільний телефон «Fly», ІМЕІ НОМЕР_3 із сім-картою НОМЕР_4 . Строк арешту мобільних телефонів визначено два місяці, до 09.03.2020 включно, після чого вказане майно підлягає поверненню власнику. Зберігання арештованого майна вирішено здійснювати в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012р. «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» - у камері схову СУ ГУНП в Харківській області.

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що прокурором було доведено, що вищевказане майно, вилучене в ході обшуку, може містити на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. З метою їх збереження та запобігання їх знищенню, перетворенню, спотворенню, слідчий суддя прийшов к висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, вказане в клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені, під час обушку речі та майно підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одних із яких є накладення арешту на майно.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав, для арешту майна не ґрунтуються на матеріалах справи. Вилучене у ОСОБА_6 майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, як майно, що було знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту, поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від дій останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Також судова колегія враховує, що вказаний захід є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і відсутні підстави для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта.

Керуючись ст.ст. 98,170, 376, 392, 393, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , як представника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 9 січня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді