Дата документу 26.05.2020 Справа № 316/1741/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/125/20
Єдиний унікальний № 316/1741/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.314 КПК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_13 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, прокуратури Запорізької області ОСОБА_14 на ухвалу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року, якою

обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, повернутий прокурору.

Згідно зі змістом судового рішення, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до Кам`янсько-Дніпровського районного суду з клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору, в якому зазначає, що обвинувальний акт відносно нього, ОСОБА_8 та ОСОБА_15 не відповідає вимогам діючого КПК. Просить суд повернути прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч.2,3,4 ст.190 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3,4 ст.190 КК України.

За наслідками підготовчого судового засідання суд встановив, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 в якості особи, яка обвинувачується у вчиненні злочинів за попередньою змовою групою осіб у вказаному кримінальному провадженні, зазначена ОСОБА_16 , і дійшов висновку, що це є неприпустимим та грубо порушує право обвинувачених на захист а також призводить до неконкретності пред`явленого обвинувачення.

Крім того, суд зазначив, що посилання в обвинувальному акті на скоєння обвинуваченими злочинів за попередньою змовою та організованою групою з ОСОБА_16 є припущенням слідчого та грубо порушує принцип презумпції невинуватості щодо останньої, при цьому процесуальний статус ОСОБА_16 не визначений.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що в статті 291 КПК України відсутнє посилання на конкретність обвинувачення, що унеможливлює повернення обвинувального акта з вказаної підстави. Крім того, наведене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 формулювання обвинувачення не викликає будь-яких сумнівів, а тому право на захист обвинувачених органом досудового розслідування дотримано.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримала апеляційну скаргу, просив ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції; обвинувачених та їх захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; потерпілого ОСОБА_11 , який підтримав думку прокурора, потерпілого ОСОБА_12 та адвоката ОСОБА_13 які вважали ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягаєвиходячи з наступного.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, ухвала суду в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Висновки суду щодо невідповідності обвинувального акта складеного стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , вимогам ст.291 КПК України, засновані на досліджених у підготовчому судовому засіданні матеріалах кримінального провадження, та, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У сформульованому обвинуваченні, що викладено в обвинувальному акті, окрім іншого також зазначено, що ОСОБА_16 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , умисно, з корисливих мотивів, використовуючи повноваження нотаріуса, порушуючи положення закону України «Про нотаріат» (далі Закон) та інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства Юстиції № 20/5 від 03.03.2004 року (далі - інструкція) здійснювала пособництво в придбанні шахрайськими шляхом підозрюваним права розпорядження або власності на квартири потерпілих у вигляді створення умов для підписання вищевказаних нотаріальних документів з власниками нерухомості шляхом їх обману або зловживання довірою. Таким чином ОСОБА_16 своїми умисними діями, використовуючи повноваження нотаріуса в злочинних цілях, наділяла нотаріальні документи, підписані з власниками нерухомості шахрайським шляхом, юридичну чинність шляхом їх посвідчення підписом та печаткою нотаріуса, а також внесення у зв`язку з цим відповідних даних в електронні єдині реєстри і реєстр для реєстрації нотаріальних дій. Крім того, наявність факту нотаріального посвідчення ОСОБА_16 договору купівлі-продажу або довіреності на розпорядження майном, підписаних з власником нерухомості шахрайським шляхом, приховувало злочинні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_15 від правоохоронних органів, додаючи їх злочинній діяльності ознак легальності. Для спілкування між собою координації своїх дій, співучасники організованої групи використовували мобільні телефони, що знаходяться у їх користуванні.
Таким чином зі змісту обвинувального акті випливає, що ОСОБА_16 фігурує в якості співучасниці у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, однак остання не зазначається в акті у якості обвинуваченої. Відомості про те, що ОСОБА_16 набула цього процесуального статусу матеріали провадження не містять.
Натомість колегією суддів встановлено, що матеріали стосовно ОСОБА_16 (щодо тих самих фактичних обставин), були виділені в окреме провадження, рішення по суті якого, на теперішній час не ухвалено.
Колегія суддів зауважує, що в обвинувальному акті вкрай важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченим.

Отже, на переконання колегії суддів, суд дійшов правильного висновку про те, що сформульоване саме таким чином в обвинувальному акті обвинувачення (прямо вказана ОСОБА_16 , а не особа, щодо якої матеріали провадження виділені в окреме провадження), призводить до неконкретності пред`явленого обвинувачення і грубо порушує право на захист як обвинувачених так і порушує права ОСОБА_16 , відомості про яку містяться в обвинувальному акті, однак яка не має будь-якого процесуального статусу у цьому кримінальному провадженні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано задовольнив клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 і повернув обвинувальний акт у вказаному провадженні прокурору через невідповідність цього акту вимогам ст.291 КПК України.

Наведені в ухвалі недоліки є істотними та такими, що перешкоджали суду призначити судовий розгляд вказаного кримінального провадження, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні, наслідком чого є відмова у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, про те, що право на захист обвинувачених органом досудового розслідування дотримано, не відповідають дійсності.

На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані обґрунтованими, а тому ухвала суду не підлягає скасуванню за підстав, наведених у скарзі.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть зміну чи скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, прокуратури Запорізької області ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, повернутий прокурору, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4