14.01.2020
Справа № 359/1481/18
Провадження № 1-кп/359/68/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною та відео фіксацією кримінальне провадження №0001913, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2017, що надійшло до суду з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Стариця Бориспільського району Київської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Бориспільським МРВ ГУМВС України в Київській області, 27.12.1997, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:
21.08.2017, близько 12 години 00 хвилин, ОСОБА_9 знаходилася поруч з подвір`ям будинку АДРЕСА_2 та разом із сусідами, намагалася погасити траву, яка горіла біля паркану.
У подальшому, 21.08.2017, близько 12 години 30 хвилин, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який також знаходився поблизу будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , почалася суперечка з приводу ліквідації пожежі. У цей час у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, наніс один удар кулаком лівої руки в у праву щоку обличчя ОСОБА_9 .
Своїми діями ОСОБА_10 наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців правої щоки із крововиливом слизової оболонки правої щоки які, згідно з висновком експерта від 22.08.2017 № 164, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Не зважаючи на те, що ОСОБА_10 не визнає себе винним та вважає, що підстави примирення його із потерпілою відсутні, обвинувачений просив суд закрити кримінальне провадження за №0001913, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2017 відносно нього за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Разом з цим, суд прийшов до переконання, що вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, у судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (особа потерпілої встановлена на підставі паспорту громадянина України), яка показала, що 21.08.2017, був перший день її відпустки. Вона перебувала у своєї сестри за адресою: АДРЕСА_1 , якій допомагала по господарству. Вона побачила дим, зразу не придала значної уваги, але дим збільшувався і тоді вона підійшла до своєї сестри, яка стояла на початку їхньої вулиці, та запитала, що палає. Вона їй відповіла, що не знає, але туди пішов її чоловік ОСОБА_12 . Після цього й вона вирішила піти допомогти своєму зятю. Коли вона прийшла на місце, де була пожежа, то побачила, що горять чагарники на земельній ділянці. Дану пожежу намагався загасити її зять. Знаючи про його хвороби, вона вирішила одразу йому допомогти. Вогонь дуже швидко розповсюджувався і тоді мешканка села ОСОБА_13 , яка боялася, що вогонь може перекинутися на її паркан, витягнула із свого домоволодіння шланг, увімкнула воду і так вона із ОСОБА_12 гасили полум`я. Водій, будучи за кермом пожежного автомобіля, а ОСОБА_12 , тримаючи шлангу, гасив полум`я. Вона, у свою чергу, допомагала як могла, тримаючи шлангу від пожежного автомобіля. Як тільки вони повернули за поворот, вона побачила обвинувачуваного, який стояв поряд з ще одним молодим хлопцем спостерігав, як вони гасять пожежу. Вона задала запитання їм «а хата горить лише у ОСОБА_12 ?» Тоді обвинувачений ОСОБА_10 , ставши до нею у притул, поводячись неадекватно, агресивно висловлювався у її бік нецензурною лайкою. Після його погрози: «Я тебе вдарю!», вона відповіла: «Спробуй!» Одразу після цього ОСОБА_10 наніс їй один удар лівою рукою у праву частину її обличчя. Її зять відтягнув ОСОБА_10 від неї. Вона одразу пішла до дому, викликала працівників поліції, приклала холод до обличчя та вийшла на вулицю подивитися де її зять. Коли вона побачила, що він далі із водієм пожежної машини поїхали гасити полум`я, вона повернулася до хати. На її обличчі була велика гематома, у частині щоки та підборіддя. Наступного дня вона була в експерта, який і зробив висновки відносно її пошкоджень. Очевидцями всього цього були сусіди. Коли приїхали працівники поліції, то вийшло із своїх осель багато сусідів, а на момент пожежі нікого не було. Зауважила, що в момент гасіння пожежі вона не вдарялася обличчям, гематома на її обличчі з`явилася після удару, нанесеного ОСОБА_10 . Будь-яких інцидентів до та після даної події у неї із ОСОБА_14 не було.
