печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва судове провадження за клопотанням прокурора військової прокуратури Київського гарнізону у кримінальному провадженні № 0000036 від 18.03.2020, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону молодший лейтенант юстиції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000036 від 18.03.2020 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 410 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 410 КК України про накладення арешту на майно, яке було вилучено 15 травня 2020 року у ході особистого обшуку ОСОБА_6 , якого було затримано в порядку статті 208 КПК України за адресою його тимчасового проживання: АДРЕСА_1 .

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні представник власника майна, захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 доводи клопотання не визнав, просив у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно відмовити.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, приходжу до наступних висновків.

Обґрунтовуючи вказане клопотання прокурор вважає, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, за процесуального керівництва військової прокуратури Київського гарнізону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 від 18.03.2020 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 410 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 410 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 16.04.2020, 24.04.2020, 30.04.2020, 15.05.2020, начальник тилу заступник командира військової частини НОМЕР_1 з тилу ОСОБА_6 , будучи об`єднаним спільним умислом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи повторно у складі організованої групи, зловживаючи службовими повноваженнями у порушення вищевказаних норм законодавства, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння військовим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання створив умови за яких ОСОБА_9 , діючи відповідно до єдиного злочинного умислу організованої групи, отримав безперешкодний доступ на територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та у подальшому ОСОБА_9 перетнув контрольно-пропускний пункт зазначеної військової частини, де до 13 год. 50 хв., за участі ОСОБА_8 та невстановлених військовослужбовців зазначеної військової частини відбулось завантаження обумовлених раніше пально-мастильні матеріалів у кількості 8,2 тонни (16.04.2020), 21,7 тонни (24.04.2020), 17 тонни (30.04.2020), 21 тонни (15.05.2020) дизельного палива, які належать військовій частині НОМЕР_1 та є військовим майном, після чого безперешкодно виїхав за межі контрольно-пропускного пункту та розпочав незаконно розпоряджатись привласненими пально-мастильними матеріалами, у спосіб визначений ОСОБА_6 , а саме доставки вказаних пально-мастильних матеріалів на автозаправочні станції, перелік яких погоджував ОСОБА_7 .

Крім цього, 04.03.2020, приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, маючи на меті незаконно одержати чуже майно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи за адресою проживання ОСОБА_10 , а саме: АДРЕСА_3 , діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, висунув вимогу передачі на користь ОСОБА_6 грошових коштів належних ОСОБА_10 у розмірі 730 тисяч гривень у рішучій формі, погрожуючи вчиненням щодо потерпілого фізичної розправи, при цьому погроза була дійсною та усною, створюючи у потерпілого ОСОБА_10 . враження того, що у разі невиконання вимог ОСОБА_6 вищезазначена погроза буде реалізована.

У подальшому, на підтвердження свого умислу щодо вимагання передачі ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 730 тисяч гривень, останній з 05.03.2020 з групою невстановлених осіб, примусово та незаконно почали використовувати заправну станцію за адресою: АДРЕСА_4 , що належна ТОВ «Калина-НАФТА» генеральним директором, якого є ОСОБА_10

15.05.2020, о 16 год. 36 хв., ОСОБА_6 , затримано уповноваженою службовою особою, за адресою його тимчасового проживання: АДРЕСА_1 , в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.

В ході проведення особистого обшуку, затриманого ОСОБА_6 , виявлено та вилучено наступні речі та документи:

1) мобільний телефон Айфон 5 чорного кольору в чорному чохлі ІМЕІ НОМЕР_2 ;

2) мобільний телефон Айфон Х чорного кольору в чохлі ІМЕІ НОМЕР_3 ;

3) банківська карта ПАТ «КБ» приват банк НОМЕР_4 ;

4) банківська карта ПАТ «КБ» приват банк НОМЕР_5 .

Прокурор вказує, що є достатні підстави вважати, що речі та документи, які були вилучені 15.05.2020 під час особистого обшуку ОСОБА_6 , якого було затримано в порядку статті 208 КПК України за адресою його тимчасового проживання: АДРЕСА_1 , підшукані, виготовлені, пристосовані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, та місять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, тобто з метою збереження речових доказів.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення

з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: забезпечення речових доказів.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, слідчим суддею встановлено, що постановою прокурора першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону молодшого лейтенанта юстиції

ОСОБА_5 від 16.05.2020 вилучене майно 15 травня 2020 року, під час особистого обшуку ОСОБА_6 , якого було затримано в порядку статті 208 КПК України за адресою його тимчасового проживання:

АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами.

Прокурором доведено, що вказане майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання,

яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання,

що клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання- задовольнити.

Накласти арешт із забороною володіння, розпоряджання та користування на майно, вилучене 15.05.2020 в ході особистого обшуку, під час затримання командира з тилу начальника тилу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон Айфон 5 чорного кольору в чорному чохлі ІМЕІ НОМЕР_2 , мобільний телефон Айфон Х чорного кольору в чохлі ІМЕІ НОМЕР_3 , які зі слів ОСОБА_6 на праві власності належать брату останнього ОСОБА_11 , і перебувають у фактичному володінні ОСОБА_6 понад рік, банківська карта ПАТ «КБ» приват банк НОМЕР_4 та банківська карта ПАТ «КБ» приват банк НОМЕР_5 , які належать ОСОБА_6 та перебувають у його користуванні.

Повний текст ухвали буде виготовлений і проголошений о 12:05 год. 05 червня 2020 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1