ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/2230/19
Номер провадження 11-cc/819/110/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Підозрюваного: ОСОБА_7

Захисника: адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0003620 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 .

Відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Встановлено строк дії ухвали (обов`язків) до 05 квітня 2020 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту в період часу з 22 год. до 07 год. відносно ОСОБА_7 , фактично проживаючого АДРЕСА_1 в межах строку досудового розслідування, а саме до 06 квітня 2020 року, включно, враховуючи вимоги ст.181, п.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що слідчий суддя не зважив на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які виправдовують застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та не можуть бути попереджені шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Слідчий суддя не взяв до уваги обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, зокрема, те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину, а також те, що підозрюваний кожні півроку їздить на заробітки до Польщі, тобто перебуваючи на волі матиме об`єктивну можливість покинути межі держави - все це у сукупності дає обґрунтовані підстави стверджувати про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України (підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду).

Характер вчиненого кримінального правопорушення (де заздалегідь було підготовлено знаряддя для вчинення злочину та місце переховування викраденого майна) та сам факт того, що ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 заздалегідь спланували злочин, готувалися до нього, а також враховуючи предмети - знаряддя злочину (зв`язки ключів, радіотехнічне приладдя, номерні знаки від різних транспортних засобів та інше), які були вилучені в ході обшуків як за місцем виявлення викраденого майна, так і за місцем проживання останнього, вказують на ризик продовження або повторення протиправної поведінки (п.12 ч.1 ст.178 КПК України та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України)

Крім того, характер вчиненого кримінального правопорушення та особа обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого чи свідків, іншого підозрюваного або перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином).

На думку прокурора, лише запобіжний захід у виді домашнього арешту буде співрозмірним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання вказаним ризикам.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, захисника, підозрюваного, у судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділом ХВП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003620, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

06 листопада 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (а.п.25-26).

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту до 05 січня 2019 включно, заборонивши ОСОБА_7 залишати місце проживання в період часу з 22 год. до 07 год. (а.п.31-32).

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року рішення слідчого судді від 21 листопада 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 грудня 2019 року клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 задоволено частково. Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 06 лютого 2020 включно, заборонивши ОСОБА_7 залишати місця проживання в період часу з 22 год. до 07 год. (а.п.40).

Також, ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 03 лютого 2020 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003620 від 02 листопада 2019 року, за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України, до п`яти місяців терміном до 06 квітня 2020 року включно (а.п.43).

Прокурор Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, в межах строку досудового розслідування.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор вказав на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на іншого підозрюваного, потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити злочинну діяльність.

Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора зазначив, що за три місяці застосованого відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, останній жодного разу не порушив умови домашнього арешту, а прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

Прийняте слідчим суддею рішення ґрунтується на фактичних обставинах провадження та на вимогах кримінально-процесуального закону.

Відповідно до ч.2 ст.181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вбачається, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України підтверджується доказами, наявними в матеріалах провадження, зокрема даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 01 листопада 2019 року, протоколі огляду відеозапису від 07 листопада 2019 року з камер спостереження будинку, протоколах обшуку від 05 листопада 2019 року та 06 листопада 2019 року, протоколах допиту потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколах пред`явлення для впізнання за фотознімками, іншими матеріалами провадження в їх сукупності.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином перевірена та встановлена слідчим суддею при розгляді даного клопотання та раніше вже була предметом перевірки суду першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Згідно приписів ч.6 ст.181, ст.199 КПК України клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, зокрема і домашнього арешту, має містити, серед іншого, викладення обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше застосування заявленого запобіжного заходу.

Проте, всупереч вищевказаних вимог закону, клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, так само як і апеляційна скарга не містить обґрунтування існування заявлених органом досудового розслідування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на іншого підозрюваного, потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити злочинну діяльність.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідивши та проаналізувавши матеріали провадження, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення ризиків на даному етапі досудового розслідування та відсутність в клопотанні прокурора переконливих доказів їх реального існування.

Вірним є посилання ухвали слідчого судді про те, що під час застосованого відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, останній жодного разу не порушив покладенні на нього обов`язки та умови домашнього арешту, не перешкоджав досудовому розслідуванню, прибував до слідчого та суду за вимогою, не спілкувався зі свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Крім того, на даний час слідчим вчинені всі необхідні слідчі дії, зокрема, допитані потерпіла та свідки, а тому ризик впливу підозрюваного на них прокурором не доведений. Для завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідне лише отримання висновків призначених експертиз.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про те, що встановлені щодо останнього ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України можуть бути усунуті лише у такий спосіб.

Твердження прокурора про те, що підозрюваний кожні півроку їздить на заробітки до Польщі, тобто перебуваючи на волі матиме об`єктивну можливість покинути межі держави суперечать дійсності, оскільки ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2019 року ОСОБА_7 зобов`язано здати на зберігання слідчому паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України. Крім того, з моменту пред`явлення ОСОБА_7 підозри в інкримінованому злочині, останнім не здійснено жодних спроб покинути межі України.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 (наявність обґрунтованої підозри) та 2 (існування хоча б одного з ризиків передбачених ст.177 КПК України) частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів) частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частини п`ятої цієї статті.

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд апеляційної інстанції вважає, що не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків необхідним і достатнім буде застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не знаходить.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

(підпис) (підпис) (підпис)

Судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4