Справа № 161/212/20 Провадження №11-сс/802/47/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представника власника майна ТОВ "Транс Імперія" - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 січня 2020 року про відмову у накладенні арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000105 від 28.12.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000105, яке 28.12.2019 року було тимчасово вилучене у ході проведення огляду місця події на території за адресою: АДРЕСА_1 .
Своє клопотання мотивує тим, що СУ УСБУ у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000105 від 28.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, в ході якого встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , виконуються роботи з підвищеною небезпекою виробництва - нелегальні автозаправочні станції, що створюють загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків.
28 грудня 2019 року в ході проведеного огляду місця події - території за вказаною адресою було виявлено та вилучено таке майно: 1) цистерну білого кольору без дизельного пального; 2) пристрій, який прикріплений до цистерни білого кольору, із шлангом, пістолетом для заправки пальним та електронним табло; 3) цистерну сірого кольору; 4) пристрій, який прикріплений до цистерни сірого кольору, із шлангом, пістолетом для заправки пальним, електромотором та механічним табло; 5) дизельне пальне об`ємом приблизно 10300 (десять тисяч триста) літрів, яке знаходиться в цистерні сірого кольору.
Вищевказане майно визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000105.
Слідчий посилається на те, що виявлене та вилучене майно відповідає критеріям зазначеним у ст.98, ч.2 ст.167 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, просить накласти на нього арешт.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 січня 2020 року в задоволенні клопотання слідчого відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що воно не містить жодних доказів, які підтверджують необхідність накладення арешту на згадане майно, як того вимагає ст.171 КПК України. При цьому слідчим не надано доказів того, що незастосування заборон на використання та розпорядження таким майном може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Вказано і про те, що слідчим не надано також доказів, що тимчасово вилучене майно здобуте внаслідок вчинення злочину.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову - про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Вказує, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки матеріали клопотання містять достатні та належні докази того, що тимчасово вилучене під час огляду майно є доказом злочину, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, та відповідає критеріям визначеним у ст.98 КПК України, тобто речовим доказом, так як може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. А тому вважає, що з метою збереження речових доказів на майно слід накласти арешт.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора та слідчого, які підтримали апеляцію у повному обсязі, представника власника майна, який її заперечив, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

В п.1 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч.3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Положеннями ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно із положеннями ст.ст.94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що СУ УСБУ у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000105 від 28.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України. Нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва в цьому кримінальному провадженні здійснюється відділом нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області.
Підставою для реєстрації даних відомостей в Єдиному реєстрі досудових розслідувань слугувала заява громадянина ОСОБА_9 про те, що на території Волинської області функціонують ряд підприємств на яких виконуються роботи з підвищеною небезпекою виробництва - нелегальні автозаправочні станції, що створюють загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків.
Судом встановлено, що 28 грудня 2019 року під час проведення огляду місця події - території за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: 1) цистерну білого кольору без дизельного пального; 2) пристрій, який прикріплений до цистерни білого кольору, із шлангом, пістолетом для заправки пальним та електронним табло; 3) цистерну сірого кольору; 4) пристрій, який прикріплений до цистерни сірого кольору, із шлангом, пістолетом для заправки пальним, електромотором та механічним табло; 5) дизельне пальне об`ємом приблизно 10300 (десять тисяч триста) літрів, яке знаходиться в цистерні сірого кольору.
Постановою старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_7 від 28.12.2019 року вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000105.
Доводячи підставність поданого клопотання слідчий вказував про те, що вилучене майно відповідає критеріям зазначеним у ст.98, ч.2 ст.167 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, підлягає арешту.
Як вбачається з матеріалів провадження, жодних законних обставин, які б давали підстави для накладення арешту на майно і доводили доцільність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим та прокурором не наведено, як і не доведено, що це майно має відношення до розслідуваного кримінального провадження, оскільки підозри у даному кримінальному провадженні не оголошувалось, це майно з обігу не вилучено, відсутні достатні відомості того, що майно на яке пропонується накласти арешт, здобуто злочинним шляхом чи є предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.272 КК України щодо якого проводиться досудове розслідування.
Крім того, як пояснив представник власника майна, останнє належить ТОВ "Транс Імперія", основним видом діяльності якого є міжнародні перевезення, а майно на яке слідчий просить накласти арешт, використовується для потреб цього товариства.
А тому, проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, яке 28 грудня 2019 року було вилучено в ході проведення огляду території за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України в кримінальному провадженні за №0000105, оскільки слідчим та прокурором не доведено, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до ч.1 ст.173 КПК України на нього не може бути накладено арешт.
Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновком слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на вищевказане майно.
Усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, не заслуговують на увагу суду, так як були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм була дана вірна юридична оцінка. При цьому, на думку апеляційного суду доводи прокурора фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінально-процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Оскаржувана ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 січня 2020 року про відмову у накладенні арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000105 від 28.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України - без змін.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді