У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22.04.2020 року, якою засудженому:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1
- відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22.04.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Узагальнені доводи апелянта.

Апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції не були враховані всі дані, що свідчать про його виправлення.

Стверджує, що він не може працювати через отриману травму.

Провадження 11-кп/812/625/20 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_5

Категорія: в порядку вик. вироку Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_4 за ч.1 ст. 115 КК України засуджено до 9 років позбавлення волі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 18 червня 2013 року по 28 листопада 2013 року у строк відбування покарання із розрахунку день за два.

На час розгляду клопотання ОСОБА_4 , будучи засудженим за умисний особливо тяжкий злочин, відбув більш ніж 3/4 частини строку покарання, призначеного за вироком суду.
ОСОБА_4 відбуває покарання у державній установі "Арбузинська виправна колонія (№83)"
Суд першої інстанції відмовив у клопотанні засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки дійшов висновку, що на цей час засуджений ОСОБА_4 не довів свого виправлення через сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку у такій мірі, аби можливо було б констатувати, що цілі покарання досягнуті, а тому його умовно дострокове звільнення на даному етапі відбування покарання є невиправданим.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
В письмовому клопотанні прокурор просить розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Статтею 81 КК України передбачені підстави, за яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_4 за ч.1 ст. 115 КК України до 9 років позбавлення волі.

На момент розгляду клопотання судом першої інстанції засуджений вже відбув більш ніж 3/4 частини строку покарання, призначеного за вироком суду.

Суд першої інстанції прийшовши до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відмовив у задоволенні клопотання останнього.

Колегія суддів з даним висновком погоджується.

Так, згідно положень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У пункті 17 вказаної постанови роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Вказана норма вимагає від суду ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_4 не довів свого виправлення через сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку у такій мірі, аби можливо було б констатувати, що цілі покарання досягнуті, то його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_4 за весь період відбування покарання не мав дисциплінарних стягнень, у той час як три рази заохочувався подякою начальника колонії, як то, один раз у 2016 році, один раз у 2017 році та один раз у 2019 році.
Засуджений відбуває покарання загалом з 2013 року, проте, вперше отримав заохочення лише у 2016 році. При цьому, за весь період мав лише три заохочення, що не свідчить про їх систематичність, і, відповідно, про сумлінне ставлення до праці.
Крім того, як установив суд із пояснень представників установи виконання покарань, засуджений може виконувати неважку роботу, проте, до неї не залучається.
А тому ці факти, не дають суду підстав стверджувати, що ОСОБА_4 своєю зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з характеристики, затвердженої начальником державної установи Арбузинська виправна колонія (№83)" від 14.04.2020р. ОСОБА_4 згідно ст. 81 ч.1 КВК України має право працювати в місцях і на роботах які визначаються адміністрацією установи, але своїм правом не користується. Бажання працювати не висловлює. На заходи виховного впливу з приводу працевлаштування не реагує. Також, недбало ставиться до майна установи, догляд за ним не здійснює, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться безвідповідально. Не виконує поставленні завдання із благоустрію установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу.
Комісією державної установи Арбузинська виправна колонія (№83)" від 10.10.2019р. ОСОБА_4 було відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.
Дане рішення комісії ОСОБА_4 оскаржив.
Миколаївським окружним адміністративним судом в його позові до державної установи Арбузинська виправна колонія (№83)" було відмовлено.
Доводи засудженого, щодо не можливості працювати є безпідставними, оскільки стан здоров`я засудженого, за поясненнями завідуючого медичною частиною Арбузинської ВК №83, дозволяє його залучення до легкої праці.
За такого, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні у ОСОБА_4 діагнози не можуть сприйматись судом як такі, що взагалі перешкоджають йому працювати.
Так, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Аналізуючи наведене судом першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даного клопотання повністю дотримався вимог кримінального закону та інших нормативних актів, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 , з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Так, згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376,405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п ос т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22.04.2020 року, якою засудженому ОСОБА_4 , відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: