Ухвала
іменем України
24 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 146/655/16-к

провадження № 51-935 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2019 року,
встановив:
За вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, частиною 1 статті 125 КК до покарання у виді 200 годин громадських робіт.
На підставі статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Запобіжний захід ОСОБА_4 залишено у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з 23 лютого 2019 року.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 23 лютого 2019 року по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2019 року (з урахуванням виправлення описки в цьому рішенні)вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 змінено в частині призначеного покарання та в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання за частиною 1 статті 125 КК у зв`язку з закінченням строків давності.
Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за частиною 1 статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі частини 5 статті 72 КК (в редакції Закону України № 838-VIII) ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 23 лютого 2019 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок міського суду залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо його підзахисного. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, захисник у касаційній скарзі допустив неузгодженість вимог цієї скарги з її мотивувальною частиною, зокрема, вказуючи на зміну обвинувачення та посилаючись на те, що судом першої інстанції не перевірено внесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину за статтею 125 КПК, ставить вимогу про скасування оскаржуваних рішень лише в частині, що стосується обвинувачення за частиною 1 статті 186 КК.
Крім того, захисник хоча і посилається на положення статті 438 КПК, однак оспорює фактичні обставини кримінального провадження.
Зокрема, захисник вказує на неузгодженість в показаннях потерпілої та суперечливість доказів, при цьому не лише, що стосується інкримінованого його підзахисному злочину за статтею 186 КК, а і щодо обвинувачення за статтею 125 КК, що відповідно до статті 411 КПК і віднесено до фактичних обставин кримінального провадження.
Так, відповідно до частини 1 статті 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Тобто у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Що стосується вимоги касаційної скарги захисника про витребування з Генеральної прокуратури України інформації щодо внесення відомостей до ЄРДР у цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , то відповідно до статті 433 КПК касаційний суд не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Водночас захисник, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та наполягаючи на недопустимості доказів у кримінальному провадженні, не звернув уваги на те, що касаційний суд має право скасувати обвинувальний вирок із закриттям кримінального провадження за умови, що обставини в ньому досліджені всебічно, повно й об`єктивно.

При цьому всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК захисник не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2019 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3