Номер провадження: 11-кп/813/456/20
Номер справи місцевого суду: 515/860/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 20.07.2018 року, в кримінальному провадженні №0000021 від 11.01.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:

оскаржуваним вироком районного суду:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тузли, Татарбунарського району Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, офіційно не працюючий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст. 89 КК України раніше не судимий, -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. На підставі ст.75 КК України обвинувачений звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Вироком суду вирішено питання про процесуальні витрати у кримінальному провадженні та долю речових доказів.

Згідно з оскаржуваним вироком районного суду ОСОБА_9 визнаний винним за те, в кінці грудня 2017 року, приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає потерпіла ОСОБА_7 , при раптово виниклому умислі, направленому на таємне викрадення майна останньої, умисно, таємно, через дерев`яне вікно, проник до житлового приміщення зазначеного будинку, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав п`ять металевих куточків - загальною вартістю 150,00 гривень та подовжувач на котушці довжиною 20 м із чотирма розетками вартістю 376,84 гривень.

Після чого ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник і викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 526,84 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій в якій не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дії обвинуваченого ОСОБА_9 , просить вирок районного суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання без застосування вимог ст. 75 КК України. Потерпіла зазначає, що районний суд допустив порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, оскільки при обранні виду та міри покарання стосовно ОСОБА_9 , не враховував наявність обставин, які обтяжують покарання останнього. В подальшому, 19.12.2019 року, потерпіла ОСОБА_7 змінила раніше подану апеляційну скаргу, просила суд скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд, зазначивши аналогічні мотиви незаконності вироку тим, які зазначалися в первинній апеляційній скарзі.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_9 , який в судове засідання не з`явився, про причини неявки апеляційний суд не повідомив.

Апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що обвинувачений, в судове засідання не з`явився, суд оцінює таку поведінку сторони захисту, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував в задоволенні апеляційної скарги потерпілої; потерпілу ОСОБА_7 , яка підтримала змінену апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно до вимог ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п.п. 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», судам вказано на необхідність точного виконання вимог ст.334 КПК України про обґрунтування обвинувачення конкретними доказами не лише кожному підсудному, а й по кожному епізоду обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. З показань підсудного, потерпілого, свідка у вироку слід наводити лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини. Звернута увагу судів на те, що згідно з вимогами ст.323 КПК України в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст.324 КПК України.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Однак, зазначені вимоги закону судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження виконані не були.

Згідно з положеннями ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити серед іншого докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

За змістом цієї норми закону у мотивувальній частині обвинувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, а також мотивовані висновки суду про доведеність вчинення кримінального правопорушення або недоведеність вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та випадків, передбачених ч.3 ст.323 та ст.381 КПК України. Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі №521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно оскарженого вироку, визнаючи винним ОСОБА_9 у інкримінованому йому злочині, районний суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, а тому оскаржуваний вирок районного суду не можна вважати законним і обґрунтованим.

Так, як убачається з мотивувальної частини вироку, в ньому відсутнє викладення показань обвинуваченого, а суд обмежився лише вказівкою про те, що обвинувачений свою вину в скоєнні злочину визнав повністю та заявив про щире каяття у вчиненому.

При цьому, всупереч положенням ч. 3 ст. 349 КПК України, суд не дослідив жодного доказу на підтвердження вини обвинуваченого щодо обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України.

Крім того, в мотивувальній частині вироку відсутні показання потерпілої, а лише міститься посилання на те, що вона підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, що також не відповідає вимогам закону.

З огляду на зазначене, висновок районного суду про доведеність вини особи без належного аналізу сукупності зібраних доказів, досліджених під час судового розгляду, апеляційний суд визнає передчасним.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які у відповідності до приписів ч.1 ст.412 КПК України, є підставою для скасування вироку.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п.п. 2-7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

У зв`язку зі скасуванням вироку з процесуальних підстав, доводи апеляційної скарги потерпілої щодо невиконання районним судом положень ст.65 КК України та м`якості призначеного покарання, апеляційним судом не перевіряються, оскільки вимоги апеляційної скарги потерпілої полягали в скасуванні вироку та призначенні нового розгляду справи.

З огляду на вищевикладене апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в районному суді.

При новому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, розглянути кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дати належну правову оцінку діям ОСОБА_9 та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів, яке буде відповідати вимогам закону та забезпечить виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 20.07.2018 року відносно ОСОБА_9 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4