Справа №345/2195/20
Провадження № 1-кп/345/301/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.07.2020 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3 потерпілого ОСОБА_4 обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 кримінальне провадження №0000586 по обвинуваченню: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки села Ганусово Несвіжського району Мінської області, Білорусія, жительки АДРЕСА_1 , не працюючої, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимої: вироком апеляційного суду Івано-Франківської області 02.04.2004 року за ст. 187 ч. 4, ст. 115 ч.1 п.п. 4,6,12,13 КК України до пожиттєвого позбавлення волі, постановою Верховного суду України від 06.07.2004 замінено покарання на 15 років позбавлення волі, звільнена умовно-достроково 22.06.2016, 12.12.2019 за ст. 356 КК України до сплати 850 грн. штрафу - штраф оплачено, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ :

26.06.2020 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України.
З обвинувального акту вбачається, що злочин вчинено за наступних обставин:

ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення не стала та повторно вчинила умисний злочин проти власності.

Так, 02.01.2020 близько 19:40 год. ОСОБА_5 перебувала позаду автозупинки «Технікум», що в м. Калуш, по вул.Хіміків, де побачила ОСОБА_4 , який користувався мобільним телефоном.
У цей час у неї виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство). Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх та свідомо бажаючи їх настання, з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросила в ОСОБА_4 його мобільний телефон марки «Nokia» моделі «3.2 TA -1156 DS» об`ємом пам`яті 2/16 Gb не маючи дійсного та реального наміру на його повернення.
ОСОБА_4 , будучи впевненим у добросовісності дій ОСОБА_5 , добровільно передав останній мобільний телефон, що належав йому на праві власності, марки «Nokia» моделі «3.2 TA -1156 DS» об`ємом пам`яті 2/16 Gb з чохлом у вигляді «книжки» чорного кольору із шкірзамінника загальною вартістю 2082 гривень з картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 40 грн., на рахунку знаходилось 77 грн., будучи впевненим, що ОСОБА_5 після здійснення дзвінка поверне мобільний телефон.
Визначивши вказаний мобільний телефон, як об`єкт свого злочинного посягання, ОСОБА_5 , не маючи дійсного наміру на повернення мобільного телефону, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх та свідомо бажаючи їх настання, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю уваги зі сторони потерпілого, покинула місце та в подальшому чужим майном розпорядилася на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 , своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання обману (шахрайстві), вчиненому повторно, спричинила потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 2199 гривень.
25.06.2020 між сторонами кримінального провадження потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 , на підставі ст. ст. 468, 469, 471 КПК України, досягнуто та підписано угоду про примирення між потерпілим та підозрюваною.

Із змісту угоди про примирення вбачається, що ОСОБА_5 під час досудового розслідування щиро розкаялася, повністю визнала свою вину у вчиненому злочині та добровільно відшкодувала завдану матеріальну шкоду.

Сторони дійшли згоди, що за вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції ст. 190 ч. 2 КК України у вигляді штрафу в розмірі 60 нмдг, оскільки обвинувачена на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше судима, завдану потерпілому шкоду відшкодувала повністю, а також щиро розкаялася.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи ту обставину, що між підозрюваною та потерпілим було укладено угоду про примирення, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження відповідно до положень ст. 474 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч. 2 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

При цьому, в судовому засіданні обвинувачена зазначила, що розуміє права визначені ст. 474 ч. 4 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч. 2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, які у судовому засіданні їй додатково роз`яснені, визнала свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч. 2 КК України, підтвердила обставини, викладені у пред`явленому їй обвинуваченні та надала згоду на призначення узгодженого сторонами кримінального провадження покарання.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив добровільну згоду на укладену угоду про примирення та пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, просив затвердити зазначену угоду.

Прокурор вважає за доцільне затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілим та підозрюваною, як таку, що відповідає вимогам закону.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі "Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства"). А також у рішеннях в справах "Леонід Лазаренко проти України" від 28.10.2010 року та "Боротюк проти України" від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що " … ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі "Сейдович проти Італії")".

Суд переконався у підготовчому судовому засіданні, що укладення сторонами угоди про примирення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

До обставин, що пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття та відшкодування завданої шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що угода про примирення може бути затверджена судом, оскільки її зміст, а порядок укладання відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, очевидною можливістю виконання ним взятих на себе за угодою зобов`язань.

Підстав для відмови у затвердженні угоди відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, процесуальні витрати відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 314, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про примирення від 25.06.2020, укладену в м. Калуш, в рамках кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 190 ч. 2 КК України, між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу врозмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.

Речові докази довідку із ПТ «Ломбард «Фінанс» за вихідним номером №492/6 від 15.06.2020 про те, що ОСОБА_5 дійсно закладала до ломбардного відділення ПТ «Ломбард «Фінанс» 11.06.2020 мобільний телефон марки «Nokia» моделі «3.2 ТА-1156 DS» 2/16 Gb на 1 арк.; копію договору №639-20000767 від 11.01.2020 (специфікація) на 1 арк., які зберігаються при матеріалах кримінального провадження №0000586 залишити при даних матеріалах.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України, а саме: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя