Справа №345/4662/19
Провадження № 1-кп/345/424/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.12.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000853 про обвинувачення:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки села Ганусово Несвіжського району Мінської області, Білорусія, без реєстрації, проживаючої в АДРЕСА_1 , офіційно не працюючої, розлученої, дітей на утриманні немає, раніше судимої вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.04.2004 року за ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12, 13 ч.1 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна -

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України;
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_2
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 вчинила самоуправство, тобто самовільне всупереч установленому законом порядку, вчинення дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якими була заподіяна значна шкода інтересам потерпілого.

Злочини вчинено за таких обставин.

У кінці червня на початку липня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 виникли цивільно-правові відносини, за які на думку останньої, ОСОБА_5 мав виплатити 2500 грн., однак станом на 08.07.2019 р. ніяких коштів не повернув. 08.07.2019 близько 9 год. ОСОБА_2 разом із своїм знайомим ОСОБА_5 перебували в супермаркеті «Колібріс», що в м. Калуші, по вул. Хіміків, 2. Будучи переконаною в тому, що ОСОБА_5 має надати їй кошти за попередню домовленість, вирішила забрати його мобільний телефон до моменту, коли той поверне грошові кошти. ОСОБА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, самовільно без дозволу останнього та всупереч законодавства, яке регулює цивільно-правові відносини щодо надання послуг та виконання робіт, реалізуючи своє уявне право на отримання грошей за виконану роботу, забрала мобільний телефон марки «Apple» моделі Iphone» серії «5S (A1457)» 16 Gb вартістю 1667 гривень і з картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 грн., що належав ОСОБА_5 і який він залишив в квартирі ОСОБА_2 на підзарядці. Визначивши вказаний мобільний телефон, як об`єкт свого злочинного посягання, ОСОБА_2 , не маючи наміру на повернення мобільного телефону, в подальшому цього ж дня о 19.25 год. здала його у відділення ломбарду ПТ «Просто Ломбард Владико С.В. і компанія», а виручені грошові кошти витратила на власні потреби, таким чином спричинивши потерпілому ОСОБА_5 значну шкоду, а саме заподіяла матеріальну шкоду в розмірі 1692 грн.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, хоча він завчасно та належним чином повідомлявся про час та місце проведення судового засідання. Зокрема йому неодноразово надсилались повістки по місцю його проживання, також він повідомлявся про необхідність прибути в судове засідання телефоном. За згодою інших учасників кримінального провадження і з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судом на підставі ст. 325 КПК України було прийняте рішення про розгляд справи без участі потерпілого, тим паче, що нормами діючого КПК України не передбачено застосування до потерпілого такого заходу процесуального примусу як привід.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 визнала повністю свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, яке ставиться їй у вину. Пояснила, що правопорушення вчиняла при вищенаведених обставинах. Зокрема, підтвердила, що самовільно присвоїла собі телефон потерпілого, який на той час знаходився в її помешканні на підзарядці. Вважала, що потерпілий мав повернути їй грошові кошти в значно більшій сумі, ніж насправді вони попередньо домовлялись. Телефон вона здала в ломбард за суму 1000 грн. Усвідомлює, що вчинила не правильно. Щиро розкаялась та просила суворо не карати. Ствердила, що має намір відшкодувати потерпілому завдані матеріальні збитки, проте останній не виходить на контакт. Також запевнила, що має змогу відбути покарання у виді штрафу, скільки має тимчасові підробітки, а на даний час проходить процедуру офіційного працевлаштування.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оскільки, ні стороною захисту, яка представлена самою обвинуваченою, ні стороною обвинувачення, як представлена прокурором, не оспорюються обставини щодо: часу і місця вчинення злочину; способу і порядку його вчинення; кількості та вартості майна, яке було об`єктом злочину; наслідків у виді матеріальних збитків, які настали для потерпілого у результаті позбавлення володіння майном; а також форми вини у виді умислу зі сторони обвинуваченої, то зі згоди сторін кримінального провадження судом дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченої, а також дослідженням письмових матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої, визначають місце знаходження речових доказів та розмір судових витрат. Щодо решти доказів, то суд визнав недоцільним їхнє дослідження, оскільки вони стосуються обставин справи, які ніким не оспорюються.

При цьому суд переконався, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин справи та відсутні сумніви у добровільності їхньої позиції. Також судом роз`яснено учасникам кримінального провадження наслідки щодо позбавлення у такому випадку права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю, а її злочинні дії слід кваліфікувати за ст. 356 КК України, як самоуправство, тобто самовільне всупереч установленому законом порядку, вчинення дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якими була заподіяна значна шкода інтересам громадянина.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також позицію прокурора.
Зокрема, призначаючи покарання ОСОБА_2 суд враховує те, що вона має постійне місце проживання, відсутні негативні характеристики щодо неї по місцю її проживання, вона є особою молодого віку, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, на даний час працює неофіційно, має твердий намір влаштуватися офіційно на роботу та відшкодувати потерпілому шкоду.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_2 на підставі ст. 66 КК України, суд відносить її щире каяття та визнання вини.

Обставини, які б відповідно ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченій, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не наведено. Не встановлено таких обставин і в судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор просив врахувати дані про особу обвинуваченої, пом`якшуючі покарання обставини і призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, ставлення обвинуваченої до скоєного злочину та те, що своєю поведінкою потерпілий демонструє незацікавленість в притягнення винної особи до відповідальності, також те, що злочин в якому обвинувачується ОСОБА_2 є злочином невеликої тяжкості і відповідно не становить великої суспільної небезпеки, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства і їй слід призначити покарання в межах санкції ст. 356 КК України у виді штрафу. Саме таке покарання суд вважає необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження скоєння нею нових злочинів.

Призначення покарання у виді виправних робіт в даному випадку є неможливим, оскільки обвинувачена офіційно не працевлаштована.

Також, на глибоке переконання суду, за вище встановлених обставин справи призначення обвинуваченій більш суворого покарання у виді арешту буде неспівмірним і надто обтяжливим для неї, не сприятиме її виправленню, а швидше навпаки призведе до порушень в її звичному способі життя і викличе озлоблення на все суспільство.

Ухвалою слідчого судді обвинуваченій обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на останню відповідних обов`язків. Ухвалою суду від 12.12.2019 р. строк дії обов`язків в межах цього запобіжного заходу продовжено до 10.02.2020 р.

Суд вважає, що раніше встановлені ризи продовжують існувати, проте, суд бере до уваги ту обставину, що обвинувачена не порушувала умов відбування такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання, адже вона з`являлась на всі виклики до суду, за період дії запобіжного заходу нових правопорушень не вчинила. Тому, враховуючи зазначені обставини, а також характеризуючи дані особи обвинуваченої, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення виконання вироку в частині призначеного покарання, раніше обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання обвинуваченій слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, судові витрати, пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні суд покладає на обвинувачену ОСОБА_2 .

Цивільний позов не заявлявся.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 374, 395 КПК України,

у х в а л и в:
Засудити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тавизнати її винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України, і призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання обвинуваченій ОСОБА_2 залишити без змін. З моменту набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави 628,04 грн. витрат за проведення експертизи № СЕ-19/109/28-579ТВ/19 від 13.09.2019 р.

Речові докази: картонну коробку від мобільного телефону марки «Apple» моделі «Iphone» серії « НОМЕР_2 , яка передана на зберігання потерпілому ОСОБА_5 вважати повернутою йому за належністю.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядкудо Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляції протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя