Справа № 357/2282/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Біла Церква кримінальне провадження № 0000752 внесене до ЄРДР 24 лютого 2020 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт, які відбув повністю до 02 серпня 2019 року,

за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

15 лютого 2020 року, близько 15:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання в кв. АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, зайшов до ванної кімнати квартири та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, із пральної машинки вчинив крадіжку золотих прикрас, а саме: золотої каблучки вагою 2,19 г., 585 проби із одним камінчиком із цирконію, вартістю 2 144,38 грн. та золотої каблучки вагою 2,39 г., 585 проби із трьома камінчиками із цирконію, вартістю 2 340,22 грн., належних його сестрі ОСОБА_5 .

Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 , матеріальної шкоди на суму 4 484,60 грн.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

В судовому засіданні ОСОБА_4 надав покази, що узгоджуються і відповідають викладеному вище, кваліфікацію своїх дій не оспорював, вину у межах пред`явленого йому обвинувачення визнав, розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників судового провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Згідно ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд зазначає, що санкція ч. 2 ст. 185 КК України, передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Суд обставинами, які пом`якшують покарання визнає щире каяття ОСОБА_4 , відшкодування потерпілій ОСОБА_5 збитків.

Згідно ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Відповідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 658/4172/17, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яку передбачено у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознаку злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Таким чином, суд не враховує рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_4 оскільки при кваліфікації його діяння врахована така кваліфікуюча ознака злочину, як повторність.

Отже, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Судом встановлено, що раніше судимий, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від наркотичних засобів з 2007 року, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу ОСОБА_4 , думку потерпілої суд вважає, що досягнення мети покарання визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого та попередження ним та іншими особами нових злочинів, неможливе без його ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком три роки.

Натомість, зважаючи на дані про особу обвинуваченого, відшкодування ним шкоди завданої потерпілій, його щире каяття, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком два роки і покладенням обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд зазначає, що ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався і зважаючи на характер призначеного покарання, його обрання є недоцільним.

Суд вирішує питання щодо речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись, ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком три роки.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 протягом дії іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з 02 липня 2020 року.

Речовий доказ, а саме договір з ломбарду повного товариства «ЛОМБАРД «ФІНАНС» № 658-20003663 від 15 лютого 2020 року та договір фінансового кредиту з ломбарду «Довіра плюс» Мельник і компанія» № ар 02744 від 17 лютого 2020 року, - залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області