н/п 1-кп/490/533/2018

У Х В А Л А
12 травня 2020 року м. Миколаїв Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

із секретарем ОСОБА_4 під час судового розгляду обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0001236, за обвинуваченням: ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миргороді Полтавської області, є громадянином України, раніше не судимим, неодруженим, має базову вищу освіту, обіймає посаду поліцейського - водія батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Миколаївській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, має повну загальну середню освіту, зі слів працює оператором АЗС, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є раніше судимим 12 квітня 2016 року Новоайдарським районним судом Луганської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на два роки, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Миргороді Полтавської області, є громадянином України, раніше не судимим, одруженим, має на утриманні двох малолітніх дітей, має повну загальну середню освіту, обіймає посаду поліцейського батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Миколаївській області, проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, Сторони судового провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_8 , представник потерпілих ОСОБА_9 ;

сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

ВСТАНОВИВ:
До обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого спливає 15 травня 2020 року.

Як випливає зі змісту ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченого незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор під час вирішення вказаного питання зазначив, що вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинувачених, пославшись в обґрунтування своєї позиції на те, що ризики, задля запобігання яких до них застосовані вказані запобіжні заходи станом на теперішній час не зникли і не зменшилися. Представник потерпілих підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачені та їх захисники заперечували проти продовження строку тримання під вартою обвинувачених, вказали, що відсутній предмет розгляду, оскільки прокурор в порушення вимог п. 205 Перехідних положень КПК України, тобто не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, не подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу. А суд, на їх думку, не може самостійно ставити на вирішення питання про доцільність продовження запобіжного заходу.

Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступного.

Зі змісту ст.199 КПК України слідує, що суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики враховані при застосуванні такого запобіжного заходу не зменшилися.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого корисливого насильницького злочину із застосуванням зброї, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, їм відомі місця проживання свідків. Свідки наразі у судовому засіданні не допитані.

Підставою для застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме:

-ризик переховування від суду з метою уникнення покарання, підставою вважати цей ризик реальним є те, що обвинувачені усвідомлюють, що вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину,

-ризик незаконно впливати на потерпілих та свідків є реальним, оскільки обвинувачені обізнані про місце проживання останніх. Є підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків під час судового розгляду кримінального провадження, з метою зміни показів останніх,

-ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, підставою вважати цей ризик реальним є те, що обвинувачені не працюють та не мають іншого джерела доходів.

Вказані ризики були враховані при обранні запобіжного заходу, та в подальшому при продовжені строку дії запобіжного заходу.

Станом на теперішній час обставини, враховані при застосуванні запобіжного заходу не зникли, відповідно, зазначені ризики не зменшилися, а тому подальше тримання обвинувачених під вартою є виправданим.

Застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, оскільки це може призвести до переховування обвинувачених від суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачені не мають місця роботи, та їм інкриміновані кримінальні правопорушення, один з яких корисливого характеру, а саме розбій.

Застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді застави є недоцільним, оскільки останні не працюють та не мають будь-якого джерела доходів. Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Крім того, даний запобіжний захід не може запобігти вищенаведеним ризикам.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки є недоцільним, оскільки у обвинувачених відсутні міцні соціальні зв`язки з особами, що заслуговують на довіру та можуть поручитись за виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, а також виконати обов`язок щодо доставки останніх до суду на першу вимогу.

Особисте зобов`язання ніяким чином не перешкоджає обвинуваченим продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків. Тому, застосування вказаного запобіжного заходу суд не вбачає за доцільне.

Таким чином, під час розгляду клопотання вбачається існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до обвинувачених запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст.183,194,199 КПК України є підставою для продовження строку тримання під вартою.

Стосовно твердження сторони захисту про неможливість розгляду судом заявленого прокурором клопотання, у зв`язку з неподанням клопотання в десятиденний строк, то суд наголошує про наступне.

Так, відповідно до ЗУ від 13 квітня 2020 року № 558-ІХ «Про внесення зміни до п. 20-5 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19)», тимчасово, на період дії карантину, під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, до внесення зазначених змін до Перехідних положень, строк подання клопотання про обрання чи продовження запобіжного заходу було встановлено у 5 днів. Крім того, подання клопотання про обрання, продовження чи зміну запобіжного заходу у письмовому вигляді передбачено під час досудового розслідування та під час судового розгляду - під час підготовчого провадження, та під час судового розгляду. Однак, під час судового розгляду, як слідує зі змісту ч.3 ст. 331 КПК України, суд, незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Тобто, внесеними змінами до Перехідних положень КПК України, норма дії ч.3 ст. 331 КПК України, не зупинена, тому суд, за відсутності письмового клопотання прокурора, розглядає питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.

Керуючись ст.ст. 331, 370-372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора задовольнити. Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 продовжити до 09 липня 2020 року включно. Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 продовжити до 09 липня 2020 року включно.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 продовжити до 09 липня 2020 року включно. Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 7 днів з моменту проголошення ухвали, а обвинуваченими в той же термін з моменту вручення їм копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_2