Ухвала
Іменем України
04 травня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000632 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків, є громадянином України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, приватного підприємця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 28, частиною 4 статті 246 КК України,

в с т а н о в и в:
Згідно обвинувального акта №0000632 від 16.07.2019 ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, тобто у незаконній порубці дерев у захисних лісових насадженнях, перевезенні та збуті незаконно зрубаних дерев, що спричинило тяжкі наслідки, вчиненому організованою групою.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2020 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 до 06.05.2020 включно з визначенням розміру застави в розмірі 288150 грн.

Прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання вказала на необхідність врахування обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому тяжких злочинів організованою групою, а також на наявність ризиків, які враховані слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу та під час його продовження, які продовжують існувати і на даний час, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, можливість вчинення іншого злочину, перешкоджання кримінальному провадженню.

З урахуванням вимог ст. 178 КПК України, а саме: вагомих доказів про вчинення злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, вважала неможливим застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечував, вважав, що для забезпечення його явки в суд достатньо менш суворого запобіжного заходу. Повідомив, що не має наміру переховуватися від суду, зобов`язується постійно знаходиться за місцем свого фактичного проживання.

Захисник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 проти клопотання прокурора заперечував, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт посилаючись на те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків та відсутність наміру переховуватися від суду.

Захисник просив врахувати, що твердження про те, що ОСОБА_4 може впливати на свідків є лише припущенням.

Ризик вчинення ОСОБА_4 іншого злочину також є припущенням, оскільки він раніше не судимий та йому не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого іншого злочину.

Оскільки прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, просив обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявлених клопотань, суд дійшов наступного:

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судове провадження не буде завершене, суду належить розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу та продовження строку його дії стосовно ОСОБА_4 слідчим суддею було враховано наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, має на утриманні тьох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, є фізичною особою-підприємцем.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним в інкримінованих йому злочинах, вказує на наявність ризику переховування від суду.

Водночас, перебування обвинуваченого під вартою з листопада 2019 року саме по собі зменшило небезпеку зазначених ризиків, а нових підстав, які б вимагали подальшого тримання обвинуваченого під вартою прокурором у клопотанні не наведено.

Також, слід зазначити, що прокурором не надано будь-яких доказів можливості протиправного впливу на свідків з боку обвинуваченого.

Таким чином, оскільки прокурором не наведено нових ризиків, існування яких є обов`язковим для продовження строку тримання під вартою, а ризики, що бралися до уваги під час застосування запобіжного заходу зі спливом часу суттєво зменшилися, відсутні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Сама по собі тяжкість покарання, на розсуд слідчого судді, не дає підстав для продовження найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Оцінивши обставини, визначені статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, але прокурор не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, тому належить застосувати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Стороною захисту висловлена правова позиція щодо доцільності застосування у відношенні обвинуваченого домашнього арешту.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

За таких обставин, для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків необхідним і достатнім є запобіжний захід - домашній арешт із забороною покидати місце проживання цілодобово.

Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України на обвинуваченого ОСОБА_4 належить покласти обов`язок прибувати до Зміївського районного суду Харківської області за першою вимогою, носити електронний засіб контролю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 197, 331 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :
1. У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відмовити.

2. Клопотання захисника задовольнити.

3. Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 із тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на домашній арешт, звільнивши його з під варти негайно в залі суду.

4. Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати своє житло за адресою АДРЕСА_1 - цілодобово.

5. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до Зміївського районного суду Харківської області за першою вимогою; носити електронний засіб контролю.

6. Встановити строк дії даної ухвали - шістдесят діб з моменту оголошення до 02 липня 2020 року.

7. Ухвалу для контролю за дотриманням виконання обвинуваченим встановлених обмежень направити до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

8. Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

9. Дата оголошення учасникам судового провадження повного тексту ухвали суду 16 год. 05 травня 2020 року.

Головуючий: