Справа № 384/777/19
Провадження № 1-кп/386/42/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
обвинувачених ОСОБА_5
ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Голованівськ, клопотання прокурора, у кримінальному провадженні №1-кп/386/42/20, дані про яке внесені до ЄРДР № 0000108 від 22.08.2019 року , про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, українця, громадянин України, освіта професійно-технічна, тимчасово не працюючий, не одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, не військовозобов`язаний, стан здоровя задовільний, зареєстрованого та фактично проживає АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такий, що не має судимості:

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
На розгляді у Голованівському районному суді Кіровоградської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, дані про яке внесені до ЄРДР № 0000108 від 22.08.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 23.11. 2019 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з моменту його затримання, тобто 22 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 строком на 60 днів, оскільки ризик, передбачений п. 1 ч.1ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України , який виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, продовжує існувати.

Потерпілий допустив за можливе застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений та його захисник проти продовження запобіжного заходу, заперечили, просили змінити його на домашній арешт.

Вислухавши думку учасників судового провадження суд вважає можливим продовжити запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Вільшанського районного суду Кіровоградської області 23.11. 2019 року відносно ОСОБА_5 застосовано до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з моменту його затримання, тобто з 22 листопада 2019 року по 20.01.2020 року.

Стаття 177 КПК передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обирати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Водночас, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Зважаючи на викладене, суд все ж приходить до висновку, що обставини, на які посилався слідчий суддя при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, а суд при продовженні дії запобіжного заходу, не змінилися. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризик, який виправдовує тримання особи під вартою, не зменшився.

Обставини особистого життя та соціальної адаптації у суспільстві свідчать про наявність певних ознак нестабільного характеру поведінки обвинуваченого у звичайному житті , що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів.

Оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, враховуючи ризик втечі, зумовлений тяжкістю покарання за інкримінованим йому злочином та обґрунтованість підозри, яка встановлена (та не спростована) при застосуванні запобіжного заходу, суд вважає, що на даний час більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які суд вважає доведеними, виходячи з обставин вчинення злочину, інкримінованого обвинуваченому. Із зазначених підстав суд приходить до висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання особи під вартою.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого є недостатнім, оскільки він, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, і заявлені при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики не зменшились, перебуваючи на волі обвинувачений, може порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язків та переховуватися від суду.

Обвинувачений не працює, не перебуває у зареєстрованому шлюбі, не має постійного законного джерела прибутку, а отже є реальні підстави вважати, що обвинувачений залишаючись на свободі, матиме змогу переховуватись від суду , що в свою чергу вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тяжкість покарання у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого той обвинувачується.

Тримання під вартою обвинуваченого, як запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 180, 197, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою у кримінальному провадженні № 1-кп/386/42/20 дані про яке внесені до ЄРДР № 0000108 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на шістдесят днів, тобто до 13 березня 2020 року включно.

Ухвала діє до 13 березня 2020 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження заходу забезпечення кримінального провадження, у вигляді тримання під вартою, до Кропивницького апеляційного суду, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року, протягом семи днів з дня її оголошення, а ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1