ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1863/17 Номер провадження 11-кп/814/129/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001101 за апеляційною скаргою прокурора Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 9 лютого 2018 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шортланди Акмалінської обл. Республіки Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-
7.08.2017 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.1 ст.289 КК України на 3 роки обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік
засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 21 жовтня 2017 року приблизно о 15 години 00 хвилин, перебуваючи в дворі домоволодіння АДРЕСА_1 , умисно, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном марки «LG», моделі «A399», у корпусі чорного кольору, imei.1: НОМЕР_1 , imei.2: НОМЕР_2 , вартістю 383 грн., який належить ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник та розпорядився майном на власний розсуд.
На вирок суду подав апеляційну скаргу прокурор, який, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, через м`якість, просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 7.08.2017 призначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 3 років 6 місяців обмеження волі.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом не враховано, особу обвинуваченого, який не одружений, не працюючий, новий злочин вчинив під час іспитового строку за попереднім вироком.
Крім того, на думку прокурора, при призначенні покарання ОСОБА_7 , судом безпідставно не застосовано вимоги ст. 71 КК України, а саме, не визначено остаточне покарання за сукупністю вироків.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який не підтримав подану апеляційну скаргу прокурором ОСОБА_8 , мотивуючи тим, що за даним вироком ОСОБА_7 сплатив штраф та 9.11.2018 Комсомольським міським судом Полтавської області обвинувачений був звільнений від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку встановленого 7.08.2017 Комсомольським міським судом Полтавської області, обвинуваченого, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису перебігу судового засідання, який міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, фактичні обставини злочину за ч. 1 ст. 190 КК України ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за обставин встановлених судом кваліфіковано правильно за ч.1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) і обвинуваченим та прокурором не оскаржуються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 2 постанови Пленуму Верховного судуУкраїни від 24.10.2003 №7 «Пропрактику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується добре, не перебуває на обліках у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра, сімейний стан, його ставлення до вчиненого та поведінку обвинуваченого, який відшкодував потерпілому завдану матеріальну шкоду та добровільно відшкодував у якості моральної шкоди 2 000 грн., думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, ту обставину, що середній заробіток обвинуваченого за результатами неофіційного працевлаштування становить 4 000 грн., обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обговорюючи правильність призначеного покарання, колегія суддів враховує, те що ОСОБА_7 13.03.2018 сплатив штраф в сумі 850 грн. призначений 9 лютого 2018 року Комсомольським міським судом Полтавської області ( а.с. 73).
За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку та призначив покарання у межах санкції ч.1 ст. 190 КК України, яке відповідає загальним засадам, визначених ст.ст. 50, 65 КК України, і є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, отже, підстав для призначення більш суворого покарання ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає, а тому доводи прокурора щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді 1 року обмеження волі, є безпідставними.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений 7.08.2017 Комсомольським міським судом Полтавської області, за вчинений злочин, передбачений ч.1 ст.289 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років обмеження волі і на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання із випробуванням з встановленням іспитового строку - 1 рік.
9.11.2018 Комсомольським міським судом Полтавської області ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання 7.08.2017 Комсомольським міським судом Полтавської області у зв`язку з закінченням іспитового строку, що підтвердив прокурор ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції.
Отже, доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ч. 1 ст.71 КК України, є неспроможними.
З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376,404,405,407 КПК України колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 9 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_3