ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2020 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:
Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю учасників судового провадження:
секретаря судового
засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000157 від 28.05.2019 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, з середньою освітою, пенсіонера, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.1 ст.122 КК України,-
У С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст оскарженого судового рішення.
Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.
На вказаний вирок захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та закрити кримінальне
_______________________________________________________________
ЄУНСС: 720/2556/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Провадження №11-кп/822/258/20 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ст.122 КК України
провадження у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримати.
Оскаржуваний вирок вважає незаконним та необґрунтованим, ухваленим із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Вказує, що показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є неналежними доказами винуватості його підзахисного.
Крім того, стверджує, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом, оскільки його складено з порушеннями вимог 99, 237 КПК України.
Вважає, що посилання суду у вироку на фототаблицю до протоколу огляду речового доказу є безпідставним, оскільки прокурор не заявляв клопотання про дослідження вказаного доказу у суді першої інстанції.
Також стверджує про упередженість суду першої інстанції під час дослідження та оцінки речових доказів.
Таким чином, на думку захисту, обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, є безпідставним, а тому вирок суду підлягає скасуванню.
На апеляційну скаргу захисника прокурор Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_14 подав заперечення, в якому просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін, наводячи власні доводи на спростування вимог апелянта.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку районного суду, 27 травня 2019 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись по вул. Озерна в с. Малинівка Новоселицького району Чернівецької області, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин в ході словесного конфлікту із ОСОБА_8 , переслідуючи умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останньому, взявши до рук з багажного відділення свого автомобіля марки «ВАЗ 2104» державний номерний знак НОМЕР_1 , металічну сапу із дерев`яною ручкою, навмисно наніс ОСОБА_8 один удар гострою металевою частиною сапи по долоні правої руки, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я у виді рани по долонній поверхні правої кисті по центру, розриву сухожилки згинача ІІІ-го пальця правої кисті, чим своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 1 КК України.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор та потерпілий заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін вирок районного суду.
Мотиви Суду.
Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні вироку вказаних вимог дотримався.
Незважаючи на невизнання винуватості, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, підтверджується доказами, які були предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції, зокрема:
-показаннями потерпілого ОСОБА_8 , згідно яких 27 травня 2019 року біля 17 год. між ним та обвинуваченим відбувся конфлікт, у ході якого обвинувачений дістав зі свого автомобіля сапу з дерев`яною ручкою, якою намагався вдарити потерпілого по голові, однак удар прийшовся об долоню та палець правої руки металевою частиною. Потерпілий взяв табуретку та захищався нею, від чого вона поламалася, а також наніс нею декілька ударів обвинуваченому, щоб заспокоїти його. В суді апеляційної інстанції потерпілий підтвердив свої показання та додатково пояснив, що між ним та обвинуваченим існують тривалі неприязні відносини, близько 5-ти років тому обвинувачений вже наносив йому удари сапою, про що наявні відмовні матеріали в органах досудового розслідування. Вказав, що на сьогоднішній день потерпілий частково втратив працездатність: в нього взагалі не працюють два пальці правої руки, він про це не говорив в суді першої інстанції та на досудовому розслідуванні, проте буде звертатися у МСЕК для встановлення групи інвалідності і визначення відсотку втрати працездатності;
-показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, районному суду повідомили, що були очевидцями того, як 27 травня 2019 року близько 17 год. обвинувачений ОСОБА_6 наніс удар сапою по руці потерпілого, заподіявши йому рану долоні та пальця, після чого бив його даною сапою, від чого потерпілий захищався за допомогою табуретки. Від ударів об табуретку металева частина сапи відламалася від дерев`яної ручки. Після отриманих тілесних ушкоджень потерпілий, захищаючись, наніс обвинуваченому декілька ударів ніжкою табуретки по тулубу;
-показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , які підтвердили факт конфлікту між обвинуваченим та потерпілим;
-протоколом прийняття усної заяви про вчинення кримінального правопорушення від потерпілого ОСОБА_8 ;
-протоколом огляду місця події від 27 травня 2019 року;
-протоколом слідчого експерименту та відеозаписом до нього від 22 серпня 2019 року, за участю потерпілого ОСОБА_8 , що підтверджує показання, надані ним та свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_12 ;
-висновком судово-медичної експертизи №82-екс-Н від 27 липня 2019 року, згідно якого ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я, у виді рани по долонній поверхні правої кисті по центру, розриву сухожилки згинача ІІІ-го пальця правої кисті, що могли виникнути в результаті травмуючої дії колючо-ріжучого предмету або удару об такий, по строку можуть відповідати обставинам справи;
-показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_16 , який суду першої інстанції пояснив, що він складав вищевказаний висновок, для експертизи отримав достатньо медичної документації, висновок є об`єктивним та відповідає обставинам справи;
-оглянутим у судовому засіданні районного суду речовим доказом фрагментом дерев`яної ручки, вилученої у ході огляду місця події 27 травня 2019 року, з плямою бурого кольору, схожої на кров, діаметром 10 см;
-висновком судово-імунологічної експертизи №1566 від 22 листопада 2019 року, згідно якої у вищевказаній плямі було виявлено кров людини, що за своїм складом не виключає походження крові від потерпілого ОСОБА_8 .
