УХВАЛА
про зміну запобіжного заходу

17 березня 2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

під час розгляду кримінального провадженняі, відомості про яке внесено до ЄРДР 11.08.2019 року за №0002122, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Микільське Білозерського району Херсонської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,-

встановив:
На даний час триває судовий розгляд даного кримінального провадження.

До обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявила клопотання про зміну щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу на менш суворий, зокрема, на домашній арешт, посилаючись на дані про особу обвинуваченого, а також на тривалий розгляд справи.

Обвинувачений підтримав заявлене захисником клопотання.

Прокурор вважав за необхідне відмовити у задоволенні зазначеного клопотання, посилаючись на тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину та дані про його особу.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

За матеріалами справи ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При цьому, за змістом ч.ч. 3, 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд вважає, що прокурор, заперечуючи проти заявленого клопотання, на обґрунтування своєї позиції не надав суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження того, що ризики, заявлені на час прийняття рішення про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання від вартою, на даний час не зменшилися та існують обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Обставин на підтвердження того, що з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, прокурором також не доведено.

Тому фактично на даний час підставами для продовження тримання ОСОБА_5 під вартою є тяжкість злочину, який йому інкримінується та можливість обвинуваченого впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що ці особи на даний час у судовому засіданні не допитані.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не можуть бути єдиною підставою для тримання особи під вартою, в тому числі бути виправданням тривалих період такого тримання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року у справі №1-23/2003 запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду (статті 29, 62 Конституції України).

Крім того, при вирішенні клопотання сторони захисту суд враховує положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини у справі «Вергельський проти України», у п. 116 якого зазначено, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, у справі «Ткачов проти України», згідно п. 45 якого національні суди повинні в першу чергу забезпечувати, щоб у конкретній справі запобіжне ув`язнення обвинуваченого не перевищувало розумний строк, у справі «Летельє проти Франції», згідно п. 46 якого попереднє ув`язнення не може бути формою очікування обвинувального вироку.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що відкладення розгляду справи самі по собі не суперечать чинному законодавству, але не можуть призводити до порушення права особи на судочинство в розумний строк (рішення ЄСПЛ у справі «Цимерман і Штайген проти Швейцарії»).

При вирішенні клопотання захисника суд враховує той факт, що дане кримінальне провадження перебуває на розгляді тривалий час, докази стороною обвинувачення надаються з порушенням розумного строку, зокрема розгляд справи неодноразово відкладався через неявку в судове засідання потерпілої, яка як повідомив прокурор, фактично відмовляється з`являтися до суду.

Крім того, вирішуючи заявлене клопотання, суд бере до уваги у сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Так, з матеріалів справи видно, що обвинувачений ОСОБА_5 має на території Херсонської області місце реєстрації та постійного проживання ( АДРЕСА_1 ), міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання (з матір`ю, сестрою), вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2. ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на наведене та з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд дійшов висновку про можливість та достатність для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час, змінити йому запобіжний захід на домашній арешт з покладенням на нього обов`язків відповідно до положень ст. 194 КПК України.

Керуючись п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 176-178, 194, 331, 369 КПК України, суд, -

постановив:
Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обраного стосовно обвинуваченого запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , по 15 травня 2020 року включно, заборонивши йому цілодобово залишати житло та зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) не відлучатися з с. Микільське Білозерського району Херсонської область без дозволу суду;

2)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3)утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками, допитаними під час досудового розслідування цього кримінального провадження та зазначеними у реєстрі матеріалів досудового розслідування;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Негайно доставити ОСОБА_5 до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити його з - під варти.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Херсонський слідчий ізолятор», до ГУНП в Херсонській області для негайного виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1