ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/173/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 629/6483/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
власника майна - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000178 від 24.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2019 року задоволено клопотання слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000178 від 24.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.
Накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 2103 д.н. НОМЕР_1 та на тютюнові вироби в кількості 750 пачок, вилучені в ході огляду місця події 24 грудня 2019 року. Арештоване майно автомобіль марки ВАЗ 2103 д.н. НОМЕР_1 вирішено передати на зберігання до спеціального майданчику Лозівського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Ярослава Мудрого, 7, а тютюнові вироби в кількості 750 пачок до кімнати зберігання речових доказів Лозівського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Ярослава Мудрого, 7.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказану ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 2103 д.н. НОМЕР_1 . В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 посилався на незаконність, необґрунтованість ухвали, неврахування судом всіх обставин справи. Вважав, що ухвала підлягає скасуванню через недотримання уповноваженими особами, які здійснювали огляд місця події 24.12.2019 року проведення слідчої дії та вилучення майна. В протоколі не було детально описано вилучене у нього майно, про що він повідомив слідчих. Копію протоколу огляду місця події йому не надали. Тому інформація зафіксована у ньому не може використовуватись. Протокол огляду та затримання транспорту від 24.12.2019 складений з численними порушеннями, оскільки більшість полів не заповнена, не вказано про наявні несправності чи про їх відсутн6ість, дані учасників слідчої дії не вказані, лише скорочення. Тому вважає цей протокол незаконним, а в подальшому його неможливо визнати допустимим доказом. Вилучений автомобіль марки ВАЗ 2103 д.н. НОМЕР_1 та тютюнові вироби в кількості 750 пачок не можуть використовуватись як речовий доказ, оскільки було порушено процедуру їх вилучення, а тому також не можуть вважатись допустимими доказами. Підстав для вилучення автомобілю у слідчих не було, так як він не містив ніяких слідів злочину і не є предметом кримінального правопорушення. Потреби у арешті авто немає, так як потерпілих у кримінальному провадженні немає, шкоди нікому не завдано, авто не підлягає спеціальній конфіскації, відсутні обставини, які б дали підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, приховане, знищене або перетворене. Слідчі оглянула автомобіль і не виявили жодних слідів яких-небудь злочинів. Тому вважає, що юридичних підстав для арешту немає. Він може зберігати автомобіль та надати його слідчому чи суду для здійснення необхідних процесуальних дій, тим паче, що штраф-майданчик, розташований у м. Лозова, на вул. Я.Мудрого,7, не обладнаний спеціальними захисними елементами, знаходиться під відкритим небом, не має захисту від дощу та снігу та захисту від запобігання доступу сторонніх осіб. За таких обставин вважає, що транспортний засіб повинен бути йому повернений.
Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора, власника майна, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні слідчого відділу Лозівського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000178 від 24.12.2019 року, розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.
26.12.2019 слідчий поліції ОСОБА_8 звернулась до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000178 від 24.12.2019 р. В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що 24 грудня 2019 року до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від ОСОБА_9 , про те, що на вулиці Благовіщенська, біля Центрального ринку м. Лозова, невідомі особи здійснюють незаконну торгівлю тютюновими виробами без марок акцизного збору. В ході проведеного огляду в багажнику вищевказаного автомобілю було виявлено 750 пачок цигарок, у яких були відсутні акцизні марки, на деяких були марки Республіка Білорусь. Вказаний автомобіль із тютюновою продукцією було вилучено та визнано речовими доказами. Посилаючись на те, що вилучене майно мають істотне значення для досудового розслідування і можуть бути використані як доказ факту незаконного зберігання та збуту подакцизних товарів, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження слідчий просила накласти на нього арешт.

Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2019 року клопотання задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 2103 д.н. НОМЕР_1 та на тютюнові вироби в кількості 750 пачок, вилучені в ході огляду місця події 24 грудня 2019 року. Арештоване майно автомобіль марки ВАЗ 2103 д.н. НОМЕР_1 вирішено передати на зберігання до спеціального майданчику Лозівського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Ярослава Мудрого, 7, а тютюнові вироби в кількості 750 пачок до кімнати зберігання речових доказів Лозівського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Ярослава Мудрого, 7.

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, вилучене в ході огляду місця події, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що слідчим доведено, що вищевказане майно, вилучене в ході огляду місця події, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, є підстави вважати, що це майно є доказом злочину, воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. З метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, суддя прийшов к висновку про задоволення клопотання про накладення арешту на вказане майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням вказаного та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вилучене в ході огляду місця події, 24.12.2019 р., майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. Існує ризик того, що у разі не накладення арешту можливо відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на допущені порушення під час проведення огляду та відсутність правових підстав для арешту майна не ґрунтуються на матеріалах справи. Вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, як майно, що було знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Невручення копії протоколу огляду не може слугувати підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна. Доводи апеляційної скарги про порушення при проведенні огляду майна ніякими доказами не підтверджені, є суб`єктивною думкою апелянта, тому не свідчать про незаконність ухвали слідчого судді.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 пояснив, що не може надати доказів на підтвердження відсутності повноважень у працівників поліції проводити огляд автомобіля та вилучення сигарет. Апеляційну скаргу склав адвокат, він її тільки підписав, тому що адвокат сказав підписати скаргу.

Посилання на допустимість доказів на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання судом вирішуються під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2019 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді