Справа № 535/419/18
Провадження № 1-кп/535/3/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого

адвоката ОСОБА_7 ,

представників цивільного

відповідача ПАТ «Полтаваобленерго» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Котельва кримінальне провадження за № 0000429 від 04 листопада 2016 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня , одруженого на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, працюючого водієм ПАТ «Полтаваобленерго», учасник ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, раніше не судимого

в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 03 листопада 2016 року близько 11 години 20 хвилин в світлу пору доби, на законних підставах, керуючи технічно справним автомобілем марки «УАЗ АС-U 39095ВП63НГ», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ПАТ «Полтаваобленерго», рухався по вулиці Полтавський шлях сел. Котельва Полтавської області в напрямку від м. Полтава до м. Охтирка Сумської області.

Пересуваючись з швидкістю 58 кілометрів на годину, яка є дозволеною на даній ділянці дороги, ОСОБА_4 поблизу будинку № 23 по вул. Полтавський шлях сел. Котельва, на зустрічній смузі руху, не врахував дорожні умови, не впорався з керуванням, в наслідок чого своєю передньою правою частиною автомобіля допустив зіткнення із лівою боковою частиною автомобіля марки «Volkswagen Passat 1.9 D», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у попутному напрямку та виконував маневр повороту ліворуч.

В результаті недотримання водієм ОСОБА_4 п.п. 12.3. «Правил дорожнього руху України» водій автомобіля марки «Volkswagen Passat 1.9 D», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно до висновку експерта № 781 від 16.06.2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, закритих переломів задніх відрізків 5-6-7-го ребер зліва по заднє-підкрильцевій лінії зі зміщенням та крайового уламкового перелому заднього відрізку 6-го ребра зліва по паравертебральній лінії з незначним зміщенням, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, своїми необережними діями, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, зокрема п.12.3. «Правил дорожнього руху України» особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_6 , ОСОБА_4 вчинив невеликої тяжкості кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.286 КК України.

У судовому засіданні після роз`яснення головуючим суті обвинувачення ОСОБА_4 в присутності свого адвоката зазначив суду, що йому зрозуміло суть обвинувачення, він не визнає себе винним.
Під час судового слідства обвинувачений ОСОБА_4 в свої поясненнях суду свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенню (злочину) не визнає, хоча в своїх поясненнях суду підтвердив факт керування в той день 03.11.2016 року автомобілем «УАЗ» в сел. Котельва на автодорозі в напрямку від м. Полтава до м. Охтирка де його автомобіль зіткнувся з автомобілем «Volkswagen» під керуванням громадянина ОСОБА_6 . Із змісту пояснень обвинуваченого вбачається, що на його думку винуватий в ДТП потерпілий ОСОБА_6 , так-як він як водій автомобіля «УАЗ» при початку обгону розраховував, на те що водій ОСОБА_6 повинен бачити це, і дотримуючись правил надати йому можливість завершити обгін.

Обвинувачений в свої поясненнях намагався не визнавати своєї вини, разом з тим, вина обвинуваченого в об`ємі дій, зазначених у мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні. Поясненнями потерпілого ОСОБА_6 , котрий під час судового слідства пояснив суду, що дійсно 03 листопада 2016 року в обідній час рухався по автодорозі в селищі Котельва Полтавської області в напрямку від м. Полтава до м. Охтирка Сумської області. Коли змінював рух та повертав ліворуч увімкнув покажчик повороту, при цьому відчув сильний удар в ліву задню частину автомобіля. Автомобіль від удару з`їхав на обочину і в`їхав в дерев`яний паркан. Після ДТП відчув біль в області грудної клітини, викликав поліцію, і звернувся за медичною допомогою. Винуватцем даної дорожньої пригоди вважає водія автомобіля УАЗ, який не виконав вимоги правил і почав обгін, коли автомобіль «Volkswagen» вже здійснював маневр повороту ліворуч, і в цю мить автомобіль УАЗ зіткнувся з автомобілем «Volkswagen».

Крім вище викладеного вина обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України підтверджується дослідженими та оголошеними в ході судового слідства наступними доказами, а саме: змістом витягу з ЄРДР за № 0000429 від 04.11.2016 року (т. 1 а.с. 227), змістом протоколу огляду місця ДТП від 03.11.2016 року, схемою та фото-таблицями до нього, яким зафіксовано місце ДТП після зіткнення транспортного засобу - автомобіля «УАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 з автомобілем «Volkswagen Passat 1.9 D», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , місце розташування транспортних засобів після ДТП та інші сліди ДТП, в тому числі осип скла (т.1 а.с. 230-236); змістом протоколу огляду транспортного засобу та фото-таблицею до нього від 04.11.2016 року автомобіля «УАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким чітко зафіксовано його зовнішній вид та пошкодження автомобіля «УАЗ», а також державний номерний знак (т. 1 а.с. 238-248); змістом протоколу огляду транспортного засобу та фото-таблицею до нього від 03.11.2016 року автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким чітко зафіксовано його зовнішній вид та пошкодження автомобіля «Volkswagen», а також державний номерний знак (т.1 а.с. 249-252); змістом висновків № 40 та 41 від 03 листопада 2016 року, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за висновками у водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено (т. 2 а.с. 1,2); змістом додаткового протоколу огляду місця події та фото-таблицею до нього від 19.08.2017 року місця ДТП де водій автомобіля «Volkswagen» потерпілий ОСОБА_6 вказує на місце зіткнення автомобілів та місце знаходження осипу скла після зіткнення (т.2 а.с. 57-64); змістом протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 від 05.04.2017 року (т. 2 а.с. 24-26); змістом протоколу проведення слідчого експерименту з водієм ОСОБА_4 від 20.03.2017 року (т. 2 а.с. 28-30); змістом висновку комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 477/478 від 18.10.2017 року, де чітко зазначено, що в заданій дорожній обстановці водій автомобіля «УАЗ» ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху (т.2 а.с. 73-80); змістом висновку автотехнічної експертизи № 541 від 16.11.2017 року, де чітко зазначено, що в заданій дорожній обстановці водій автомобіля «УАЗ» ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти зіткнення екстреним гальмуванням з моменту виникнення небезпеки, а також в діях водій автомобіля «УАЗ» ОСОБА_4 вбачається невідповідність з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди (т.2 а.с. 128-131).

В судовому засіданні під час допиту судовий експерт ОСОБА_10 повністю підтримав складені ним вказані вище експертні висновки, вказавши, що в експертизі № 541 допущено описку в зазначенні пункту правил в місто 12.3 вказано помилково 12.1.

Зміст висновку експертів за результатами проведення комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 17399/19-52/25377/19-52 від 16.09.2019 року, не спростовує попередніх експертних висновків № 477/478 від 18.10.2017 року, № 541 від 16.11.2017 року проведених судовим експертом НДЕКЦ ОСОБА_10 (т. 3 а.с. 161-172).

В судовому засіданні експерти Київського НДІСЕ ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтримали складений ними вище вказаний експертний висновок.

Змістом висновку додаткової судово-медичної експертизи № 781 від 16.06.2017 року відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (т. 2 а.с. 22-23).

В судовому засіданні судово-медичний експерт обласного бюро СМЕ ДОЗ Полтавської облдержадміністрації ОСОБА_13 , підтвердила складений нею висновок додаткової судово-медичної експертизи.

Оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази знайшли своє підтвердження під час судового засідання, і є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, є узгодженими між собою, і не викликають у суду жодних сумнівів для належної правової оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_4 та визнання доведеності його винуватості, а тому суд кладе їх в основу обвинувального вироку.
Суд, погоджуючись з аргументованими та обґрунтованими висновками комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 477/478 від 18.10.2017 року, автотехнічної експертизи № 541 від 16.11.2017 року, виходив з того, що відповідно до змісту вище зазначених висновків чітко вказано, що дії водія автомобіля «УАЗ» ОСОБА_4 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, на думку суду судові експертизи експертами, експертної установи Полтавського НДКЦ Міністерства Внутрішніх Справ України здійснюються на високому професійному рівні.

Даючи оцінку висновку спеціаліста-автотехніка № 2/1від 14.02.2019 року проведеної експертом ОСОБА_14 (т. 3 а.с. 65-77), суд виходив з того, що даний висновок спеціаліста був замовлений обвинуваченим та стороною захисту, з метою отримання такого висновку спеціаліста, який би допоміг обвинуваченому уникнути відповідальності. При цьому фактично висновок проводився спеціалістом без попередження його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта, складений для надання суду(ст. 384 КК України). Даний висновок спеціаліста повністю суперечитьвисновку експерта НДКЦ, а також і висновку експертів Київського НДІСЕ, які проводили комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, що в свою чергу заставляє критично ставитися до вище зазначеного висновку спеціаліста-автотехніка.

Показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які вони давали під час проведення з ними слідчого експерименту від 14.02.2018 року та під час допиту їх в суді не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки їх покази в частині указаного ними місця зіткнення транспортних засобів позбавлені технічної спроможності. В частині розташування автомобіля марки «УАЗ», відносно меж проїжджої частини в момент зміни напрямку руху ліворуч автомобілем марки «Volkswagen» також позбавлені технічної спроможності. Все це підтверджується відповідними висновками експерта по свідкам: ОСОБА_15 (висновок експерта № 90 від 02.03.2018 року), ОСОБА_16 (висновок експерта № 91 від 02.03.2018 року), ОСОБА_17 (висновок експерта № 92 від 03.03.2018 року), ОСОБА_18 (висновок експерта № 93 від 01.03.2018 року), ОСОБА_19 (висновок експерта № 89 від 02.03.2018 року).

Такі обставини свідчать про те, що свідки фактично говорили не повністю правдиво намагаючись таким чином допомогти своєму колезі водію ОСОБА_4 , який віз їх, в той день на автомобілі «УАЗ». Підчас їх допиту в суді вони в більшості висловлювали свої суб`єктивні міркування та розповідали про обставини, які ніякого правового значення по розгляду вище вказаного кримінального провадження не мають.

До пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 , про те що він розраховував на обачність потерпілого, який повинен був впевнитись в безпечному маневрі при зміні руху ліворуч їдучі попереду нього, суд відноситься критично. Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , як водій керуючи автомобілем (джерелом підвищеної небезпеки, везучи працівників ПАТ «Полтаваобленерго» на роботу) позаду повинен передбачати можливість виникнення попереду небезпеки для себе та інших учасників руху, і сам виконувати вимоги правил дорожнього руху, а не легковажно розраховувати на обачність інших осіб. Перекладаючи відповідальність з себе на інших осіб, зокрема потерпілого.

Суд оцінюючи показання обвинуваченого, потерпілого виходить, також з того, що потерпілий попереджається про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України за завідомо неправдиві показання, а обвинувачений не попереджається, що дає йому можливість уникаючи відповідальності говорити суду неправду.

Суд вважає, що посилання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 , про те що отримані слідством докази слід визнати неналежними і недопустимими, є необґрунтованими, оскільки такі їх висловлювання нічим об`єктивно не підтверджені. А посадові особи поліції, експертних установ та прокуратури, які здійснювали досудове слідство, процесуальне керівництво та надавали дані документи до суду, діяли в силу своєї компетентності та службових обов`язків, тому вони несуть відповідальність за здійснені ними процесуальні дії, а беззаперечних доказів про те, що вони допустили порушення і були за це притягнуті до відповідного виду відповідальності, на момент розгляду даного кримінального провадження в суді стороною захисту суду не надано (хоча за скаргами та заявами обвинуваченого проводилися службові перевірки). Інших обставин, які б могли на це вказувати, в ході судового засідання не виявлено. Зазначені обставини фактично закріпили презумпцію законності дій працівників поліції, експертів НДЕКЦ, ПОБСМЕ та прокуратури (публічного обвинувача).
Крім цього суд вважає, що правосуддя в Україні має здійснюватися на засадах принципів справедливості та індивідуалізації кримінальної відповідальності, за яких формальний момент (процесуальне оформлення слідчих дій, хронологічна упорядкованість документів кримінального провадження) не може підтверджувати наявності підстав для визнання доказів неналежними та недопустимими, а також не може превалювати над фактичними обставинами дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали в зв`язку з порушенням обвинуваченим ОСОБА_4 п.12.3 Правил дорожнього руху України.
Суд системно допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, проаналізувавши норми кримінального закону, вважає, що винуватість ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) за встановлених вище у вироку обставин, що є процесуальним джерелом доказів, і знайшли своє підтвердження безпосередньо у судовому засіданні.

Оцінюючи доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 , винний в скоєнні кримінального правопорушення (злочину) невеликої тяжкості, за вище вказаних обставин, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху, в наслідок чого потерпілому ОСОБА_6 , спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

Захисник-адвокат ОСОБА_5 надав до суду письмову заяву від 27 січня 2020 року підписану особисто обвинуваченим ОСОБА_4 , в якій ОСОБА_4 відмовився від застосування судом щодо нього ст. 1 п. е) Закону України «Про амністію у 2016 році».

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , в присутності захисника-адвоката підтвердив заяву про відмову застосування до нього амністії.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить, із вимог ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), врахувавши те, що форма вини злочину визнається необережною, а також те, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості, особу винного, обумовлену тим, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 66, 67 КК України, в ході досудового та судового слідства не виявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих обставин покарання обвинуваченого, позицію публічного обвинувача, який просить призначити покарання у виді обмеження волі та звільнити від покарання з іспитовим строком, потерпілого його представника, які просять призначити мінімальний вид покарання, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу не в максимальних межах санкції відповідної частини та статті КК України. На думку суду, максимальна межа буде карою, а не покаранням за вчинення конкретного злочину. І призначення обвинуваченому ОСОБА_4 більш тяжкий вид покарання буде недоцільним і не матиме виховного та профілактичного впливу.

За змістом п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
На думку суду виходячи із конкретних обставин справи суд вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами так-як ОСОБА_4 вчинив необережне кримінальне правопорушення (злочин), не маючи умисел на спричинення негативних наслідків вперше притягається до кримінальної відповідальності, суд також враховує те, що ОСОБА_4 в теперішній час працює в ПАТ «Полтаваобленерго» на посаді водія, і якщо позбавити його права керувати транспортними засобами, то він автоматично позбавляється роботи бо він за професією є водієм. В момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений був тверезий.

Таке покарання на думку суду, буде справедливим, співмірним та домірним вчиненому обвинуваченим кримінальному правопорушенню (злочину), необхідне і достатнє для виправлення і соціальної реабілітації обвинуваченого ОСОБА_4 , а також попереджатиме і запобігатиме вчиненню обвинуваченим нових злочинів і в повній мірі відповідатиме меті кримінального покарання.

Згідно змісту витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000429 від 04.11.2016 року, днем вчинення злочину, за яким обвинувачується ОСОБА_4 , є 03 листопада 2016 року, тобто з дня вчинення злочину пройшло на сьогоднішній день більше трьох років.

Ураховуючи, що з дня вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, який є злочином невеликої тяжкості, минуло більше трьох років.

Відповідно до положень п.2) ч.1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України - особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

З огляду на відсутність в ході судового розгляду клопотань від учасників судового провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд вважає за необхідне і законне звільнити ОСОБА_4 від покарання за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі положень ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.

Захід забезпечення кримінального провадження застосований ухвалами слідчого судді Котелевського районного суду Полтавської області від 08.11.2016 року, про накладення арешту на майно, а саме автомобілі (т. 2 а.с. 4-5, 6-7) скасувати та вирішити долю арештованого майна в порядку визначеному ст. 100 КПК України.

Питання про речові докази по даному кримінальному провадженню (т.2 а.с. 31,32), суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз в загальній сумі 24550 гривень 78 копійок, затрачених судовими експертами відповідно до вимог ст. 124 КПК України, необхідно стягти з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

До обвинуваченого ОСОБА_4 заявлений цивільний позов прокурором Котелевського відділення Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області про відшкодування державних коштів, затрачених на стаціонарне лікування особи, що потерпіла від кримінального правопорушення, у сумі 6789 гривень 40 копійок (т.1 а.с. 65-69), відповідно до вимог ст. 128 КПК України, ст. 1206 ЦК України, підлягає до повного задоволення.

Потерпілим ОСОБА_6 до ПАТ «Полтаваобленерго» заявлений цивільний позов, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину, а саме: матеріальної шкоди в розмірі 97750 гривень 64 копійки, яка складає вартість автомобіля, а також моральну шкоду в розмірі 20000 гривень (т. 1 а.с. 17-20).

Відповідно до змісту вимог ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Під час судового розгляду за клопотання представника потерпілого (цивільного позивача) адвоката ОСОБА_7 по цивільному позову, було ухвалою суду залучено в якості співвідповідача ПАТ «Страхова компанія Арсенал страхування» (т. 4 а.с. 37-38).
Потерпілим ОСОБА_6 27.01.2020 року до суду надано письмову заяву, в якій він просить закрити провадження в частині його позову провідшкодування матеріальної та моральної шкоди до співвідповідача ПАТ «Полтаваобленерго», у зв`язку з відмовою від вимог до даногоспіввідповідача (т.4 а.с. 66), відповідно до змісту вимог п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України провадження по позовних вимогах до співвідповідача ПАТ «Полтаваобленерго» необхідно закрити.

