Справа №487/1892/20
Провадження №1-кс/487/2256/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2020 Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 про арешт вилученого майна по кримінальному провадженню № 0000314 від 31.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
01.04.2020 року Слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 за погодженням з прокурором ОСОБА_4 , в рамках здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000314 від 31.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно в ході обшуку 31.03.2020 громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у приміщенні палати № 7 Компаніївської ЦРЛ, розташованої за адресою: вул. Садова, 192, смт. Компаніївка, Кіровоградська область, а саме: куртка сіро-чорного кольору; брюки, виготовлені з джинсового матеріалу; кофта біло-сіро-чорного кольору; мобільний телефон марки «Huawei», належний ОСОБА_5 , з SIM-картками мобільних номерів телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ; посвідчення водія, виданого на ОСОБА_5 .
Підставою для внесення клопотання зазначено те, що вилучені речі, документи та майно можуть підтверджувати факти і обставини вчинення кримінального правопорушення. Зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речового доказу, запобігання можливості приховування, знищення доказів злочинної діяльності, проведення огляду, криміналістичних експертиз, а також має суттєве значення для розслідування кримінального провадження.Незастосування арешту на вищевказане вилучене майно може привести до його зникнення або пошкодження, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримує.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 31.03.2020 приблизно о 06:33 год. поліцейський з логістики, обліку та збереження речових доказів і озброєння Компаніївського ВП Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем Ford Mondeo реєстраційний номер НОМЕР_3 рухався по сухій, чистій, прямій ділянці дороги, що розділена між собою лісомугою, для руху в обох напрямках, що знаходиться в смт. Компаніївка, Кіровоградської області, по вул. Парковій у напрямку автомобільного шляху національного значення Н-14 Олександрівка Кропивницький Миколаїв.

В цей момент в салоні його автомобілю на передньому сидінні перебувала пасажирка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Рухаючись по вказаному відрізку дороги ОСОБА_5 навпроти домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, яка склалась, та її змін, відповідно не відреагував на них, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, змінив напрямок руху автомобілю вліво, та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху в порушення п.п. 2.3.(б), 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, виїхав за межі проїзної частини на лісосмугу.

Внаслідок цього автомобіль Ford Mondeo реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебуваючи вже в некерованому стані, до якого призвели саме дії водія ОСОБА_5 , допустив зіткнення двома деревами та з пеньком зрубаного дерева, що знаходились на вищевказаній лісосмузі за межами проїзної частини зліва по ходу руху автомобіля.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_6 відповідно до попереднього огляду отримала травми у вигляді перелому основи черепа, подряпин на попереку зліва, гематом на правій стороні попереку, подряпин верхньої третини правого стегна, гематом на лівій частині вилиці, перелом 1, 3 ребра, внаслідок яких загинула на місці.

Так, 31.03.2020 у вказаному кримінальному провадженні проведено обшук затриманого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого вилучено ряд речей, а саме: куртка сіро-чорного кольору; брюки, виготовлені з джинсового матеріалу, кофта біло-сіро-чорного кольору; мобільний телефон марки «Huawei», належний ОСОБА_5 , з SIM-картками мобільних номерів телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ; посвідчення водія, виданого на ОСОБА_5 .

Зазначене майно речі, вилучені в ході вказаного обшуку ОСОБА_5 , є речовими доказами, містять відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій.

Зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речового доказу, запобігання можливості приховування, знищення доказів злочинної діяльності, проведення огляду, криміналістичних експертиз, а також має суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим доведено, що вилучені речі та документи відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна.

За такого, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання Слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 про арешт вилученого майна по кримінальному провадженню № 0000314 від 31.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України- задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході обшуку 31.03.2020 громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у приміщенні палати № 7 Компаніївської ЦРЛ, розташованої за адресою: вул. Садова, 192, смт. Компаніївка, Кіровоградська область, а саме: куртка сіро-чорного кольору; брюки, виготовлені з джинсового матеріалу; кофта біло-сіро-чорного кольору; мобільний телефон марки «Huawei», належний ОСОБА_5 , з SIM-картками мобільних номерів телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ; посвідчення водія, виданого на ОСОБА_5 .
Визначити місцем зберігання арештованого майна камеру зберігання речових доказів ТУ ДБР у м. Миколаєві за адресою: м. Миколаїв, вул. Спаська, 18.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1