Справа № 738/31/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/422/20
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у місті Чернігові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 17.03.2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання його захисника адвоката ОСОБА_9 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_9 звернулася до суду першої інстанції в інтересах засудженого ОСОБА_7 з клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 17.03.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання. Таке своє рішення суд мотивував тим, що вирок суду, яким ОСОБА_7 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років за вчинення особливо тяжкого злочину, строк давності виконання якого складає 10 років, набрав законної сили 11.12.2008 року, затриманий же ОСОБА_7 був 26.06.2017 року та доставлений до ІТТ для подальшого етапування в СІЗО. Тому підстав для застосування до нього положень ст. 80 КК України, суд не знайшов.

Не погодившись із даним рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання його адвоката та звільнити його від відбування покарання на підставі закінчення строків давності виконання вироку щодо нього у порядку п. 4 ч. 1 ст. 80 КК України. В обґрунтування своїх доводів вказує на неповноту судового розгляду, оскільки поза увагою суду залишилось те, що він не ухилявся від виконання вироку щодо нього, тому і строки давності не зупинялися, на момент закінчення 10 років він не відбув покарання, тому вважає, що є всі підстави для його звільнення. Вказує, що умисне ухилення від відбування покарання може бути підтверджене лише вироком суду, однак такого немає, він не ухилявся від його виконання, вів соціальний образ життя, проживав за однією адресою із сім`єю, був зареєстрований як фізична особа-підприємець, поновлювався на військовому обліку.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили задовольнити, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджено вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2008 року за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ст. 290, 70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Міру запобіжного заходу за вказаним вироком ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено підписку про невиїзд.

Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2008 року, який ухвалою Верховного Суду України від 11 грудня 2008 року залишено без змін, вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2008 року в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі статей 75, 76 КК України та в частині вирішення цивільного позову скасовано, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 289, із застосуванням ст. 69, ч. 2 ст. 185, ст. 290, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, строк відбування покарання обчислюється з моменту приведення вироку до виконання, в строк покарання засудженому зараховано строк затримання з 10 серпня 2007 року по 13 серпня 2007 року, міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд залишено без змін.

Вказаний вирок, відповідно до положень ст. 401, 404 КПК України (1960 року) набрав законної сили 11 грудня 2008 року та звертався до виконання.

Розпорядження про виконання вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2008 року, що набрав законної сили 11 грудня 2008 року, починаючи з 13 лютого 2009 року неодноразово направлялось до Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, а в подальшому Заводському ВП ГУНП в Миколаївській області, для виконання вироку, зокрема взяття ОСОБА_7 під варту.

Відповідно до повідомлення Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області від 29 грудня 2016 року виконання вироку стосовно ОСОБА_7 є неможливим у зв`язку з відсутністю останнього за місцем проживання (а.с. 94).

Постановою Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області від 29 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_7 заведено оперативно-розшукову справу, останнього оголошено у державний розшук як особу, яка ухиляється від виконання вироку суду (а.о.с. 21).

Відповідно до матеріалів особової справи ОСОБА_7 , останній був затриманий 10 серпня 2017 року о 22.00 годині, розшукувався Заводським ВП ГУНП в Миколаївській області, як злочинець, який ухиляється від виконання вироку суду та доставлений до ІТТ№1 ГУНП в Миколаївській області для подальшого етапування до СІЗО м. Миколаєва (а.о.с.18).

Згідно повідомлення № 7971/52-17 від 15 серпня 2017 року, наданого Заводським ВП ГУНП в Миколаївської області, ОСОБА_7 , який розшукувався Заводським ВП ГУНП в Миколаївській області, як кримінальний злочинець, що ухиляється від виконання вироку суду, був затриманий 26 червня 2017 року, та доставлено до ІТТ для подальшого етапування в СІЗО (а.с.20).

Згідно ч. 3 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

Виходячи із оголошення обвинуваченого у розшук поряд зі зміною ним місця постійного проживання, попри обрання йому вироком суду запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд із постійного місця мешкання та затримання його у межах строків давності виконання вироку суду, то суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку, оскільки вирок суду почав виконуватися в межах строків давності.

Крім того, питання звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку вже вирішувалось в судовому порядку і ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 25 жовтня 2017 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25 січня 2018 року, було відмовлено в задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_7 з цих же підстав.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвалене судове рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 418, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про його звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4