У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

09.06.2020 року

м.Мостиська
ЄУН 448/926/16-к
провадження №1-о/448/1/20
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9, Львівської області) заяву прокурора Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,

учасники справи:
прокурор ОСОБА_3 ,

засуджений ОСОБА_4 ,

його захисник-адвокат ОСОБА_5 ,

представник органу пробації ОСОБА_6
в с т а н о в и в :

Прокурор Городоцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а саме ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 12.04.2018 у справі про звільнення від відбування покарання по закінченню іспитового строку засудженого ОСОБА_4 .

Заяву мотивує тим, що 12.04.2018 року Мостиським районним судом Львівської області винесено ухвалу, якою задоволено подання інспектора Мостиського РС з питань пробації ОСОБА_7 про звільнення, на підставі ч.1 ст.78 КК України, від покарання по закінченню іспитового строку ОСОБА_4 .. Вказаною ухвалою встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Мостиського районного суду Львівської області за ч.1 ст.122 КК України до 2 років обмеження волі з випробувальним терміном один рік. На останнього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вказує, що засуджений ОСОБА_4 обов`язки вцілому виконав, іспитовий строк закінчився, а тому його звільнено від відбування покарання з випробуванням. Проте, надалі вироком Городоцького районного суду Львівської області від 31.05.2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено останньому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного судом покарання з іспитовим терміном 2 роки.

Покликається на те, що під час розгляду вищезазначеного кримінального провадження судом встановлено, що ОСОБА_4 , близько 19 год. 30 хв., знаходячись в приміщенні житлового будинку належному ОСОБА_8 , розташованому в с.Стрілецьке Мостиського району Львівської області під час вживання спиртних напоїв разом з ОСОБА_8 .. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_10 п`ять ударів правою рукою в обличчя, чим спричинив йому забій головного мозку важкого ступеня з ураженням правої скроневої частки, субдуральний крововилив в правій лобно-скроневій ділянці, об`ємом 55 см3 з компресією головного мозку, ускладненої вторинною ішемією правої потиличної частки, синці на повіках обох очей, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

Таким чином, 12.04.2018 року на час розгляду Мостиським районним судом Львівської області подання про звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_4 , до закінчення іспитового строку за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 08.09.2016 року, вчинив новий злочин, чим порушив покладені на нього судом обов`язки.

Вказана обставина не була відома Мостиському районному суду Львівської області на час розгляду клопотання про звільнення від покарання ОСОБА_4 , оскільки на момент розгляду судом клопотання у довідці про судимість ОСОБА_4 були відсутні відомості про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.121 КК України.

Враховуючи викладене, вважає за необхідне переглянути ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 12.04.2018 року про звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_4 , у зв`язку з новоявленими обставинами.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні подану заяву про перегляд судового рішення підтримав з підстав, наведених у такій, просив таку задовольнити.

Представник органу пробації ОСОБА_6 , в судовому засіданні відніс вирішення заяви прокурора на розсуд суду.

Захисник засудженого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 проти заяви прокурора заперечив, зіславшись на письмові заперечення, що ним були додані до матеріалів справи.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Заслухавши прокурора, представника органу пробації, засудженого, його захисника, перевіривши матеріали відповідного провадження та проаналізувавши відповідні положення законодавства, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Статтею 459 Кримінально - процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Нововиявленими обставинами - є юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявлених обставин можуть бути віднесені матеріально-правові факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін або які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ч.1 ст.461 Кримінально - процесуального кодексу України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Статтею 462 Кримінально - процесуального кодексу України визначено вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у тому числі, пунктом 4, частини 2 передбачено, обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі особі, яка звертається із заявою.

Кримінальне провадження за нововиявленими обставинами являє собою форму перегляду рішень судів, що набрали законної сили. За своїм змістом ця стадія кримінального процесу виступає як механізм, що доповнює звичайні заходи забезпечення правосудності судових рішень у кримінальних справах. Цей вид провадження має резервне значення та використовується лише у випадку, якщо вичерпані всі інші допустимі засоби процесуально-правового захисту.

