Зіньківський районний суд Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/1640/19
Номер провадження 1-кс/530/491/19

У Х В А Л А
іменем України

21.12.2019 р. м.Зіньків

Слідчий суддя Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , про накладення арешту на автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_4 , по кримінальному провадженні 12.12.2019 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
11.12.2019 року, близько 22 години невідома особа, з метою викрадення чужого майна, перебуваючи на території господарства в АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу намагалась викрасти дві частини металевої сітки, яка належить ОСОБА_7 , але не змогла довести свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від її волі так як була зупинена останнім.

Відомості по даному факту 12.12.2019 року внесено до ЄРДР за №0000506 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України.

12.12.2019 року слідчим слідчого відділення Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 було проведено огляд місця події під час якого, поблизу господарства, де невідома особа намагалась здійснити крадіжку металевих сіток, було виявлено та вилучено слід протектора автомобіля, з якого було здійснено гіпсовий зліпок та вилучено до Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області.

В ході розслідування даного кримінального провадження в якості потерпілого було допитано, ОСОБА_7 , який під час допиту повідомив, що в АДРЕСА_1 знаходиться його дачне господарство. Так, 11.12.2019 року, коли близько 22 години, він проїжджав повз вказане господарство, то неподалік від нього, помітив автомобіль марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові якого знаходилась частина металевої сітки. Коли він зупинився, то помітив двох осіб, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які несли з господарства ОСОБА_7 до автомобіля ще одну частину металевої сітки. Помітивши дану ситуацію ОСОБА_7 зупинився та змусив їх повернути викрадені речі на місце. Також, поряд з вище описаним автомобілем, ОСОБА_7 помітив, газову плиту «NORD», дерев`яні двері та металеві труби, але в зв`язку з тим, що поспішав, він поїхав у власних справах, залишивши місце пригоди. 12.12.2019 року, зранку, ОСОБА_7 повідомив про дану подію до поліції та написав письмову зайву з даного приводу.

12.12.2019 року, з письмового дозволу ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , було оглянуто автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, який після проведення огляду було вилучено та поміщено на території Опішнянської станції поліції Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області за адресою смт. Опішня, вул. Незалежсності, 20, Зіньківського району, Полтавської області.

Допитаний по даному факту ОСОБА_10 повідомив, що 11.12.2019 року, близько 21 години 30 хвилин, до його господарства прийшов його брат, ОСОБА_8 та попросив про допомогу, а саме витягнути автомобіль, який забуксував. Так як було вже пізно, ОСОБА_10 самостійно не захотів їхати та передав ключі від автомобіля ОСОБА_11 , який в свою чергу, завівши автомобіль, поїхав в невідомому напрямку. Також ОСОБА_10 повідомив, що автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , належить їхній матері, ОСОБА_4 , жительці АДРЕСА_3 .

12.12.2019 року автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, що належить ОСОБА_4 , було визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженні та поміщено на територію Опішнянської станції поліції Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, до вирішення питання по суті.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що з метою необхідності збереження автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, вилученого 12.12.2019 року по вул. Незалежності, 20 в смт. Опішня, Зіньківського району, Полтавської області, який фактично є речовим доказом по даному кримінальному провадженню, а також забезпечення його від знищення, оскільки він може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, необхідно накласти арешт на автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, який належить ОСОБА_4 .

Заслухавши слідчого СВ Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , який підтримав клопотання, просив накласти арешт на автомобіль вилучений 12.12.2019 року по вул. Незалежності, 20 в смт. Опішня, Зіньківського району, Полтавської області, «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, який належить ОСОБА_4 . Також вказав, що сини, ОСОБА_4 втекли і місце їх знаходження невідоме. Прокурор пітримав клопотання. Володілець транспортного засобу ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась. Заслухавши представника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , який заперечував проти клопотання, вивчивши наявні матеріали, якими слідчий обґрунтовує заявлене клопотання, приходжу до висновку.
Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Частиною 3 ст.132 КПК України встановлено перелік обставин, які повинен довести слідчий, прокурор з метою необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до ч.5 цієї статті, сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на вони посилаються під час розгляду питання про застосування заходів кримінального провадження.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. За своєю юридичною суттю та змістом, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, та відповідно до п.3 даної статті у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме: речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Сукупність досліджених матеріалів клопотання про накладення арешту на майно дає підстави вважати, що слідчим та прокурором відповідно до ч.2 ст.171 КПК України доведено: 1) підстави та мету відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати.
Згідно з ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В судовому засіданні було встановлено, що 11.12.2019 року, близько 22 години, невідома особа з метою викрадення чужого майна, перебуваючи на території господарства в АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, намагалась викрасти дві частини металевої сітки, яка належить ОСОБА_7 , але не змогла довести свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від її волі, так як була зупинена останнім.

Відомості по даному факту 12.12.2019 року внесено до ЄРДР за №0000506 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України.

12.12.2019 року слідчим слідчого відділення Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 було проведено огляд місця події, під час якого, поблизу господарства, де невідома особа намагалась здійснити крадіжку металевих сіток, було виявлено та вилучено слід протектора автомобіля, з якого було здійснено гіпсовий зліпок та вилучено до Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області.

