Справа № 125/1092/18
Провадження №11-кп/801/286/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 28.12.2019 про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Барського районного суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 28.12.2019 обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 25.02.2020.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого звинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить суд скасувати ухвалу як незаконну, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання.
Вказує, що суд не визначив розмір застави та не вказав причину не визначення. Вважає, що ризики, на які вказує суд, не доведені, його підзахисний не має наміру продовжувати злочинну діяльність, перешкоджати суду, останній має постійне житло, на утриманні неповнолітня донька.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 було заслухано виступи прокурора, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.
Суд врахував вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого звинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у кримінальному провадженні, зокрема, що обвинувачений, з урахуванням вказаного, може переховуватися від суду, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Суд дійшов обґрунтованого висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкриміновано обвинуваченому, особі обвинуваченого та позбавляє обвинуваченого можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшились і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що вимоги сторони захисту про обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не підлягають до задоволення.
Разом з тим, прийнявши обґрунтоване рішення щодо необхідності задоволення клопотання про продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом допущено порушення вимог КПК України, оскільки не визначено розмір застави.
Як зазначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Розмір застави, згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
На переконання апеляційного суду застава в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є такою, що співвідноситься з даними про особу обвинуваченого та обставинами кримінального провадження, і помірною для обвинуваченого та визначеною згідно вимог КПК України.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду змінити.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 28.12.2019, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 змінити.
Доповнити резолютивну частину ухвали вказівкою про визначення застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 106 000 (сто шість тисяч) гривень.
У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи.

В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Судді