У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_15 яка дала показання про те, що 21.08.2017 у першій половині дня була жарка погода та сильний вітер. Їй зателефонувала сусідка ОСОБА_16 і сказала, щоб вона виходила на вулицю, бо в неї пожежа. Вона вийшла на вулицю і побачила як за її будинком ще дві земельні ділянки які покинуті і ніким не обробляються, звідти і почала палати трава. Полум`я розповсюджувалося дуже швидко. Тоді вона витягнула із двору шланг і почали гасити полум`я яке могло перекинутися на її будинок. Зрозуміла, що вона та сусідка ОСОБА_17 не впораються самі, вона сказала ОСОБА_18 піти викликати пожежну машину. Вона пішла викликати, і в той момент їй на допомогу прибіг ОСОБА_12 . Дуже швидко приїхала пожежна машина але був лише один водій. На допомогу їм прибігла ОСОБА_19 , сестра жінки ОСОБА_12 та його жінка. От вони гасили полум`я. Коли вони погасили полум`я, вогонь пішов на ті земельні ділянки та пожежна машина почала від`їжджати, ОСОБА_19 побачила ОСОБА_10 , який стояв із своєю жінкою на вулиці у себе біля подвір`я за 10 метрів від пожежі і спостерігали як ОСОБА_12 та ОСОБА_19 гасять полум`я. Надія зробила зауваження ОСОБА_10 «ось ОСОБА_12 хворий гасить полум`я, ви ж допомагайте, до вас 3-4 метри і полум`я дійде». Тоді ОСОБА_10 висловлюючись нецензурною лайкою підбіг до ОСОБА_19 та вдарив кулаком лівої руки в праву частину обличчя потерпілої. ОСОБА_19 була шокована і мовчки пішла до себе до дому. Удар був один. Вона бачила як наносився удар потерпілій ОСОБА_10 . ОСОБА_19 вийшла потім із будинку, бо вона бачила, що вона приклала холод до обличчя. Знає, що у потерпілої був дуже великий синяк на обличчі, вона навіть і їсти не могла. ОСОБА_12 коли побачив удар, підбіг до ОСОБА_10 і хотів захистити жінку, відтягнув ОСОБА_10 від неї. Будь-яких тілесних ушкоджень на ОСОБА_10 не було. ОСОБА_12 хотів ударити ОСОБА_10 але не вдарив, бо його тримав ОСОБА_20 .
У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_12 , який дав показання про те, що 21.08.2017 йому дружина крикнула, що біля сусідки ОСОБА_15 напроти них горить трава. Він побіг туди побачив, що ОСОБА_15 із його колишньою дружиною ОСОБА_21 , гасять полум`я шлангом, який ОСОБА_15 витягла у себе із дому. Він став їм допомагати гасати полум`я, а ОСОБА_15 сказала ОСОБА_18 піти викликати пожежну машину. Ліля пішла, а він залишився із ОСОБА_15 гасити полум`я. До них прибігла ОСОБА_19 сестра його дружини. Дуже швидко приїхала пожежна машина, лише із одним водієм. Тоді він взяв шлангу від пожежного автомобіля і почав гасити, ОСОБА_19 допомагала йому тримати шлангу. Їм вдалося відвести вогонь від будинку ОСОБА_15 , який пішов на село. Потерпіла побачила ОСОБА_10 , який стояв спостерігав як вони гасять полум`я. ОСОБА_22 зробила зауваження ОСОБА_10 «що це тільки ОСОБА_12 потрібно, не можна допомогти гасити полум`я». ОСОБА_10 почав її нецензурною лайкою обзивати, він був дуже запальний і раптом він бачить, як ОСОБА_10 наніс один удав кулаком лівої руки в праву частину обличчя ОСОБА_19 . Він тоді підбіг, бо боявся щоб ОСОБА_10 ще раз не вдарив жінку, яка стояла шокована. Він підбіг відтягнув ОСОБА_10 , а його від ОСОБА_14 одразу відтягнув сусід ОСОБА_20 . Звідки взявся ОСОБА_20 йому невідомо. Надія пішла після цього випадку до дому, а він сказав ОСОБА_10 «Петро ти тільки і можеш бабів бити, давай іди допомагай». Вони пішли на ту частину села, щоб загасити полум`я. Він тоді разом із ОСОБА_10 і потушили полум`я.
У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_23 , який дав показання про те, що. 21.08.2017 він приїхав на виклик в село Сеньківка вулиця Миру, бо загорілася трава. Того дня він був один із них не було екіпажу, а тому коли він приїхав то йому допомагав гасити полум`я ОСОБА_12 та ще якась жінка. Після того як погасили полум`я, жінка пішла, а ОСОБА_12 залишився гасити маленькі спалахи вогню. Тоді він бачив, що мешканці села сварилися. Що між ними там виникла за суперечка йому не відомо і йому ніхто нічого не розповідав. Знає, що ніби як ОСОБА_10 вдарив жінку. Йому деталі не були цікаві, бо він був на роботі, біля пожежної машини.
У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_24 , яука дала показання про те, що вона працює лікаре- педіатром в Бориспільській ЦРЛ. В залі впізнала ОСОБА_10 , який був їхнім пацієнтом. Він поступив у їхнє відділення за направленням сімейного лікаря із діагнозом гостре порушення мозкового кругообігу, тобто інсульт. Він лежав стаціонарно 10 днів на лікуванні, вона була палатним лікарем. Участь у будь-яких слідчих діях ОСОБА_10 не приймав під час лікування. Всі слідчі дії які із ним проводилися вже були після його виписки із лікарні.
Крім показань свідків та потерпілої вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) підтверджується наступними доказами:

