Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/529/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2020, якою стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, який перебуває у цивільному шлюбі, до засудження працював оператором в КНС «Майбородівське комунальне підприємство», зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, по даній справі засуджений вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22.05.2017 за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,
відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22.05.2017 за ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення останнього від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22.05.2017.
Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2020 відмовлено ОСОБА_8 в задоволенні вищезазначеного клопотання.
Роз`яснено засудженому ОСОБА_7 згідно ч. 7 ст. 539 КПК України, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення, може мати місце не раніше як через рік з дня постановлення ухвали суду про відмову у задоволенні клопотання.
Судове рішення мотивовано тим, що 02.08.2019 засуджений ОСОБА_7 прибув до ДУ «Олександрівський виправний центр (№ 104)» для відбування покарання у виді обмеження волі. Тобто, ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання у порядку заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, покаранням у виді обмеження волі та є особою, яка направлена у місця обмеження волі до ДУ «Олександрівський виправний центр (№ 104)», а тому на думку суду підпадає під критерії обмеження у часі у праві умовно-дострокового звільнення або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 звернуся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як не законну та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання, звільнивши ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що згідно ч. 8 ст. 154 КВК У країни особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше, як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця позбавлення волі.
Використавши у ч. 8 ст. 154 КВК України слово «знову», законодавець не врахував його синонімів - «ще раз, ще, удруге; повторно». Вважає, що відповідно до ч. 7 ст. 154 КВК України застосовувати зазначену заохочувальну норму повторно можна за умови, коли під час відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому суд міг відмовити в умовно-достроковому звільненні, а обмеження в один рік можуть стосуватися лише повторності застосування умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_7 характеризується як особа, яка твердо стала на шлях виправлення. За період відбування покарання характеризується позитивно. Працевлаштований, до праці ставиться добре, виробничу дисципліну не порушує, зауважень з боку виробничого персоналу відносно свого ставлення до праці не має.

Оцінивши всі докази, враховуючи вимоги Європейської конвенції з прав людини, вимоги КВК України. Постанови Верховного Суду України від 26 квітня 2002р № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», можна дійти до висновку, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, відбув частину покарання за вироком суду, що відповідно до ст. 81 КК України, дає йому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Але суд першої інстанції, всупереч нормам ст.ст. 65, 81, 82 КК України, що регулюють застосування закону про кримінальну відповідальність та порядок звільнення від відбуття покарання, пославшись на спеціальні норми ч. 8 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України, яка не повною мірою відповідає принципу гуманізму, положенням Кримінального кодексу України та доктринальним правилам застосування інститутів умовно-дострокового звільнення від відбування покарання й заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. - відмовив в задоволенні клопотання, фактично вчинивши дії щодо дискримінації засудженого ОСОБА_7 по відношенню до інших осіб, які відбули відповідну частину призначеного покарання, позитивно характеризуються, але не скористалися правом заміни покарання на більш м`яке, або відбувають покарання в іншій області.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити, думку прокурора, яка вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання, вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22.05.2017 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років (а.с. 42-45).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.07.2019 ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 2 роки 5 місяців 4 дні (а.с. 53-54).
До Державної установи «Олександрівський виправний центр (№ 104)» засуджений ОСОБА_7 прибув 02.08.2019 (а.с. 33).

Згідно ч. 8 ст. 154 КВК України, особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше, як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Таким чином колегія суддів погоджується з думкою суду першої станції стосовно того, що ОСОБА_7 на даний час не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, але за ним залишається таке право при настанні строків, передбачених у законі, оскільки з дня постановлення ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.07.2019 про направлення його у місця обмеження не пройшли строки визначенні ч. 8 ст. 154 КВК України.
Разом з тим, відповідно до протоколу № 16 від 25.03.2020 засідання спостережної комісії при районній державній адміністрації, засуджений ОСОБА_7 не заслуговує на застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ч. 8 ст. 154 КВК України (а.к. 36).

Апеляційні доводи захисника стосовно неправильного тлумачення вимог ч. 8 ст. 154 КВК України не можуть бути враховано оскільки зазначені вимоги чітко передбачаються, що не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі, в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, особі може бути знову надана встановлена законом пільга у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

При цьому, твердження захисника що вимоги ч. 8 ст. 154 КВК України стосуються лише «повторного» застосування пільги одного виду - не може бути враховано, оскільки зазначене врегульовано спеціальною нормою ч. 7 ст. 154 КВК України відповідно до якої у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким - повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Апеляційні доводи стосовно неправильного посилання суддею районного суду на вимоги КВК України не можуть бути враховано оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1, ч. 1 ст. 9 КПК України суддя під час розгляду справи повинен додержуватися не тільки вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а ще вимог інших актів законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2020, якою йому відмовлено в задоволенні клопотання в інтересах ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2020, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22.05.2017 за ч. 1 ст. 121 КК України - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4