Прокурор ОСОБА_3 , який брав участь в судовому розгляді підтримав позов прокурора та позов потерпілого повністю.
Потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_20 просять позов потерпілого до ПАТ «Страхова компанія Арсенал страхування» задовольнити повністю.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник-адвокат ОСОБА_5 в своїх поясненнях суду зазначили, що вину не визнають, щодо цивільних позовів не висловилися.

Представник співвідповідача ПАТ «Полтаваобленерго» ОСОБА_9 , під час судових дебатів намагалася розповідати про обставини, які ніякого правового значення щодо долі цивільного позову не мають, при тому, що позивач відмовився від позову до організації, яку представляє ОСОБА_9 .

Представник співвідповідача ПАТ «Страхова компанія Арсенал страхування» адвокат ОСОБА_21 , надала до суду письмове заперечення щодо цивільного позову (т.4 а.с. 78-82).

Суд, системно дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали цивільного позову, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов прокурора підлягає до повного задоволення, провадження по позовних вимогах до співвідповідача ПАТ «Полтаваобленерго» необхідно закрити, а по позовних вимогах до ПАТ «Страхова компанія Арсенал страхування» слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 48 від 18.05.2017 року, (т. 2 а.с. 36-44) ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Passat 1.9 D», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 99750 гривень 64 копійки, вартість завданого матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Passat 1.9 D», державний номерний знак НОМЕР_2 дорівнює ринковій вартості вищевказаного автомобіля 99750 гривень 64 копійки, вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість.

Відповідно до змісту поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А 1/ 9189258 від 05.04.2016 року, сума (ліміту відповідальності) заподіяну майну становить сто тисяч гривень з франшизою нуль гривень (т. 3 а.с. 200).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 6 Закону - страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до змісту вимог ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до змісту пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП.

Враховуючи вище викладені обставинивказують на наявність законних підстав для задоволення вище вказаного позовув кримінальному провадженні до співвідповідача ПАТ «Страхова компанія Арсенал страхування», оскільки шкода заподіяна майну потерпілого оцінена на підставі товарознавчої експертизи в розмірі 99750 гривень 64 копійки, яка не перевищує ліміт відповідальності страховика зазначеної в полісі 100000 гривень, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Страхова компанія Арсенал страхування», на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 99750 гривень 64 копійки.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора та потерпілого ОСОБА_6 , в кримінальному провадженні, про відшкодування матеріальної шкоди в результаті кримінального правопорушення (злочину) повністю, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України.

Захід забезпечення кримінального провадження, зокрема запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 127-129, 371, 373, 374, 376, КПК України, суд;-

У Х В А Л И В:

Обвинуваченого ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання: за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень,без позбавленням права керувати транспортними засобами.
Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання за скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Речові докази по кримінальному провадженню, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме: «УАЗ АС-U 39095ВП63НГ», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ПАТ «Полтаваобленерго» та автомобіль «Volkswagen Passat 1.9 D», державний номерний знак НОМЕР_2 , які передано під зберігаючі розписки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , вважати дані речові докази повернутими законним володільцям власникам. Оптичний носій CD-R з відеофонограмою з місця ДТП, зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Стягти з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі на проведення судових експертиз у сумі 24550 гривень 78 копійок.

Цивільний позов прокурора до обвинуваченого задовольнити повністю.

Стягти з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації (одержувач: Полтавський обласний бюджет; ; р/р № 0001 в ГУДКС України у Полтавській області, МФО 831019, код бюджетної класифікації: 24060300 «інші надходження), коштів у сумі 6789 гривень 40 копійок.

Провадження за позовними вимогами потерпілого ОСОБА_6 до ПАТ «Полтаваобленерго» на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України закрити, у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ПАТ «Страхова компанія Арсенал страхування» задовольнити повністю.

Стягти з ПАТ «Страхова компанія Арсенал страхування» на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 99750 гривень 64 копійки.

Надані прокурором матеріали кримінального провадження залишити на зберіганні при обвинувальному акті в матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржений через Котелевський районний суд Полтавської області до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору вирок вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити, обвинуваченому, потерпілому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1