Справа № 675/909/20
Провадження № 1-в/675/109/2020
У Х В А Л А
"27" травня 2020 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Замкова виправна колонія (№58)», звернувся до суду із клопотанням, у якому зазначає, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості дострокового звільнення або перегляду призначеного судом покарання порушує вимоги міжнародного та національного законодавства. Так, вказує, що стаття 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає наявності реальної можливості дострокового звільнення від довічного позбавлення волі. Натомість, національне законодавство України не передбачає права на умовно-дострокове звільнення таких осіб або заміни їм невідбутої частини покарання більш м`яким. Також, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Петухов проти України №2», просить звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного судом покарання або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, зважаючи на те, що він зробив прогрес у напрямку виправлення, а тому на даний час відсутні обґрунтовані пенологічні підстави для його подальшого позбавлення волі. Засуджений також просить визначити термін можливого перегляду його покарання із встановленням чітких критеріїв, як підстав для перегляду.
В судовому засіданні ОСОБА_4 своє клопотання підтримав з підстав, вказаних у ньому, просив суд його задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 клопотання засудженого підтримала, просила його задовольнити. Вказала, що хоча Кримінальний кодекс України передбачає помилування від Президента України та заміну довічно засудженим покарання на певний строк, однак цей механізм має винятковий характер і його не можна вважати реалістичною перспективою звільнення.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на відсутність в національному законодавстві механізму звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від відбування покарання умовно-достроково або заміни їм невідбутої частини покарання більш м`яким.
Представник установи, повідомлений про дату, час, місце судового розгляду, в судове засідання не прибув, що не позбавляє суд можливості розглянути клопотання за його відсутності.
Заслухавши пояснення засудженого та його захисника, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.06.2016 року ОСОБА_4 засуджено за ст.ст.115 ч.2 п.п.4, 12, ст.115 ч.2 п.п.1, 12, 15 ч.2, 263 ч.1, 70 ч.1 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 12.10.2016 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 14.06.2016 року було змінено: за ч.1 ст.263 кримінальне провадження щодо обвинувачених було закрите у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості осіб в суді. В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2017 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.06.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 12.10.2016 року залишено без змін.

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Хмельницького міськрайонного суду від 14.06.2016 року набрав законної сили 12.10.2016 року.
Відповідно до досліджених в судовому засіданні характеристики на засудженого ОСОБА_4 , довідки про заохочення та стягнення, він характеризується посередньо, одне раніше накладене стягнення є погашеним, не заохочувався.
У відповідності до ст.152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.
Покарання у виді довічного позбавлення волі має початок його обрахунку, але не має кінцевого терміну відбуття покарання.
Питання умовно-дострокового звільнення та заміни покарання більш м`яким врегульовані ст.ст.81, 82 КК України відповідно.
Порядок застосування зазначених норм права було роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким». Так, згідно п.п.3, 4 вказаної постанови, відповідно до ч.1 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Таким чином, для застосування положень статей 81 та 82 КК України необхідно, щоб засуджена особа відбула відповідно не менше трьох чвертей та двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин. Тобто положення даних правових норм вимагають наявності строкового характеру призначеного особі покарання, від тривалості якого й здійснюється розрахунок строку фактично відбутого покарання, що і надає засудженій особі право на звернення з клопотанням про їх застосування.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.ст.81, 82 КК України не передбачена.
Проте, національним законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч.1 ст.87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з ч.2 ст.87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч.7 ст.151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Отже, нормами Кримінального кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Посилання засудженого, як на підставу для задоволення його заяви, на прийняте 12.03.2019 р. ЄСПЛ рішення у справі «Петухов проти України», в якому констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україні довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення, суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.
Велика Палата Верховного Суду в п.36 своєї постанови від 15.05.2019 року у справі №757/12726/18-ц звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України». У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (194).
Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміни невідбутої частини такого виду покарання більш м`яким, а також для визначення терміну можливого перегляду його покарання.
З урахуванням наведеного суд зазначає, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на теперішній час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст.87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.
За таких обставин, поставлені в клопотанні вимоги засудженим про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини призначеного покарання на більш м`яке, а також про визначення терміну можливого перегляду його покарання не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.372, 537, 539 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1