Справа № 158/2418/19 Провадження №11-кп/802/320/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луцьк Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , не працює, одруженого, на утриманні перебуває одна малолітня дитина та вагітна дружина, раніше несудимого,
засуджено:

- за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку три роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки: повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасований.
Також вироком вирішено долю речових доказів, арештованого майна та судових витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що 27.11.2018 близько 17 год. 30 хв. він, керуючи автомобілем, марки «Mercedes-Benz», р.н. « НОМЕР_1 », рухаючись на вул. Центральній, с. Сокиричі Ківерцівського району Волинської області, у напрямку м. Луцьк Волинської області, зі швидкістю більше 50 км/год., поблизу будинку № 26 проявив безпечність та неуважність під час руху, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, відповідно не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзд перешкоди, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем, марки «Mazda 323», р.н. « НОМЕР_2 », який здійснював маневр повороту ліворуч, після чого виїхав на ліве у напрямку руху узбіччя, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який рухався узбіччям у зустрічному напрямку і в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді забійних травм обличчя, крововиливів під м`які тканини голови, зламу кісток обличчя, кісток основи і склепіння черепа, крововиливів під оболонки головного мозку, забою головного мозку; закрита травма органів грудної клітки у вигляді зламів 2-10 ребер справа, правої ключиці, крововиливів в корені легень; закрита травма органів черевної порожнини у вигляді черезкапсулярних розривів великої долі печінки, гемоперитонеуму; закритий злам обох кісток лівої гомілки у верхній третині; садна обличчя та лівої нижньої кінцівки. Причиною смерті потерпілого стала поєднана тупа травма тіла.
У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (з наступними змінами та доповненнями), а саме: п.2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…; п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Посилається на те, що обставини, якими місцевий суд обґрунтовує застосування до ОСОБА_7 ст.75 КК України, є недостатніми. Стверджує, що обвинувачений вчинив злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких, а його результатом стали тяжкі невідворотні наслідки смерть людини. Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, який визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану ним апеляцію у повному обсязі, просив скасувати вирок щодо ОСОБА_7 та ухвалити новий, обвинуваченого та потерпілу, які заперечили апеляційну скаргу сторони обвинувачення і просили рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційній скарзі не оскаржується.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що суд, призначаючи покарання обвинуваченому, не врахував тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілого, є безпідставним, оскільки спричинення смерті потерпілого внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, є однією з ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_7 .
Відповідно до ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, яка впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що обтяжує останнє.
Посилання, наведені в апеляційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено.
Обвинувачений вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину та вагітну дружину.
У суді першої інстанції потерпіла не наполягала на призначенні ОСОБА_7 суворої міри покарання та будь-яких претензій до обвинуваченого не мала.
Потерпіла ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції пояснила, що після ДТП і на даний час ОСОБА_7 завжди допомагає їй по господарству та виконує сільськогосподарські роботи. У зв`язку з чим просила не призначати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке слід відбувати реально.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Крім того, апеляційний суд також звертає увагу на те, що після вчинення необережного злочину ОСОБА_7 не був помічений у будь-яких інших протиправних діях.
На переконання суду апеляційної інстанції, враховуючи усі вищенаведені пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного та його поведінку після вчинення злочину, а саме: щире каяття, міцність соціальних зв`язків та позицію потерпілої сторони, яка просила не призначати ОСОБА_7 покарання, яке слід відбувати реально, місцевим судом обґрунтовано застосовано до обвинуваченого інститут звільнення від основного покарання з випробуванням.

Підстави для збільшення строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами до 1 (одного) року 6 (шести) місяців, на думку апеляційного суду, також відсутні.
Призначене ОСОБА_7 покарання суд апеляційної інстанції вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі.
На переконання апеляційного суду, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді