ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/803/20 Справа № 208/7479/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисників (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було задоволено.
Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , у вигляді тримання під вартою продовжено строком до 14 лютого 2020 року.
Запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою продовжено строком до 14 лютого 2020 року.
У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раніше судимі за вчинення аналогічного за складом злочину, обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину менш ніж через 3 місяці після відбуття покарання, що свідчить про їх стійку антисоціальну поведінку.
Отже, перебуваючи на свободі, вони можуть продовжити злочинну діяльність як антисоціально орієнтовані особи. Отже, з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого вони обвинувачуються, терміну покарання, який загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, що є відповідними ризиками ухилення та переховування від суду, суд прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які не зменшились з моменту взяття обвинувачених під варту, не зможуть забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

В апеляційних скаргах:

-обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року та змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурор надавав йому два обвинувальних акта, які є однаковими між собою та складені на розсуд прокурора за ч. 2 ст. 187 КК України, але саме правопорушення, на його думку, підпадає під ознаки ч. 2 ст. 186 КК України. Вважає, що прокурор зловживав своїми повноваженнями та навмисно неправильно кваліфікував інкримінований йому злочин.
Вказує на те, що жодних доказів його провини у вчиненому злочину у прокурора немає, натомість під вартою він знаходиться вже четвертий рік, а суд належним чином не вивчив матеріали справи, а лише підтримав клопотання прокурора.

-обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року та змінити йому запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду є незаконною і підлягає скасуванню.
Вказує, що прокурор в своєму клопотанні не виклав обставини справи, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують його подальше тримання під вартою.
Звертає увагу на те, що у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заявили, що його не знають і ніколи не бачили, а телефони продавали і розмовляли з обвинуваченим ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки обвинувачених та їх захисників, які, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла висновку, що їх вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт №0002487 від 10.09.2016 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Ухвалами Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.09.2016 року було застосовано до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором 17 грудня 2019 року до суду першої інстанції було подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного з більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Так, відповідно до статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Під час апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали встановлено, що 17 грудня 2019 року в судовому засіданні Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та вищезазначені вимоги закону при розгляді клопотання судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинувачених під вартою, суд належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та правильно встановив обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які наразі не зменшилися, а тому й досі продовжують виправдовувати тримання обвинувачених під вартою, а саме те, що перебуваючи на волі обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть переховуватися від суду; продовжити свою злочинну діяльність, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Ризики, встановлені в ухвалі суду, повністю підтверджуються й наданими матеріалами, відповідно до яких ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, засобів для існування останні не мають, оскільки не працевлаштовані, а отже висновок суду відповідає правовим позиціям ЄСПЛ (п.34 Рішення ЄСПЛ «Сельчук проти Турції», п.9 рішення ЄСПЛ «Мацнеттер проти Австрії»).
Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини підстав для застосування судом до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Кримінальне провадження з апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надійшло в провадження Дніпровського апеляційного суду 27.01.2019 року і на час здійснення апеляційного перегляду строк дії оскарженої ухвали закінчився. Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з урахуванням вимог закону про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення на даний час утримуються під вартою до 07.04.2020 року на підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.02.2020 року.
Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4