Справа № 191/4148/19
Провадження № 1-в/191/887/19
У Х В А Л А
іменем України

25 лютого 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника СВК-94 ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області з приміщенням Синельниківської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області (№ 94), клопотання про застосування ст. 81 КК України про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, яке надійшло від засудженого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Усть-Ілімськ Іркутської області, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений шість раз, по даній справі засуджений: 19.07.2017 року АНД районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч.1 ст. 122 ч.1 ст. 296 ч.2 ст. 121 ч.1 ст. 70 ч.1 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 72 ч.5 КК України зарахувати попереднє ув`язнення з 09.08.2016 року по 20.06.2017 року день за два. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.07.2016 року на підставі ст.72 ч.5 КК України залік з 06.08.206 року по 08.08.2016 року з 09.08.2016 року по 20.06.2017 року день за два; з 21.06.2017 року по день вступу вироку в законну силу, день за день. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.11.2018 року на підставі ст. 72 ч.5 КК України зарахувати попереднє ув`язнення з 21.06.2017 року по 23.07.2018 року день за два.

Початок строку 09.08.2016 року, кінець строку 19.08.2021 року.

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про застосування ст. 81 КК України. Відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі ОСОБА_5 зарекомендував себе наступним чином: на теперішній час працевлаштований на дільниці установи ЗАЗ, за час відбування покарання має одне стягнення за зберігання заборонених предметів (мобільний телефон) та одне заохочення яке надавалось останньому з метою стимулювання право слухняної поведінки, у взаємовідношеннях з іншими засудженими вживчивий, не конфліктний, в заходах виховного характеру брати участь не бажає, на профілактичні бесіди реагує не завжди правильно, виконує передбачені законом вимоги персоналу, тільки під контролем представників адміністрації установи, уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться байдуже, або перекладає їх виконання на інших засуджених. На профілактичному обліку як особа схильна до членоушкодження, до самогубства та до скоєння втечі не перебуває.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про застосування ст. 81 КК України, так як воно є передчасним.
Представник СВК-94, просив питання вирішити на розсуд суду.
Засуджений ОСОБА_5 просив застосувати до нього вимоги ст.81 КК України.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого, дійшов до наступних висновків.
В останнє ОСОБА_5 був засуджений 19.07.2017 року АНД районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч.1 ст. 122 ч.1 ст. 296 ч.2 ст. 121 ч.1 ст. 70 ч.1 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 72 ч.5 КК України зарахувати попереднє ув`язнення з 09.08.2016 року по 20.06.2017 року день за два. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.07.2016 року на підставі ст.72 ч.5 КК України залік з 06.08.206 року по 08.08.2016 року з 09.08.2016 року по 20.06.2017 року день за два; з 21.06.2017 року по день вступу вироку в законну силу, день за день. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.11.2018 року на підставі ст. 72 ч.5 КК України зарахувати попереднє ув`язнення з 21.06.2017 року по 23.07.2018 року день за два.
Початок строку 09.08.2016 року. Кінець строку 19.08.2021 року.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
За змістом ст. 81 КК України, умовами умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: відбуття засудженим певної частини призначеного покарання, визначеної у частині третій цієї статті; наявність факту того, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Пунктом 2 частини 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Згідно ч. 2 ст. 50 КВК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 81 КК України є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його поведінка і ставлення до праці.
За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Щодо даних про особу, то засуджений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжкого злочину.
Згідно довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_5 має лише одне заохочення, яке надавалось 09.10.2019 року лише з метою стимулювання право слухняної поведінки.
Згідно характеристики засуджений ОСОБА_5 , відповідно до ст. 124 КВК України не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Відповідно до ст. 123 КВК України не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Відповідно до ст. 127 КВК України не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Не входить до скалу ради колективу засуджених. Відповідно до ст. 110 КВК України підтримує зв`язки з рідними шляхом листування.
26 жовтня 2018 року комісією установи відмовлено у застосуванні зміни умов тримання відповідно до ст. 101 КВК України як особі, що не стає на шлях виправлення. 17 лютого 2018 року комісією установи відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України як особі, що не довела своє виправлення. 26 квітня 2019 року відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України за заявою.
Суд звертає увагу, що ОСОБА_5 був працевлаштований на дільниці установи ЗАЗ тільки на теперішній час, за час відбування покарання характеризується посередньо, має лише одне заохочення, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Також ОСОБА_5 не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.
Наведене вище в сукупності, на переконання суду, свідчить про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1