УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Володимир-Волинський

Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , прокурора Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_4 , підозрюваної (власника майна) ОСОБА_5 , її захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Володимир Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000196 від 13.03.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.2032 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

За змістом клопотання, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні зайняття гральним бізнесом, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2032 КК України.

За фактичними обставинами справи, в яких підозрюється ОСОБА_5 органом досудового розслідування встановлено, що вона, діючи умисно та корисливим мотивом, спрямованим на протиправне збагачення, в порушення вимог Закону України "Про заборону грального бізнесу в Україні" № 1334-VI від 15 травня 2009 року, та розпорядження Кабінету міністрів України від 20 грудня 2019р. №1325-р «Про протидію гральному бізнесу», згідно з якими в Україні заборонено гральний бізнес - діяльність, пов`язана з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп`ютерних симуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному) казино незалежно від місця розташування сервера, усвідомлюючи, що на зайняття гральним бізнесом в Україні існує заборона, розуміючи протиправний характер своїх дій, здійснювала діяльність пов`язану із зайняттям гральним бізнесом.

Так, 04 березня 2020 року, ОСОБА_5 , під час телефонної розмови з ОСОБА_7 , домовилась про оренду приміщення за адресою АДРЕСА_1 . Після цього, ОСОБА_5 , користуючись мобільним додатком «Viber», надіслала повідомленням фотокопії паспорта громадянина України та ідентифікаційний код платника податків на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для укладання з ним договору про оренду.

Не уклавши офіційний договір про оренду, але отримавши в користування за попередньою передплатою, приміщення за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 обладнала його персональними комп`ютерами з підключенням до мережі Інтернет, із встановленим програмним забезпеченням «iConnect», яке створене для здійснення діяльності пов`язаної із азартними іграми.

В подальшому, будучи обізнаною про заборону господарської діяльності по наданню платних послуг з організації, проведення та надання стороннім особам (гравцям) можливості доступу до азартних ігор, 12 березня 2020 року, ОСОБА_5 маючи на меті протиправне збагачення та реалізовуючи власний злочинний намір спрямований на отримання прибутку від зайняття гральним бізнесом, використовуючи орендоване нею ж приміщення по АДРЕСА_1 , фактично виконувала функції адміністратора грального закладу, а саме здійснювала допуск гравців до приміщення за попередньою домовленістю по телефону, а саме громадян ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , отримувала від них грошові кошти з метою здійснення ставок у азартних іграх, надавала код доступу до них, що в подальшому давало змогу учаснику гри як отримати грошовий виграш, так і не отримати його залежно від випадковості.

Після цього співробітниками Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області та УСР у Волинській області ДСР НП України факт зайняття гральним бізнесом в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , було задокументовано і тим самим припинено.

13.03.2020 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000196 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2032 КК України.

30.04.2020 року, ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2032 КК України.

Розслідуванням встановлено, що у власності ОСОБА_5 знаходиться автомобіль марки «Fiat Brava», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також 47411 гривень, 20 польських злотих та 300 доларів США.

На підставі ч.5 ст.170 КПК України, з метою забезпечення у кримінальному провадженні конфіскації майна, як виду покарання ОСОБА_5 , слідчий просила накласти арешт на належні підозрюваній автомобіль марки «Fiat Brava», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також 47411 гривень, 20 польських злотих та 300 доларів США, із забороною їх відчуження та розпорядження ними.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримали з підстав, викладених у ньому. Окремо слідчий в судовому засіданні клопотання обґрунтовувала можливістю застосування в даному провадженні спеціальної конфіскації за ст.961 КК України, оскільки ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 2031 КК України, а її санкція передбачає покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ОСОБА_5 заперечила можливість задоволення клопотання, вказала, що не причетна до вчинення інкримінованого їй злочину.

Захисник ОСОБА_6 звернув увагу, що сторона обвинувачення вже зверталась до суду із аналогічним клопотанням про накладення арешту в частині вилучених ще 13.03.2020 року у ОСОБА_5 коштів. Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду від 16 березня 2020 року у накладенні арешту на 8911 гривень та 20 польських злотих, а також 38500 гривень та 300 доларів США, які належать ОСОБА_5 було відмовлено у зв`язку із відсутністю доказів, що можуть свідчити про те, що вони одержані злочинним шляхом або відповідають іншим критеріям, визначеним ст.98 КПК України, що стосуються речових доказів. Із вказаним рішенням погодився також Волинський апеляційний суд, який ухвалою від 07.04.2020 року залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Відтак, на думку захисника, сам по собі факт повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину не може бути підставою для повторного звернення до суду із клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваної, в той же час санкція ч.1 ст.2031 КК України не передбачає покарання у виді конфіскації майна.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, які були долучені до клопотання про арешт майна, слідчий суддя прийшов до висновку щодо необхідності відмови в його задоволенні з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У відповідності до ч.2 ст.59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Санкція ч.1 ст.2031 КК України, за якою повідомлено ОСОБА_5 про підозру не передбачає покарання у виді конфіскації майна.

Отже, доводи клопотання слідчого щодо накладення арешту з метою забезпечення можливого покарання ОСОБА_5 у виді конфіскації майна є безпідставними.

У відповідності до ст.961 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція ч.1 ст.2031 КК України, за якою повідомлено ОСОБА_5 про підозру передбачає покарання у виді штрафу від десяти тисяч до сорока тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проте, ч.1 ст.962 КК України передбачено критерії, за якими може застосовуватись спеціальна конфіскація, а це у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину.

У відповідності до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Стороною обвинувачення у клопотанні та в судовому засіданні жодним чином не обгрунтовано можливість застосування спеціальної конфіскації щодо вилучених у ОСОБА_5 коштів, а також належного їй автомобіля; не надано суду жодного доказу, який може свідчити про те, що ці кошти та автомобіль відповідають критеріям, передбаченим ч.1 ст.962 КК України.

До матеріалів клопотання слідчим долучено:

1.витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000196 від 13.03.2020 року, в якому відсутні будь-які відомості про реєстрацію повідомлення ОСОБА_5 про підозру за ч.1 ст.2032 КК України, а фабула справи не відповідає клопотанню;

2.реєстраційну картку ТЗ щодо належності ОСОБА_5 автомобіля;

3.повідомлення про підозру від 30.04 2020 року;

4.протокол допиту підозрюваної ОСОБА_5 від 30.04.2020 року, в ході якого вона відмовилась давати показання на підставі ст.63 Конституції України;

5.копію ухвали слідчого судді Володимир-Волинського міського суду від 16.03.2020 року, якою було відмолено у накладенні арешту в частині, що стосується вилучених у ОСОБА_5 коштів;

6.пояснення ОСОБА_5 від 13.03.2020 року.

Жоден із долучених до клопотання документів у відповідності до положень Глави 4 КПК України не може мати доказового значення у справі.

Зважаючи на вказане, суд не вбачає жодної правової підстави для накладення арешту на майно.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.170-173 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в клопотанні слідчого СВ Володимир Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000196 від 13.03.2020 року, розпочатого за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.2032 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 05.05.2020 року.

Слідчий суддя: (підпис).

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1