-витягом з кримінального провадження №0001913 від 22.08.2017, за ч. 1 ст. 125 КК України (т.1 а.с.181);
-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 21.08.2017, від громадянки ОСОБА_9 , яка заявила, що 21.08.2017, близько 13.00 год., у с. Сеньківка між нею та гр. ОСОБА_10 виникла словесна суперечка, унаслідок якої він наніс їй тілесні ушкодження (т.1 а.с.182);

-протоколом огляду місця події від 27.10.2017 та фотоілюстрацією з план-схемою до протоколу огляду місця події (т.1 а.с.183-191). Відповідно до вказаного протоколу, місцем огляду події є частина вулиці Миру в селі Сеньківка Бориспільського району Київської області;

-висновком експерта №164 від 22.08.2017 (т.1 а.с.192), відповідно до якого при судово-медичному обстеженні у гр. ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців щоки із крововиливом слизової оболонки правої щоки. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету в область правої щоки гр. ОСОБА_9 і могли утворитися в строк та за обставин, вказаних у постанові, в тому числі і за ударів ногами та руками сторонньої особи. Виявлені у гр. ОСОБА_9 тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Представляється маловірогідною можливість утворення вказаних тілесних ушкоджень «при падінні з висоти власного зросту і удару об тверду поверхню»;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 10.10.2017, який зафіксований на носії цифрової інформації - відеокамері марки «SONY», що скопійований на CR - диск (т.1 а.с.193-194). Слідчий експеримент проводився з метою встановлення обставин, які мали місце 21.08.2017, за адресою: Київська обл. Бориспільський р-н с. Сенківка вул. Миру. Після роз`яснення прав та обов`язків учасниками слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_9 дала покази та підтвердила свої покази на місці, відповіла на всі запитання слідчого, який проводив дану слідчу дію та відтворила всі обставин вчиненого щодо неї кримінального правопорушення, яке відбулося біля подвір`я, що за адресою АДРЕСА_2 ;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 10.10.2017, який зафіксований на носії цифрової інформації - відеокамері марки «SONY», що скопійований на CR - диск (т.1 а.с.195-196). Слідчий експеримент проводився з метою встановлення обставин, які мали місце 21.08.2017, за адресою: Київська обл. Бориспільський р-н с. Сенківка вул. Миру. Після роз`яснення прав та обов`язків учасниками слідчого експерименту свідок ОСОБА_15 дала покази та підтвердила свої покази на місці, відповіла на всі запитання слідчого, який проводив дану слідчу дію, та відтворила всі обставини вчиненого щодо ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке відбулося біля подвір`я, що за адресою АДРЕСА_2 ;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 10.10.2017, який зафіксований на носії цифрової інформації - відеокамері марки «SONY», що скопійований на CR - диск (т.1 а.с.197-198). Слідчий експеримент проводився з метою встановлення обставин, які мали місце 21.08.2017, за адресою: Київська обл. Бориспільський р-н с. Сенківка вул. Миру. Після роз`яснення прав та обов`язків учасниками слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 дав покази та підтвердив свої покази на місці, відповів на всі запитання слідчого, який проводив дану слідчу дію, та показав та відтворив всі обставин вчиненого щодо ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке відбулося біля подвір`я, що за адресою АДРЕСА_2 ;
- відеоматеріалом слідчих експериментів від 10.10.2017, проведених за участі потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 (т.1 а.с.199). Відповідно до зображеного відеоматеріалу, слідчі експерименти здійснені на місці події злочину за адресо: Київська обл. Бориспільський р-н с. Сенківка вул. Миру. Учасники слідчих експериментів послідовно, із вказанням місця злочину розповіли, як 21.08.2017, близько 12 години 30 хвилин, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який також знаходився поблизу будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , почалася суперечка з приводу ліквідації пожежі. У цей час ОСОБА_10 , на ґрунті неприязних відносин, наніс один удар кулаком лівої руки у праву щоку обличчя ОСОБА_9
-висновком експерта №126д від 17.10.2017 (т.1 а.с.202-203), відповідно до якого з представленої медичної документації відомо, що у гр. ОСОБА_9 малися тілесні ушкодження у вигляді синців правої щоки із крововиливом слизової оболонки правої щоки. Не виключається можливість утворення виявлених у гр. ОСОБА_9 тілесних ушкоджень «за обставин, викладених в протоколах слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_9 від 10.10.2017». Враховуючи локалізацію та кількість виявлених у гр. ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, останній було спричинено не менш одного прикладення предмету, що травмує, в область правої щоки.
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв. Матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, про що свідчить відповідні протоколи.

