Номер провадження: 11-сс/813/831/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.05.2020 року у кримінальному провадженні №009192 від 09.11.2014 року, -
встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 15.05.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Азербайджану, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, із середньою освітою, не працюючого, не маючого місця реєстрації на території України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України у кримінальному провадженні №009192 від 09.11.2014 року, та змінено запобіжний захід на домашній арешт, строком на два місяці, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
На вказану ухвалу прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, незаконною та постановленою з істотним порушенням вимог кримінально процесуального законодавства, оскільки висновки суду не відповідають обставинам кримінального провадження.
У зв`язку з викладеним прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.05.2020 року і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_8 .
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Одеській областіперебуває кримінальне провадження №009192 від 09.11.2014 рокуза фактом вчинення злочинів за ч. 2 ст.185, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України, який кваліфікується як розбій напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, та ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України, який кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, та ч.1 ст. 263 КК України, а саме: носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
24.01.2020 року ОСОБА_8 , повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.01.2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_8 , було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави строком до 22.03.2020 року.
25.03.2020 року ОСОБА_8 , повідомлено про нову підозру за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України.
17.03.2020 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №009192 від 09.11.2014 року до 22.05.2020 року.
02.04.2020 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_8 , було змінено запобіжний захід у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 22.05.2020 року.
14.05.2020 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №009192 від 09.11.2014 року до 22.07.2020 року.
Так, положеннями ст.177 КПК України встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України підтверджується: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 10.01.2020 року, протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 від 17.01.2020 року, протоколом обшуку від 23.02.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 24.01.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 24.01.2020 року, висновком експерта №15-В/152-Д від 05.02.2020 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 від 13.03.2020 року, протоколом огляду відеозапису від 17.01.2020 року з відповідними фототаблицями, протоколом додаткового допиту поет прілого ОСОБА_13 від 17.03.2020 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 16.03.2020 року, протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_14 від 08.02.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 06.02.2020 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_16 від 11.02.2020 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_17 від 30.01.2020 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_18 від 18.02.2020 року, та іншими матеріалами клопотання в сукупності.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.185, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України.
Відповідно до ч.3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що слідчий суддя, в ході розгляду клопотання лише формально зазначив, що прокурор не надав доказів, які б свідчили про неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявлених слідчим ризиків.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Апеляційний суд зазначає, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.01.2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_8 , було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави строком до 22.03.2020 року.
27.01.2020 року ОСОБА_8 було звільнено з під варти, у зв`язку з внесенням застави, визначеної ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.01.2020 року.
В подальшому, після неодноразового порушення правил користування електронним засобом контролю ОСОБА_8 , слідчий за погодженням з процесуальним керівником звернувся з клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу підозрюваному, однак у визначену судом дату підозрюваний ОСОБА_8 , до суду не з`явився чим порушив обов`язки передбаченні ст. 194 КПК України, і як наслідок, 02.04.2020 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_8 , було змінено запобіжний захід у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 22.05.2020 року.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду, яка призвела до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що у відповідності з положеннями статей 409, 410 КПК України, є підставами для скасування оскарженої ухвали.
Зокрема, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості та тяжких злочинів, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, відноситься до злочинів проти громадської безпеки та створює небезпеку для життя та здоров`я оточуючих осіб, що відповідно до зміненої 25.03.2020 року підозри саме він керував підготовкою та вчиненням учасниками групи розбійних нападів, грабежів та крадіжок. Також, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 є громадянином іноземної держави, фактично перебуває на території України без законної підстави, не працевлаштований на території України, що свідчить про відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків на території України та про те, що будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винним, останній може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином, згідно з вимогами ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_8 має бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Згідно з правовою позицією ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» остаточне рішення від 20 травня 2010 року, п.34 зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою.
Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права та свободи підозрюваного має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним КПК України конкретним підставам і меті), що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки підозрюваного.
Апеляційний суд вважає обґрунтованим ризик того, що у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.
Вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_8 неодноразово порушив обов`язки, покладені на нього відповідно до ст. 194 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_8 матиме змогу незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні відомості про те, що підозрюваний може бути причетний до вчинення інших кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні №0009192, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2014, досудове розслідування якого на даний час триває.
При цьому, твердження сторони захисту про міцність соціальних зав`язків підозрюваного, а також наявність в нього постійного місця проживання, не спростовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Беручи до уваги вказані обставини та враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 , у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує та є обґрунтованим.
У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»), що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що підозрюваний отримав копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи поданого клопотання, в яких містяться протоколи допиту потерпілих та свідків де зазначено анкетні та контактні дані таких осіб, тому розцінює даний факт як підставу розумної підозри того, що вразі незастосування до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, він зможе незаконно впливати на потерпілих та свідків в рамках даного кримінального провадження.
За таких обставин апеляційний суд встановив існування ризику у вигляді можливого незаконного впливу на свідків та потерпілого.
Апеляційний суд, під час розгляду апеляційної скарги, врахував положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованою апеляційну скаргу прокурора, і вважає, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 , та дозволить органу досудового розслідування контролювати його місце перебування, а також зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, про які апеляційний суд зазначив в мотивувальній частині ухвали.
Врахувавши положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, щодо злочину, який спричинив загибель людини, щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Зазначена норма закону не містить прямої заборони визначити розмір застави у такому випадку, а лише надає суду таке право, при цьому слідчий суддя повинен вирішувати питання щодо наявності підстав для визначення розміру застави поряд із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кожному конкретному випадку окремо, виходячи з обставин справи і даних про особу підозрюваного.
Апеляційним судом враховані конкретні обставини справи, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , та задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає за необхідне не визначати підозрюваному розмір застави.
Згідно з положеннями п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою задовольнити клопотання слідчого про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.05.2020 року про відмову в застосуванні відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 15.07.2020 року включно, без визначення розміру застави.

Взяти ОСОБА_8 під варту в залі суду.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання в частині тримання під вартою.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4