Справа № 184/1060/19
Провадження № 1-кп/0182/356/2020
У Х В А Л А

14.04.2020 м. Нікополь

Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.03.2019 за № 0000246 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешкає у АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

(в режимі відеоконференцзв`язку з ДУВП №4),

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження від 28.03.2019 за № 0000246 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 18.04.2020, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 домашній арешт, строк дії якого наразі скінчився.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше двох місяців, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна; продовження злочинної діяльності, що, при відсутності законних джерел доходів, може спонукати його вчинити нові корисливі злочини, ризик тиску на неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих, свідків; репутацію обвинуваченого, який вчинив особливо тяжкий злочин в період відбування покарання з випробуванням; ОСОБА_5 не має постійного місця роботи, законних джерел доходів, а наявність у нього неповнолітніх дітей не запобігла вчиненню злочину. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти продовження строків тримання під вартою та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт за місцем його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де він мешкає разом з батьками, посилаючись на те, що він зобов`язується не вчиняти нових злочинів, з`являтися на виклики суду, будь-якого наміру вчиняти тиск на учасників провадження у нього немає. Його батьки надали згоду на проживання за цією адресою, а також про надання йому матеріального забезпечення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 підтримав клопотання свого підзахисного.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 покладався на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд враховує наступне.

Так, беручи до уваги позицію Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою. Отже, це є порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.

Національне законодавство у вигляді змісту положень ч. 3 ст. 199 КПК України і, зокрема п. 1 ст. 331 КПК України накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було зазначено про тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 обвинувачення, ризик ухилення, продовження злочинної діяльності та вплив на неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих, свідків, проте з плином часу це обґрунтування не змінилося.

ЄСПЛ часто встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у справах проти України у зв`язку з тим, що навіть тоді, коли йшлося про тривалі строки тримання під вартою, національні суди посилалися на однакові підстави, якщо вони були, упродовж усього періоду тримання заявника під вартою (рішення у справі «Харченко проти України»).

Так, в контексті практики Європейського суду з прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, продовження злочинної діяльності поряд із наявністю місця проживання, соціальних зв`язків, хоча і існує, однак є малоймовірним.

Крім того, судом враховується, що розгляд кримінального провадження знаходиться на стадії дослідження доказів, а також те, що кримінальне провадження тривалий час перебуває на розгляді.

Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів зазначає, що продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення їх належної поведінки на цей період, оскільки до обвинуваченого даний запобіжний захід був застосований ще з 28.03.2019, тобто обвинувачений перебуває під вартою більше одного року. У зв`язку з цим, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неспівмірним меті заходу.

При цьому будь-яких конкретних підтверджень того, яким чином звільнення обвинуваченого з-під варти може бути небезпечним для результатів судового провадження або заподіяння їм шкоди, суд не може і не повинен прийняти як докази лише те, що загальна складність справи і серйозність звинувачень можуть вважатися "достатніми" причинами для утримання його під вартою більше одного року. Таким чином, вказане порушує принцип верховенства права та забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Колегія суддів вважає, що значна тривалість судового розгляду понад одного року, за відсутності відомостей щодо явного зловживання стороною захисту процесуальними правами, не може перекладатися на обвинуваченого шляхом обмеження права на свободу, що відносно ОСОБА_5 носить довготривалий характер, навіть за наявності обґрунтованого обвинувачення і при цьому очікуване покарання не слід ототожнювати із застосуванням запобіжного заходу.

Тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність у нього постійного місця проживання, родини батьків, які надали згоду на його проживання у належному їм домоволодінні, колегія суддів приходить до висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки судом з`ясовано, що він може проживати за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані та мешкають батьки обвинуваченого.

На думку суду, такий запобіжний захід зможе запобігти наявним ризикам переховування від суду, здійснення тиску на обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого та свідків, зазначених у обвинувальному акті.

Керуючись ст. 177, 181, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого відмовити. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із м. Покров, Дніпропетровської області, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування з обвинуваченим ОСОБА_6 , потерпілим та свідками, зазначеними у обвинувальному акті.

ОСОБА_5 звільнити з-під варти негайно в залі суду.

Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській обл.

Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто до 14.06.2020 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює прокурор.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

/ ОСОБА_3