Також, у судовому засіданні судом були досліджені докази, що посвідчують та характеризують особу обвинуваченого та письмові докази, надані стороною захисту.

Оцінюючи вищевказані досліджені судом докази у кримінальному провадженні, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою, а тому, суд вважає клопотання сторони захисту про недопустимість таких доказів, на підставі ст. 89 КПК України, безпідставним та такими, що суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам.

Таким чином, оцінюючи, згідно з вимогами ст. 94 КПК України, усі докази у їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідків, запропонованих стороною обвинувачення, допитавши потерпілу, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З цього приводу, суд також критично оцінює клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими.

Так, захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_11 заявив клопотання про визнання доказів, які надала сторона обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_10 не допустимими, посилаючись на грубі порушення норм КПК України при їх збиранні. Навівши доводи про недопустимість даних доказів, згідно з вимогами ч. 1 ст. 89 КПК України. Адвокат зауважив, що станом на даний час (дату подання вказаного клопотання) під час досудового розслідування слідчий, який здійснював досудове розслідування та прокурор, який здійснював нагляд та затверджував обвинувальний акт, не виконали в повному обсязі вимоги ст.290 КПК України, зокрема: не здійснили відкриття та не надали стороні захисту (адвокату ОСОБА_11 та його підзахисному ОСОБА_10 ) доступ до усіх оригіналів матеріалів кримінального провадження та усіх оригіналів матеріалів досудового розслідування. Не надали стороні захисту можливість скопіювати та відобразити усі без виключення матеріали кримінального провадження та усі матеріали досудового розслідування. Не надали стороні захисту можливість ознайомитися, скопіювати та відобразити оригінали речових доказів або їх частини, документи або копії з них. Не надали стороні захисту доступ до приміщення або місця, у якому зберігаються оригінали речових доказів або їх частини, документи або копії з них, аудіо та відео записи, оригінали носіїв, на яких останні містяться, які прокурор має намір використовувати та відомості, що містяться в них, як докази в суді. Не розглянули належним чином у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства подані стороною захисту під час досудового розслідування заяви, клопотання, документи. Не винесли (не прийняли) мотивованої постанови про їх прийняття та/або відхилення (відмову в задоволенні). Не повідомили сторону захисту про направлення обвинувального акту та додатків до нього до суду.
Такими неправомірними діями прокурор та слідчий, на думку сторону захисту, позбавили її можливості належним чином надавати правову допомогу підозрюваному (обвинуваченому, підсудному), обмежили захист у праві надати доступ та відкрити слідчому та прокурору доступ до матеріалів захисту, обмежили сторону захисту підготовити та подати до суду клопотання, заяви, скарги на захист інтересів ОСОБА_10 . Таким чином, адокат просив виключити із числа доказів всі процесуальні документи, що будуть долучені стороною обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Категорія «очевидна недопустимість доказів» є оціночною. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначає, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК, тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих унаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

