Справа № 755/7341/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 25 квітня 2020 року за №0002831 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 27.09.1994 р. Харківським районним судом м. Києва за ст.ст.17,140 ч. 3, ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст. ст. 44, 42 КК України (в редакції 1960 року) на 2 роки 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна;

- 22.08.1996 р. Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст. ст. 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) на 5 років позбавлення волі;

- 26.11.2002 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України (в редакції 2001 року) із застосуванням ст. 70 КК України (в редакції 2001 року) на 5 років 3 місяці позбавлення волі;

- 02.02.2009 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України (в редакції 2001 року), із застосуванням ст. 70 КК України (в редакції 2001 року) на 2 роки позбавлення волі, звільненого 23.09.2010 з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

- 11.06.2015 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України (в редакції 2001 року) на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України (в редакції 2001 року) з іспитовим строком на 2 роки;

- 25.04.2016 р. Дніпровським районним судом м. Києва, за ч. 2 ст. 186 КК України (в редакції 2001 року), із застосуванням 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі; 12.02.2020 звільнений із Старобабанівської виправної колонії № 92 Черкаської області по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

УСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 25.04.2020 року близько 18 години 30 хвилин, ОСОБА_6 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Івана Миколайчука, 13, у сквері, звернувся до ОСОБА_5 з проханням про передачу йому коштів для купівлі алкоголю з метою його подальшого спільного вживання. В свою чергу ОСОБА_5 у вказаному прохані відмовив.

В цей час у ОСОБА_6 виник прямий умисел на повторне, незаконне відкрите, викрадення чужого майна, а саме майна, яке зберігалося у нагрудних кишенях ОСОБА_5 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, діючи повторно, з метою власного протиправного збагачення ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер для ОСОБА_5 та ОСОБА_8 правою рукою наніс один удар предметом, схожим на ніж, по кісточці третього пальця лівої руки, спричинивши різану рану довжиною 15 мм., водночас лівою рукою дістав з правої нагрудної кишені сорочки ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Nokia» моделі «Х2», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ІМЕІ2: НОМЕР_2 , чорного кольору, вартістю 880.00 грн., у якому знаходилося дві СІМ-картки: перша оператору ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 , вартістю 50.00 грн., із залишком грошових коштів на балансовому рахунку 50.00 грн. та друга оператору ТОВ «лайфселл» НОМЕР_4 , вартістю 50.00 грн., без залишку грошових коштів на балансовому рахунку.

Після цього, ОСОБА_6 , разом з вказаним телефоном відійшов від ОСОБА_5 на відстань 5 метрів, а саме за кущ біля лавочки, на якому продовжувала сидіти ОСОБА_8 , в свою чергу ОСОБА_5 пішов за ним.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_5 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не може чинити опору, продовжив вчиняти протиправні дії, а саме штовхнув останнього, внаслідок чого той впав на землю, після чого ОСОБА_6 вихопив з лівої нагрудної кишені сорочки ОСОБА_5 шкіряний гаманець, чорного кольору в якому знаходилися грошові кошти у сумі 400.00 грн. (одна купюра номіналом 200 грн., одна купюра номіналом 100 грн., та дві купюри номіналом 50 грн.), а також документи на ім`я ОСОБА_5 , а саме паспорт громадянина України, у формі ID- картки, Витяг з демографічного реєстру, посвідчення водія з додатком, банківська картка банку «ПриватБанк» та одна банківська картка «УкрСибБанк», які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, а також банківська картка банку «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_9 , яка матеріальної цінності не становить.

Після цього, ОСОБА_6 , разом з відкрито викраденим майном з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 1280.00 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе визнав повністю, показав суду, що 25.04.2020 року близько 18 години 30 хв. він перебував за адресою: АДРЕСА_3 підійшов до потерпілого ОСОБА_5 який був у стані алкогольного сп`яніння та вирішив вчинити грабіж задля чого почав дивитись, що є в нього в кишенях. Під час вказаних дій він дійсно частиною ножиць, в яких є лезо порізав потерпілому палець на руці. Також підтвердив суду, що заволодів мобільним телефоном, грошима у розмірі 400 грн, гаманцем, картками та документами потерпілого. У скоєному щиро розкаявся, попросив у потерпілого вибачення.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , тих, що стосуються вирішення питання щодо долі речових доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.
Винуватість ОСОБА_6 , який не оспорював фактичні обставини справи, у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.
Суд встановив, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Обираючи покарання ОСОБА_6 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, що вказаний злочин відносяться до категорії тяжких злочинів, особу винуватого, який раніше неодноразово судимий, не працює, має місце реєстрації та постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Пом`якшуючою покарання обставиною ОСОБА_6 суд визнає щире каяття, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України

Обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України обвинувальний акт не містить.
Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи його критичне ставлення до вчиненого та усвідомлення власної протиправної поведінки, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, враховуючи позицію прокурора та потерпілого щодо призначення покарання, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з метою його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає призначити покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах.
При цьому суд враховує, що Закон України про кримінальну відповідальність у цілому та зокрема не містить будь-яких застережень щодо можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які мають не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, саме такий висновок міститься у правовій позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 27 березня 2019 року, проте враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив вказаний злочини через два місяці після звільнення із виправної колонії де він відбував покарання за аналогічний злочин, суд не вбачає підстав для застосування ст. 69, 75КК України.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» залишити без зміни до набрання вироком законної сили та вважати продовженим до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 25 квітня 2020 року.
Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у сумі 10 000 грн. (десяти тисяч) грн. 00 коп., який не виконав вимоги ухвали суду про залишення цивільного позову без руху. Враховуючи викладене, вказаний цивільний позов слід лишити без розгляду у відповідності до ст. ст. 128, 347 КПК України та роз`яснити, що відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 373,374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання, а саме з 25 квітня 2020 року.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 - залишити без розгляду.
Речовий доказ: один оптичний компакт-диск помаранчевого кольору ТМ «VIDEX» CD-R 700 MB 80 MIN - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру ДПІ у Харківському районі м. Києва, №, довідка про реєстрацію місця проживання особи на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , ТАЛОН БКЕ № НОМЕР_5 , на ім`я ОСОБА_5 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_6 , банківська картка банку «Приват Банк» № НОМЕР_7 , строк дії 03/21, Витяг з ЄДДР щодо реєстрації місця проживання, мобільний телефон марки: «Nokia Model X2-02» чорного кольору, всередині телефону СІМ-картка ПрАТ «лайфселл» № НОМЕР_8 які передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_5 залишити у його володінні.
Речовий доказ: один розкладний предмет, схожий на ніж, який було поміщено до паперового конверту білого кольору знищити.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: