печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2020 року

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала клопотання, адвоката: не з`явився,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2019 року за клопотанням Прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000189 від 25.01.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , звернулась до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2019 року у кримінальному провадженні № 0000189 від 25.01.2019 року, на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:001:1213 за адресою: АДРЕСА_1 ; грошові кошти, розміщені на банківських розрахункових рахунках, за яким закріплені відповідні банківські картки, депозитах та сейфових скриньках, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 .

В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначає, що висновки слідчого судді про наявність підстав для арешту вищевказаного нерухомого майна не ґрунтуються на положеннях КПК України, оскільки правовстановлюючими документами та офіційними відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується набуття у власність ОСОБА_4 земельної ділянки 08.11.2017 року, тобто до можливого вчинення кримінальних правопорушень, як це вказано у повідомленні про підозру; грошові кошти, які знаходяться у власності ОСОБА_4 у будь-якому вигляді, в тому числі, на карткових рахунках у банківських установах, не мають відношення до кримінального провадження та обсягу предмета дослідження в рамках кримінального провадження. Відтак, позбавлення ОСОБА_4 , як власника майна, можливості розпоряджатися та користуватися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності останнього, а накладений арешт підлягає скасуванню.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явилась, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, в якій вимоги клопотання підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій щодо задоволення клопотання заперечував, просив відмовити, посилаючись на законність та обґрунтованість накладеного арешту.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог клопотання за відсутності в судовому засіданні особи, яка подала клопотання, та прокурора, на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Другим управлінням організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2014 року за № 0000189 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 361 та ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 301 КК України, ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 301 КК України КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 361 та ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 301 КК України, а також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 361, ч. 2, ст. 361-1, ч. 3 ст. 301, ч. 3 ст.209 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що в квітні 2019 року ОСОБА_7 , маючи спеціальні знання в сфері програмування, будучи обізнаним про види програмних засобів, способів та наслідків проведення «DDoS attack», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вступив у злочинну змову з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , та іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами, на несанкціоноване втручання в роботу веб-сайтів/ресурсів: https://zt.gov.ua - Житомирської обласної ради та https://askod-web.kyivcity.gov.ua - Київської міської державної адміністрації, шляхом проведення атаки на відмову в обслуговувані (англ. «DDoS attack»).

01.08.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 301 КК України.

В рамках здійснення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2019 року задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що належить йому на праві приватної власності, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:1213 за адресою: АДРЕСА_1 ; грошові кошти, розміщені на банківських розрахункових рахунках, за яким закріплені відповідні банківські картки, депозитах та сейфових скриньках, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу .

Як визначено у ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2019 року вбачається, що при накладенні арешту на нерухоме майно, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_4 , слідчий суддя виходив з того, що вказане майно може бути предметом спеціальної конфіскації, оскільки одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Так, згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.09.2019 року, земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:1213 за адресою: АДРЕСА_1 , набута ОСОБА_4 у власність 08.11.2017 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Приватним нотаріусом Лиманського районного територіального округу Одеської області ОСОБА_8 , зареєстрованого в реєстрі за № 1182.

Згідно доводів клопотання, які органом досудового розслідування не спростовані, вказаний правочин не було визнано судом недійсним чи нікчемним.

Тобто, як вбачається з повідомлення про підозру ОСОБА_4 , інкриміновані останньому кримінальні правопорушення мали місце в 2019 році, а майно, на яке накладено арешт, набуте ОСОБА_4 в 2017 року.

Як визначено у ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, враховуючи, що майно набуте підозрюваним до можливого вчинення останнім кримінального правопорушення, повідомлення йому про підозру та внесення відповідних відомостей до ЄРДР, таке майно не може вважатись речовим доказом у кримінальному провадженні, а також таким, що здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як визначено ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною 1 статті 150, статтею 154, частинами 2 і 3 статті 159-1, частиною 1 статті 190, статтею 192, частиною 1 статей 204, 209-1, 210, частинами 1 і 2 статей 212, 212-1, частиною 1 статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною 2 статті 244, частиною 1 статей248, 249, частинами 1 і 2 статті 300, частиною 1 статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною 1 статей 363-1,364-1, 365-2 цього Кодексу.

Так, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 301 КК України, санкції яких не передбачають спеціальної конфіскації.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Оцінюючи вищевказані обставини в їх сукупності слідчий суддя дійшов висновку про відсутність в кримінальному провадженні підстав, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107, 170, 174, 307, 309, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2019 року за клопотанням Прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000189 від 25.01.2019 року, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2019 року у справі № 757/44526/19-к, на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що належить йому на праві приватної власності, а саме:

- земельну ділянку з кадастровим номером: :02:001:1213, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- грошові кошти, розміщені на банківських розрахункових рахунках, за яким закріплені відповідні банківські картки, депозитах та сейфових скриньках, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1