17.12.2019
Ленінський районний суд м.Харкова
У Х В А Л А
Іменем України
17 грудня 2019р. Справа №642/3303/19 Провадження 1-кп/642/593/19

Суд у складі: Головуючого судді: ОСОБА_1

Секретаря: ОСОБА_2

За участі сторін: Прокурора ОСОБА_3

Захисник ОСОБА_4 , ОСОБА_5

Обвинувачені: ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному правопорушенні за статтею ч. 2 ст. 369-2 КК України,,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м.Харкова перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному правопорушенні за статтею ч. 2 ст. 369-2 КК України,.

В судовому засіданні прокурор наполягав на призначенні справи до судового розгляду, непогодившись з клопотання захисту про направлення обвинувального акту прокурору для усунення недолікив.

Захисниками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурора, т.я обвинувальний акт невідповідає вимогам закону, що порушує право на захист від висуну того звинувачення.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи відносно обвинуваченого, суд приходить до висновку про не можливість призначення справи до судового розгляду з наступних підстав:

Після отримання обвинувального акта суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст.291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч.3 ст.314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення прокурору обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

За змістом положень ч.4 ст.110КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У п. 2 ч. 3ст. 374 КПК України зазначено, що у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

З аналізу цих вимог кримінального процесуального закону випливає, що обвинувальний акт в обов`язковому порядку повинен містити формулювання обвинувачення, в межах якого проводиться судовий розгляд.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення полягає у детальному описі об`єктивної сторони, а також суб`єктивних ознак інкримінованого обвинуваченому злочину, що узгоджується з вимогами ст. 91 КПК України про те, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення форма вини, мотив і мета вчинення злочину, вид і розмір завданої ним шкоди.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», визначено: «обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції».

Суд дійшов висновку що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не містить формулювання обвинувачення, а в ньому лише викладено фактичні обставини кримінального провадження з окремим позначенням правової кваліфікації. Таким чином, обвинувальним актом ОСОБА_6 , не висунуто конкретне обвинувачення. Обвинувачення має бути викладено в чіткій, категоричній формі, не повинно допускати двоякого трактування. І саме такий принцип при складанні процесуального рішення та викладенні обвинувачення має належним чином забезпечити виконання завдання кримінального провадження, закріпленого у ст. 2 КПК України. При цьому суд вважає. що можливість зміни обвинувачення в суді прокурором та виправлення таким чином недоліків обвинувального акту є неприйнятним, адже це є правом прокурора, яким він може й не скористатися, а також у зв`язку з тим, що обвинувачені повинні знати суть пред`явленого обвинувачення до початку судового розгляду.

Крім того, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки вкладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення за своїм змістом є не конкретним, фактичні обставини, встановлені прокурором не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення, наслідок чого вбачається порушення права обвинуваченого на захист, яке не є формальним і не може бути забезпечено лише участю захисників, оскільки особа, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення має чітко усвідомлювати, у вчиненні якого злочину він обвинувачується, не конкретне обвинувачення виключає справедливий судовий розгляд.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст. 129 Конституції країни є основною засадою судочинства, а відповідно до ст. 7 КПК України внесено до загальних засад кримінального провадження. Конституція України в статті 63 закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

Так, обвинувальний акт не містить обвинувачення, а лише містить зміст обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 предбаченому ч. 2 ст. 369-2 КК України.

При цьому, в формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті прокурор зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, тобто прийняття пропозиції, обіцянки та одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, або пропозиція чи обіцянка здійснити вплив за надання вигоди.

Отже, невизначено в чому конкретно обвинувачується ОСОБА_6 - в тому, що він прийняв пропозицію, обіцянку та одержав неправомірну вигоду для себе чи в тому, що він пропонував чи обіцяв здійснити вплив за надання вигоди.

Диспозиція ч.2 ст.369-2 КК України містить дві різні дії об`єктивної сторони зочину і тому законодавець чітко розділив їх через або, тобто, особа вчиняє лише ну із двох вказаних у диспозиції дій і жодним чином не може вчинити їх дочасно.

Однак, прокурор в обвинувальному акті обвинувачують ОСОБА_6 вчиненні відразу всіх дій, передбачених диспозицією вказаної статті, що є неможливим по суті, та, таким чином, позбавляють обвинуваченого права на захист.

Крім того, в обвинувальному акті прокурор у викладі фактичних обставин кримінального правопрушення, які він вважав встановленими вказує на те, що ОСОБА_6 , реалізував свій злочинний намір, направлений на прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаний з вимаганням.

Однак, диспозиція ч.2 ст.369-2 КК України не передбачає такої кваліфікуючої ознаки як поєднання з вимаганням, або вимагання як зазначено у обвинувальному акті.

Зазначена кваліфікуюча ознака відноситься до диспозиції ч.3 ст.369-2 КК (країни , а саме прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди ля себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Відтак, згідно формулювання обвинувачення у обвинувальному акті громадянина ОСОБА_6 прокурор звинувачує у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України.

Отже у вчиненні якого кримінального правопорушення прокурор обвинувачує ОСОБА_6 - передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України як вказано у формулюванні обвинувачення чи у передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України як зазначено прокурором у фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими

Таким чином, не визначено прокурором, яким законом передбачена відповідальність обвинуваченого

З огляду на наведене, в зв`язку з порушенням права на захист обвинувальний акт підлягає поверненню прокуророві що його склав для усунення недоліків та виконання вимог КПК України.

Керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 18.01.2019 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 369-2 КК України, повернути прокурору прокуратури Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області для усунення недоліків та виконання вимог КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів безпосередньо до Харківського Апеляційного суду Харківської області.

Повний текст рішення буде оголошено 18.12.2019 о 13.30

Головуючий суддя: ОСОБА_1