З рішення Конституційного Суду України №12рп/2011 від 20.10.2011 слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Як зазначалося вище, суд безпосередньо дослідивши наведені вище докази сторони обвинувачення у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов до висновку, що право ОСОБА_10 на захист не порушено.

Наведені норми закону та зазначена вище практика Європейського суду з прав людини жодним чином не свідчить про порушення права ОСОБА_10 на захист. На думку суду, слідчим у клопотанні захисника про проведення ряду слідчих дій із обвинуваченим відмовлено у встановленому законом порядку.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що стороною захисту не наведено доводів на обґрунтування порушення норм кримінального процесуального законодавства при проведенні слідчих дій.

Крім того, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_11 зауважив, що під час ознайомлення із матеріалами справи він не у повній мірі був із ними ознайомлений, тобто йому та обвинуваченому не було у встановленому законом порядку відкрито доступ на ознайомлення із матеріалами досудового провадження.

Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/2011 від 20.10.2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Зі змісту постанови Верховного Суду України від 09.06.2016 в справі №5-360/кс 15 слідує, що Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зауважує, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої цієї статті в редакції від 13.04.2012 дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Відповідно до ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів.
Із реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченому та його захиснику ОСОБА_11 29.01.2018 та 21.02.2018 було надано доступ до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення ними із матеріалами кримінального провадження. Тобто обвинуваченому та його захиснику було надано доступ до матеріалів досудового розслідування в прошитому та пронумерованому вигляді у повній мірі, без обмежень в часі та згідно з описом. Це свідчить про те, що при збирані доказів стороною обвинувачення до матеріалів даної справи за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не допущено порушень вимог чинного законодавства, оскільки стороні захисту надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

У зв`язку з цим, судом при вирішенні питання щодо допустимості доказів та використанні покладених в основу вироку засобів доказування, грубого порушення вимог кримінального процесуального закону не встановлено.

Зважаючи на вищевказане, суд враховує завдання кримінального провадження, що визначені ст. 2 КПК України, якими, поряд з іншим, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судом не приймаються до уваги доводи сторони захисту. Таке твердження є виключно суб`єктивною думкою, припущенням, сторони захисту, яке об`єктивно нічим не підтверджується, а повністю спростовується наданими матеріалами справи та розписками про ознайомлення їх із матеріалами кримінального провадження та вручення копії обвинувального акту із додатком до нього у виді реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 .
Суд звертає увагу, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 і реєстр матеріалів досудового розслідування складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України. Підстав для повернення такого обвинувального акту, у порядку, передбаченому п. 3 ч. 3 ст. 291 КПК України, під час підготовчого судового засідання, судом не встановлено.

У зв`язку з викладеним, твердження захисника ОСОБА_11 про порушення під час досудового розслідування, процесуальних вимог щодо доказування, передбачених ст. 91-94 КПК України, є необґрунтованими.

Так, відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом», який був запозичений із правової системи загального права та активно використовується Європейським судом з прав людини, зокрема у справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705/12), ЄСПЛ вказав таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його сталою практикою, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Отже, застосовуючи указаний стандарт доказування в цій справі, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку у своїй сукупності, приходить до висновку, що усі докази утворюють цілісну картину того, що відбулося насправді. За таких обставин, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину, за яким йому пред`явлено обвинувачення, є доведеною «поза розумним сумнівом».

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що стороною захисту не надано суду належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин вчинення злочину, а лише висловлено критичні зауваження щодо належності та допустимості доказів сторони обвинувачення.

