Справа № 146/180/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2020 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль в приміщенні суду кримінальне провадження № 146/180/20, що зареєстроване в ЄРДР 21 січня 2020 року за №0000022 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Октябрське Красноармійського району Челябінської областиі Російської Федерації, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, на утриманні двоє малолітніх дітей, особою з інвалідністю, потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, учасником АТО та депутатом не є, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 22.10.2009 року Томашпільським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 307 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією частини належного засудженому майна; за ст. 395 КК України - 6 місяців арешту. На підставі ст. 70 КК України шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням за сукупністю цих злочинів остаточно призначено покарання 5 років позбавлення волі з конфіскацією частини належного засудженому майна. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового покарання за вироком Томашпільського райсуду від 18.09.2003 року за сукупністю цих вироків остаточно призначено покарання 5 років і 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини належного засудженому майна. Згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 07.04.2010 року вирок Томашпільського районного суду від 22.10.2009 року щодо ОСОБА_4 змінено: виключено на підставі ч.2 ст. 59 КК України призначення йому за ч. 2 ст. 307 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна і вважати його засудженим за ч.2 ст. 307 КК України на 5 років позбавлення волі, за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 395, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 307 КК України, на підставі ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі та за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України - 5 років 6 місяців позбавлення волі. У решті вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни. Звільнений 20.03.2014 року із Крижопільської ВК Вінницької області № 113, у зв`язку із відбуттям покарання,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2019 року постановою Томашпільського районного суду Вінницької області, відносно ОСОБА_4 встановлено адміністративний нагляд строком на один рік та застосовано наступні обмеження:

1) заборонити вихід з дому з 20:00 години до 04:00 години ранку;
2) заборонити виїзд за межі Томашпільського району з особистих питань без дозволу Томашпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області;
3) заборонити з`являтись в розважальних закладах в яких продаються спиртні напої на розлив;
4) зобов`язати з`являтись в Томашпільський ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області для реєстрації в кожну суботу місяця.
Проте, ОСОБА_4 будучи ознайомлений із змістом зазначеної постанови суду, перебуваючи під адміністративним наглядом, покладені на нього обов`язки відповідно вимог адміністративного нагляду відмовився та з метою ухилення від адміністративного нагляду, діючи умисно, 22 грудня 2019 року у ранковий час покинув постійне місце свого проживання в АДРЕСА_1 .
У подальшому, 17 січня 2020 року о 05:40 год ОСОБА_4 у приміщенні Козятинського відділення поліції Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, був затриманний слідчим вказаного відділення поліції за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Таим чином ОСОБА_4 самовільно залишив постійне місце свого проживання та здійснив виїзд за межі Томашпільського району.
Під час перевірки працівниками Томашпільського відділення поліції 17 січня 2020 року о 22:00 год ОСОБА_4 був відсутній за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 . Дозволу на виїзд за межі Томашпільського району ОСОБА_4 у керівництва Томашпільського відділення поліції Могилів-Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області не отримував.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В судовому засіданні ОСОБА_4 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і вважає, як і інші учасники судового розгляду за можливе при дослідженні доказів по справі обмежитись його допитом та характеризуючими матеріалами. З`ясувавши розуміння обвинуваченим змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності його позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню визначити допитом обвинуваченого та характеризуючими даними.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що відносно нього було застосовано адміністративний нагляд. Вранці 22 грудня 2019 року він залишив своє місце проживання в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області та попутнім транспортом добрався до смт. Вапнярка Томашпільського раойну Вінницької області, звідки потягом попрямував на роботу в м. Київ, де перебував до 17 січня 2020 року. Вказав, що з заявою про надання дозволу на залишення місця проживання до Томашпільському ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області не звертався.
Дії ОСОБА_4 державним обвинуваченням вірно кваліфіковано за ст. 395 КК України, тобто самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відноситься до злочинів невеликої тяжкості, обставини що пом`якшують, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який на диспансерному психіатричному та на наркологічному обліку не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання, вину визнав, позицію державного обвинувача щодо міри покарання обвинуваченому, також, суд враховує і досудову доповідь органу пробації, з якої видно, що на думку органу пробації виправлення особи ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, суд дійшов висновку за необхідне призначити йому покарання у виді арешту на строк, передбачений санкцією ст.395 КК України. Обрана міра покарання за глибоким переконанням суду відповідає не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованою та буде відповідати цілям покарання.
Також суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р. ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченогост. 395 КК України та призначити йому покаранняу виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.
Початок строку покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 Томашпільським районним судом Вінницької області не обирався.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Томашпільський районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1