печерський районний суд міста києва
Справа № 757/431/20-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю володільця майна ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 05.10.2018 року в рамках кримінального провадження № 0000482 від 07.08.2018 року,

ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 05.10.2018 року в рамках кримінального провадження № 0000482 від 07.08.2018 року у справі № 234/15128/18 арешт на вилучене в ході обшуку майно, а саме:

- ноутбук "НР" серійний номер СND 63908QК з зарядним пристроєм.

- записник з записами (в обкладинці червоного кольору).

- сканкопії посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_3 з зразками підпису ОСОБА_3 на 6 аркушах.

- довіреності на ім`я ОСОБА_3 від 16.06.2017року на 9 аркушах.

- договір про навчання у ДонНТУ від 03.09.2014року на 1 аркуші.

- чорнові записи на 5 аркушах.

- грошові кошти купюрами номіналом 200 гривень 130 штук та купюрами номіналом 500 гривень 74 штук, загальною сумою 63 000,00 (шістдесят три тисячі) гривень.

Клопотання мотивоване тим, що з моменту вилучення та арешту майна минуло більше одного року та двох місяці, у органу досудового розслідування було достатньо часу для здійснення всіх необхідних слідчих дій, експертизи. Самі по собі речі ноутбук з зарядним пристроєм, документи, грошові кошти не мають відношення до кримінального провадження, а отже відсутні ознаки речових доказів для зазначеного майна. Арешт майна не забезпечує пропорційності втручання у права ОСОБА_3 , не забезпечує потреби досудового розслідування і є таким, у якому відпала потреба. Крім того, правових підстав вважати, що вилучене у ОСОБА_3 майно було знаряддям, предметом чи об`єктом кримінально-протиправних дій чи набуте злочинним шляхом немає.

У судовому засіданні володілець майна клопотання підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав у ньому зазначених.

Прокурор у кримінальному провадженні заперечив щодо доводів клопотання, просив відмовити.

Заслухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головним слідчим управлінням національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000482 від 07.08.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000482, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2018року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України, 02.10.2018 року проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , у житлі, що належить ОСОБА_5 . В результаті проведення обшуку вилучено майно, що має значення та відношення до кримінального правопорушення, зокрема те, про повернення якого просить його власник.

Постановою прокурора від 03.10.2018 вилучене в ході проведення обшуку майно (речі, документи та грошові кошти) визнано речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 05.10.2018 у справі № 234/15128/18 накладено арешт на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження № 0000482, зокрема на ноутбук "НР" серійний номер СND 63908QК з зарядним пристроєм, записник з записами (в обкладинці червоного кольору), сканкопії посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_3 з зразками підпису ОСОБА_3 на 6 аркушах, довіреності на ім`я ОСОБА_3 від 16.06.2017 року на 9 аркушах, договір про навчання у ДонНТУ від 03.09.2014 року на 1 аркуші, чорнові записи на 5 аркушах, грошові кошти купюрами номіналом 200 гривень 130 штук та купюрами номіналом 500 гривень 74 штук, загальною сумою 63 000,00 (шістдесят три тисячі) гривень.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя виходив з того, що речі, документи та грошові кошти відповідають критеріям речових доказів.

Разом з тим, доказів набуття вказаного майна кримінально протиправним шляхом стороною обвинувачення не надано.

Крім того, відносно ОСОБА_3 відомості до ЄРДР не внесені, досудове розслідування відносно неї не здійснюється.

Отже, майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, визначним ст. 98 КПК України, оскільки не є майном набутим кримінально протиправним шляхом або предметом кримінального правопорушення.

Відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Отже, арешт ухвалою слідчого судді на грошові кошти ОСОБА_3 накладено необґрунтовано, оскільки арешт накладено на майно особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несе за законом матеріальну відповідальність за дії таких осіб.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При розгляді клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту на майно ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про скасування арешту з майна ОСОБА_3 , оскільки під час розгляду клопотання встановлено, що арешт на його майно ухвалою слідчого судді накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 05.10.2018 року в рамках кримінального провадження № 0000482 від 07.08.2018 року задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 05.10.2018 року в рамках кримінального провадження № 0000482 від 07.08.2018 року у справі № 234/15128/18 арешт на вилучене в ході проведення обшуку майно, а саме:

- ноутбук "НР" серійний номер СND 63908QК з зарядним пристроєм.

- записник з записами (в обкладинці червоного кольору).

- сканкопії посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_3 з зразками підпису ОСОБА_3 на 6 аркушах.

- довіреності на ім`я ОСОБА_3 від 16.06.2017року на 9 аркушах.

- договір про навчання у ДонНТУ від 03.09.2014року на 1 аркуші.

- чорнові записи на 5 аркушах.

- грошові кошти купюрами номіналом 200 гривень 130 штук та купюрами номіналом 500 гривень 74 штук, загальною сумою 63 000,00 (шістдесят три тисячі) гривень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1