Суд вважає, що всі доводи обвинуваченого та захисту повністю спростовані дослідженими в ході судового розгляду доказами, аналіз яких наведено вище, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

За таких обставин, аналіз досліджених судом доказів по справі в їх сукупності переконує суд у тому, що показання обвинуваченого ОСОБА_10 у ході судового розгляду щодо непричетності до інкримінованого йому злочину, надані ним з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані - за ч. 1 ст. 125 КК України як умисні дії, які виразилися у заподіянні легкому тілесному ушкодженні, завданому потерпілій.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 суд вважає правильною.

Так, ОСОБА_10 здійснив умисні дії, а саме наніс один удар кулаком лівої руки, у праву щоку обличчя ОСОБА_9 , унаслідок якого потерпіла ОСОБА_9 зазнала легке тілесне ушкодження. Між діями обвинуваченого та наслідками, спричиненими ОСОБА_9 , існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. Обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер вчинених ним дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання. Це свідчить про наявність в діях обвинуваченого прямого умислу. Один удар, характер і локалізація поранення свідчать про те, що у ОСОБА_10 не було умислу, спрямованого на заподіяння потерпілій смерті. Легке тілесне ушкодження він заподіяв на ґрунті неприязних відносин. Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є закінченим.
З огляду на ці обставини, суд дійшов до переконання, що ОСОБА_10 повинен бути засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України, за умисні дії, які виразилися у заподіянні легкому тілесному ушкодженні, завданому потерпілій.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Аналіз даних про особу обвинуваченого вказує на те, що він раніше не судимий, має місце реєстрації та постійного місця проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем реєстрації не перебуває. Пенсіонер, малолітніх дітей та інвалідів на утримані не має. За місцем проживання характеризується посередньо. Громадський порядок не порушує, з особами, що ведуть антигромадський спосіб життя, стосунків не підтримує, сімейних сварок не вчиняє.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, потерпіла ОСОБА_9 до обвинуваченого цивільний позов не пред`явила.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Призначаючи вид і міру покарання для обвинуваченого ОСОБА_10 , суд враховує те, що він вчинив злочин невеликої тяжкості, відповідно до ст. 12 КК України. З урахуванням викладеного, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, правову позицію прокурора та думку потерпілої, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що, згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_10 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, належить призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок.
У ході розгляду кримінального провадження захисником - адвокатом ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , заявлено клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, захисник обґрунтовує дане клопотання тим, що Бориспільським міськрайонним судом Київської області здійснюється розгляд кримінальної провадження за № 0001913, внесеного до ЄРДР 22.08.2017, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України. Просив суд, відповідно до ч.1,2 ст. 12 КК України, згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити за підставою, передбаченою п.1 ч.1 ст. 49 КК України, тобто особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення (злочину) невеликої тяжкості (за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі) і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.
У судовому засіданні захисник підтримав клопотання та просив суд задовольнити із підстав, зазначених в ньому.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання захисника та зазначив, що не заперечує проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з закінченням строків давності).
Прокурор Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 вважає за можливе задовольнити клопотання захисника як таке, що відповідає вимогам КПК України.

Вивчивши клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п. 1 два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У відповідності з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п.п. 2, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності). При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час судового засідання повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Судам слід звернути увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Встановлено, що дії ОСОБА_10 кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 125 КК України, як нанесення умисного легкого тілесного ушкодження. ОСОБА_10 раніше не судимий. Вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних правопорушень невеликої тяжкості.

З урахуванням того, що злочин був скоєний ОСОБА_10 21.08.2017, однак з моменту його вчинення особа може бути звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення (злочину) невеликої тяжкості (за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі) і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки, відповідно до ст. 49 КК України, по ньому збігли строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Тому суд вважає, що ОСОБА_10 , відповідно до вимог ч. 5 ст.74 КК України, підлягає звільненню від покарання.

З огляду на ці обставини, суд дійшов до переконання, що ОСОБА_10 допустимо звільнити від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження належить закрити.

Керуючись ст.ст. 284, 286, 318, 322, 342-351, 358, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 49, 50, 65-67, 74, ч. 1 ст. 125 КК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок на користь держави.

Клопотання захисника ОСОБА_11 про звільнення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст.ст. 49, 74 КК України, від відбуття покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст.ст. 49, 74 КК України, від відбуття покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження №0001913, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2017, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення - (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - закрити.
Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1