Ухвала
іменем України
18 червня 2020 року
м. Київ
справа № 754/17140/17
провадження № 51-2827ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 березня 2020 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року затверджено угоду про визнання винуватості від 20 січня 2020 року між прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , визнав останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначив останньому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.
Цим же вироком, суд скасував арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :62:192:0018, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , та усі об`єкти нерухомості, в тому числі не введені в експлуатацію, що знаходяться на вказаній земельній ділянці, який був накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року. Вирішено питання про долю речових доказів.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 березня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року, яким затверджено угоду від 20 січня 2020 року про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 13 березня 2020 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Частиною 4 ст. 475 КПК визначено, що вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому КПК, з підстав, передбачених ст. 394 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч.4 ст. 394 цього Кодексу вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК угода не може бути укладена.
Як вбачається з копії ухвали апеляційного суду, прокурору відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 , яким затверджено угоду про визнання винуватості між останнім та прокурором, оскільки прокурор оскаржував вирок суду не в частині призначення судом покарання, яке було узгоджене сторонами угоди, а в частині незастосування до обвинуваченого спеціальної конфіскації, яка взагалі не була передбачена угодою про визнання винуватості від 20 січня 2020 року та вирішення судом першої інстанції долі речових доказів, тобто не з тих підстав які передбачені п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК при відсутності порушень ч. 4 ст. 469 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 КПК.
Отже враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, діяв відповідно до вимог процесуального закону, а тому не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 березня 2020 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3