Із заявою до суду звернувся прокурор ОСОБА_3 , який приймав участь в складі суду про звільнення ОСОБА_4 , від відбування покарання. Прокурор був ознайомлений з даною ухвалою, однак таку не оскаржував в апеляційному порядку.

Зі змісту ч.3 ст.75 та ч.1 ст.78 Кримінального кодексу України випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину.

При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України, ч.2 ст.2 Кримінального кодексу та ч.1 ст.17 Кримінального процесуального кодексу України вважається невинуватою.

Таке, тлумачення містить Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.

Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п.2 ст.6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Отже, на час постановлення ухвали про закінчення іспитового строку, будь-яких належних та допустимих доказів скоєння злочину ОСОБА_4 , постановлення відносно нього вироку суду, який набув законної сили, та не був врахований при винесені ухвали, суду надано не було.

В даний час вину ОСОБА_4 , за скоєний злочин в період випробування (листопад місяць 2016 року), доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду від 31 травня 2019 року, який набрав законної сили.

Тому факти, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами, які б доводили неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути - відсутні.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував: принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі. За змістом статті 4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 р., судове рішення, що набрало законної сили, може бути переглянуте в межах кримінальної процедури відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів, які могли вплинути на результати розгляду справи.

Зокрема, Конвенція не гарантує право на поновлення розгляду у справі, в якій винесено остаточне рішення (справи: Brumarescu V . Romania, Козак проти України 21291/02, 17.12.2002 р., Кучеренко проти України, № 41974/98; рішення у справі Руїз Матеос та інші проти Іспанії, № 24469/94, DR 79, 2.12.94).

Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні у справах Рябих проти Росії та Науменко проти України зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

З аналізу норм глави 34 розділу V Кримінально - процесуального кодексу України випливає, що завданням провадження за нововиявленими обставинами є перегляд рішення з метою врахування при його ухваленні нововиявлених обставин, які не були відомі суду на момент ухвалення рішення.

Кримінально - процесуального кодекс України не передбачає можливості перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з метою виправлення процесуальних порушень, допущених при ухваленні такого рішення.

Перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи виявлені обставини, розгляд яких у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Перегляд за нововиявленими обставинами не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Дані обставини на які посилається прокурор ОСОБА_3 може бути підставою для апеляційного чи касаційного оскарження ухвали суду від 12 квітня 2018 року про звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_4 та можливого скасування його з даних підстав, але не може розцінюватися як нововиявлені обставини.

Зазначена ухвала суду набрала законної сили та не була переглянута у встановленому законом порядку відповідно до глави 31 Кримінально - процесуального кодексу України.

Отже, хоча наявність даної ухвали від 12 квітня 2018 року, яка набрала законної сили, про звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі ч.1 ст.78 Кримінального кодексу України дійсно перешкоджає застосуванню в даному випадку ст.71 Кримінального кодексу України, однак у цілях кваліфікації злочину наявність чи відсутність кваліфікуючої ознаки повторності необхідно встановлювати, виходячи з тих обставин, які існували на час вчинення злочину.

Подібна ситуація зазначена в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року (справа № 484/3214/17).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмежене. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. І хоча, прийняття такого рішення прямо не передбачено процесуальним законом, проте воно відповідає вимогам розумності й справедливості.

Відповідно до ст.467 КПК України за результатами кримінального провадження за нововиявленими обставинами суд має право: скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок; скасувати вирок чи ухвалу та постановити свою ухвалу; залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що заяву прокурора ОСОБА_3 про перегляд судового рішення ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 12 квітня 2018 року відносно ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. ст.ст.459, 461, 466, 467 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Заяву прокурора Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про перегляд судового рішення ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 12 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами, - залишити без задоволення.
На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подано апеляцію до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Суддя ОСОБА_1

Ухвала набрала законної сили «___» ______________ 2020р.

Суддя ОСОБА_1

Ухвала суду оголошена учасникам процесу о 09.15 год. 15.06.2020 року.