справа № 492/2237/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арциз Одеської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000083, внесеному 16 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Тарутине Одеської області, болгарина, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 28 серпня 2013 року Тарутинським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробувальним строком на три роки із застосуванням ст. 76 КК України;

- 24 листопада 2016 року Тарутинським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 289 КК України до п`яти років одного місяця позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК України, -

встановив:
12 серпня 2019 року, більш точного часу в ході судового слідства встановити не представилося можливим, ОСОБА_5 , знаходячись в судовому засіданні Арцизького районного суду Одеської області, розташованому за адресою: м.Арциз Одеської області, вул.Соборна, буд. № 29, будучи ознайомленим з правами та обов`язками свідка, який бере участь у судовому процесі, передбаченими ст. 352 КПК України, та попередженим про обов`язок розповісти про всі відомі йому обставини реалізації викраденого ОСОБА_6 майна у кримінальному провадженні № 0000547, не будучи близьким родичем ОСОБА_6 , усвідомлюючи відсутність підстав, передбачених ст. 63 Конституції України, за наявності яких він не підлягав би допиту як свідок або мав би право відмовитись давати показання, в усній формі, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, всупереч покладеного на нього процесуального обов`язку надавати правдиві показання під час судового розгляду кримінального провадження, що визначено п. 2 ч. 2 ст. 66 КПК України, під аудіо-відеофіксацію відмовився від надання свідчень по даному кримінальному провадженні щодо обставин вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, внаслідок чого ухилився від вчинення тих дій, які він зобов`язаний був і мав можливість здійснити, що виявилося у повному замовчуванні фактів, які йому були відомі, що суттєво могло вплинути на хід судового слідства в частині процесуального дослідження доказів по вищевказаному кримінальному провадженню та встановленню об`єктивної істини у судовому провадженні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся у його вчиненні, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті.

Під час судового провадження27 лютого 2020 року між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000083 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 385 КК України. Обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного злочину. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинений ним злочин за ч. 1 ст. 385 КК України, у вигляді у вигляді арешту строком на 1 місяць, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 72 КК України, яка передбачає, що при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий виходячи з співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту та остаточно ОСОБА_5 повинен понести покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років два місяці позбавлення волі та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку ч. 3 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості. Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів невеликої тяжкості, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Прокурор, захисник-адвокат в судовому засіданні вважали, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просили угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України. Просив вищевказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Заслухавши прокурора, захисника-адвоката та обвинуваченого, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши укладену між прокурором та обвинуваченим угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України, КК України, суд встановив, що угода про визнання винуватості укладена у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої тяжкості; умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; сторони уклали угоду добровільно; фактичні підстави для визнання винуватості наявні; узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 385 КК України, як відмова свідка від давання показань у суді, який, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_5 погодився на призначення узгодженої ним та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.

Суд прийшов до висновку, що угода про визнання винуватості, укладена 27 лютого 2020 року між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , відповідає вимогам ч. 2, ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, а тому є всі правові підстави для затвердження даної угоди судом і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами угоди про визнання винуватості міри покарання за вчинений ним злочин, передбачений ч. 1 ст. 385 КК України, у вигляді у вигляді арешту строком на 1 місяць, та відповідно до вимог ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 72 КК України, яка передбачає, що при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий виходячи з співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту та остаточно ОСОБА_5 призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років два місяці.

Крім того, судом встановлено, що призначене покарання на підставі вироку Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року повністю приєднано до покарання за цим вироком, та обвинувачений ОСОБА_5 перебуває під вартою з 24 листопада 2016 року, тому строк відбуття покарання ОСОБА_5 необхідно обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 24 листопада 2016 року.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-375, 474, 475 КПК України, суд, -
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 лютого 2020 року між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000083.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 385 КК України у вигляді арешту строком на один місяць.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 4 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_5 до покарання, призначеного за даним вироком, приєднати повністю невідбуте покарання за вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі та остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років два місяця.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 24 листопада 2016 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1