Дані докази є послідовними та взаємоузгодженими, що виключає сумніви у їх достовірності, узгоджуються з показаннями потерпілого та спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невизнання винуватості у вчиненому.
Посилання сторони захисту на недостовірність та недопустимість показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки останні були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та відмову від давання показань.
Крім того, безпідставними є доводи апелянта щодо незаконного допиту оперуповноваженим свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
У вироку суду наведені показання вищевказаних свідків, які суд безпосередньо отримав під час допиту у судовому засіданні, і їм надана вмотивована правова оцінка у вироку.
Крім того, колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта, що обвинувачений, спричиняючи потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження, діяв у стані необхідної оборони.
Колегія суддів встановила розбіжність у правових позиціях захисника та обвинуваченого. У суді апеляційної інстанції обвинувачений взагалі заперечив факт нанесення потерпілому будь-яких ударів, у той час як його захисник факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому визнав, вказавши, що це було наслідком необхідної оборони зі сторони ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
На думку колегії суддів, відсутні підстави для визнання дій обвинуваченого необхідною обороною, оскільки останній був ініціатором конфлікту, що підтверджено в суді першої інстанції показаннями потерпілого та самого обвинуваченого, які узгоджуються з іншими доказами по справі, внаслідок чого потерпілий почав захищатися від дій обвинуваченого за допомогою табуретки.
Крім того, як вбачається з показань обвинуваченого та потерпілого, конфлікт між ними відбувся на дорозі серед поля, яка призначена для загального користування, жодних посягань на право власності обвинуваченого потерпілий не здійснював.
Що стосується посилань сторони захисту на недопустимість як доказу протоколу огляду місця події, то вони є також необґрунтованими. Протокол огляду місця події, у відповідності до вимог ст.237 КПК України, складено у присутності двох понятих, в ньому відображено місце вчинення кримінального правопорушення, виявлені предмети та сліди злочину. Жодних зауважень в учасників слідчої дії до змісту протоколу не виникло.
Крім того, доводи сторони захисту про упередженість суду першої інстанції щодо врахування одних речових доказів як таких, що доводять винуватість обвинуваченого, та неврахування інших, є також безпідставними, оскільки суд першої інстанції, відповідно до ст.94 КПК, повно та всебічно дослідив наявні у справі речові докази та достатнім чином вмотивував у вироку, чому дерев`яна табуретка червоного кольору та металева сапа з дерев`яною ручкою довжиною 57 см є неналежними доказами у даному кримінальному провадженні.
При цьому, посилання суду у вироку на фототаблицю до протоколу огляду речового доказу (фото №3 а.п.34), є законним, оскільки суд першої інстанції діяв у межах ч.1 ст.358 КПК України, згідно якої протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.
Таким чином, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 , всупереч доводам сторони захисту доведене у повному обсязі.
При дослідженні доказів суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, безпосередньо оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обґрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_6 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_8 .
Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення, колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд
повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Дотримуючись вказаних вимог, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, є пенсіонером, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.
За таких обставин, враховуючи види покарань, передбачені санкцією ч.1 ст.122 КК України, районний суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді одного року позбавлення волі та звільнив від його відбування на підставі ст.ст.75,76 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Таким чином, в результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Істотних порушень, які б стали підставою для зміни чи скасування вироку, апелянтом не наведено.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3