В ході розслідування даного кримінального провадження в якості потерпілого було допитано ОСОБА_7 , який під час допиту повідомив, що в АДРЕСА_1 , знаходиться його дачне господарство. Так, 11.12.2019 року, коли близько 22 години, він проїжджав повз вказане господарство, неподалік від нього помітив автомобіль марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові якого знаходилась частина металевої сітки. Коли він зупинився, то помітив двох осіб, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які несли з господарства ОСОБА_7 до автомобіля ще одну частину металевої сітки. Помітивши дану ситуацію ОСОБА_7 зупинився та змусив їх повернути викрадені речі на місце. Також поряд з вище описаним автомобілем ОСОБА_7 помітив, газову плиту «NORD», дерев`яні двері та металеві труби, але в зв`язку з тим, що поспішав, він поїхав у власних справах, залишивши місце пригоди. 12.12.2019 року зранку ОСОБА_7 повідомив про дану подію до поліції та написав письмову зайву з даного приводу.

12.12.2019 року з письмового дозволу ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 було оглянуто автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, який після проведення огляду було вилучено та поміщено на території Опішнянської станції поліції Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області за адресою смт. Опішня, вул. Незалежсності, 20, Зіньківського району, Полтавської області.

Допитаний по даному факту ОСОБА_10 повідомив, що 11.12.2019 року, близько 21 години 30 хвилин, до його господарства прийшов його брат, ОСОБА_8 та попросив про допомогу, а саме витягнути автомобіль, який забуксував. Так як було вже пізно ОСОБА_10 самостійно не захотів їхати та передав ключі від автомобіля ОСОБА_11 , який в свою чергу завівши автомобіль, поїхав в невідомому напрямку. Також ОСОБА_10 повідомив, що автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , належить їхній матері, ОСОБА_4 , жительці АДРЕСА_3 .

Допитаний по даному факту ОСОБА_12 , який під час допиту повідомив, що 11.12.2019 року він на власному автомобілі перебував в смт. Опішня, Зіньківського району, Полтавської області де застряг в багнюку. Після цього він подзвонив до свого знайомого для того, щоб попросити про допомогу, який в свою чергу зателефонував до ОСОБА_7 , який приїхав на вказане місце на власному тракторі. Під час буксирування, проїжджаючи по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 зупинився та ОСОБА_12 також вийшов з власного транспортного засобу. Вийшовши з автомобіля ОСОБА_12 помітив двох чоловіків які несли в руках частину металеої сітки до автомобіля марки «Volkswagen Transporter», який стояв неподалік. Після цього ОСОБА_7 почав їх лаяти та на цьому дані чоловіки зізнались у вчиненні крадіжки та віднесли металеву частину сітки назад до господарства.
17.12.2019 року по вказаному кримінальному провадженні було призначено судово-трасологічну експертизу з метою встановлення придатності сліду шини транспортного засобу вилученого в ході огляду місця події для встановлення групової належності, а також чи залишений слід шини транспортного засобу вилученого в ході огляду місця події покришками автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, який було оглянуто та вилучено 12.12.2019 року у гр. ОСОБА_10 .

В Зіньківському районному суді Полтавської області знаходиться подання інспектора Зіньківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_13 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_2 , тимчасово не працюючому, засуджений Котелевським районним судом 01.10. 2018 року за ч.1 ст.263 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком та покладенням обов"язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу), який в судові засідання не з`являється. Ухвала Зіньківського районного суду Полтавської області про привід від 06.11.2019 року станом на 16.12.2019 року невиконана.
Стаття132 цього Кодексу,вказує, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження недопускається, якщо слідчий, прокурор недоведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчий суддя у контексті ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182).
Статтями 276, 277 КПК України регламентовано, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 цього Кодексу, а письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
В силу ч.ч.1, 5 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам - вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.
Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 р., заяви №№ 7151/75; 7152/75, серія А, № 52.
Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.
Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна;2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч.1ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено в судовому засіданні, автомобіль належить ОСОБА_4 , та яким користувався її син, ОСОБА_10 , за місцем проживання якого знаходився даний автомобіль.
В судовому засіданні не було здобуто доказів, що володар автомобіля ОСОБА_4 має посвідчення водія.
Два сини ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 взяли автомобіль матері. Місце перебування даних синів на час розгляду клопотання невідоме.
Враховуючи викладене, вилучені у ході огляду товарно-матеріальні цінності, а саме автомобіль є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в свою чергу повернення, не заборона використання та розпорядження вилученим у ході проведення огляду автомобілем може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, або настанню інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню і суттєво вплинути на його подальший хід.
Отже, слідчим доведена необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Крім того, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до ч. 1ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні цього заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 131,132,170 - 175, 233, 309,369-372,395 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , про накладення арешту на автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_4 , по кримінальному провадженні 12.12.2019 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України задоволити частково.
Надати дозвіл на проведення огляду автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_4 .

Накласти арешт на вилучений автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_4 передавши вказаний автомобіль під відповідальну розписку володарці вітомобіля ОСОБА_4 позбавивши її права відчужувати, розпоряджатися автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 .

Вилучення автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 - вважати вилученим правомірно.
Виконання ухвали покласти на слідчого слідчого відділення Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області майора поліції ОСОБА_6 ..

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали направити слідчому, прокурору, ОСОБА_4 ...
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1