Провадження №1-кп/523/40/20
УХВАЛА
про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та
про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

14 травня 2020 року

Колегія суддів Суворовського районного суду міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

в ході розгляду у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувального акту від 25.12.2014 року й доданих до нього документів у кримінальному провадженні №0004261 від 30.08.2014 року за обвинуваченням:

? ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Римаровка Красноокнянського району Одеської області, українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого малолітню дитину 2015 року народження, зі слів працюючого будівельником за наймом та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості,

у скоєнні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, а також:

? ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Терновка Слободзейського району ПМР, громадянина Молдови, українця за національністю, з середньою освітою, зі слів перебуває у цивільному шлюбі та працює підсобником у сфері будівництва за наймом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого на території України,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,

? ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
На розгляді Колегії суддів Суворовського районного суду м.Одеси знаходяться означені матеріали підготовчого провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а строк застосування до перших двох обвинувачених певних запобіжних заходів, за останньою за часом ухвалою попереднього складу Колегії суддів від 16.03.2020 року, спливає 14.05.2020 року.

В підготовче судове засідання обвинувачений ОСОБА_11 , потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не з`явились, про причини неявки до суду не повідомили, та матеріали належного виконання судового доручення щодо встановлення місця знаходження вказаного обвинуваченого органом досудового розслідування до суду вкотре не надані, що обумовлює неможливість проведення підготовчого провадження та слугує підставою для відкладення судового засідання.
12.05.2020 року захисник ОСОБА_6 звернулась до суду із клопотанням про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи його недоведеністю прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що вказаний обвинувачений перебуває під вартою з 2014 року, а отже фактично відбув мінімальне покарання.
У свою чергу, того ж дня прокурором ОСОБА_5 до суду подано та в судовому засіданні підтримано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , мотивуючи його тим, що судовий розгляд ще не розпочатий, строк тримання обвинуваченого під вартою спливає, а ризики, які існували в ході досудового розслідування й передбачені ст.177 КПК України (зокрема, переховування від суду, незаконного впливу на свідків, знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, вчинення іншого кримінального правопорушення), не відпали.
Крім того, прокурором ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні подано і підтримано письмове клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_10 з покладенням відповідних обов`язків, посилаючись на те, що станом на теперішній час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України (зокрема, переховування від суду, незаконного впливу на свідків, знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, вчинення іншого кримінального правопорушення).
Вислухавши прокурора ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на підтримку внесених кожним з них відповідних клопотань, з`ясувавши думку обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав свого захисника, заслухавши захисника ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які не заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, дослідивши наявні в розпорядженні суду матеріали підготовчого провадження, Колегія суддів доходить наступного.

За ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу, наряду з іншим, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжувати злочинну діяльність.

З огляду на ст.178 вказаного Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Пункт 3 ч.2 ст.183 означеного Кодексу встановлює, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
За обвинувальним актом, ОСОБА_9 висунуте обвинувачення у скоєнні особливо тяжких злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисного вбивства, вчиненого з корисливих мотивів, та нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, які передбачають можливість призначення покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, та зокрема, на довічний термін.

Як слідує з обвинувального акту та встановлено під час підготовчого провадження, обвинувачений ОСОБА_9 , зі слів, працює будівельником за наймом, в силу ст.89 КК України не має судимості, одружений і має малолітню дитину 2015 року народження, забезпечений місцем реєстрації в Одеській області та проживання в м.Одесі, а згідно попередньо наданих стороною захисту відповідних документів, за місцем проживання характеризується позитивно, що за своєю сукупністю обумовлює достатню міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його проживання.
Разом із тим, як вбачається з матеріалів підготовчого провадження, з огляду на обставини погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 та його скарги щодо неналежного отримання медичної допомоги в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», ухвалою Колегії суддів від 16.03.2020 року керівництву філії Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області в порядку ч.6 ст.206 КПК України надано доручення щодо невідкладної організації проведення судово-медичного обстеження вказаного обвинуваченого, із залученням відповідних спеціалістів, зокрема, отоларинголога і пульмонолога, дослідженням аналізу його крові та визначенням можливості лікування виявлених хвороб в умовах тримання під вартою.

З огляду на викладене, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ, при вирішенні заявлених сторонами відповідних клопотань щодо застосування того чи іншого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_9 (у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту), Колегією суддів приймається до уваги тривалість строку перебування обвинуваченого під вартою протягом більш ніж п`ять з половиною років, наявність у останнього фактичного місця проживання в м.Одесі, сімейний стан та стан його здоров`я, а також недоведеність прокурором ОСОБА_5 під час розгляду означеного клопотання недостатність застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Крім того, неодноразово відхилений Колегією суддів під час попереднього вирішення аналогічних питань та вкотре зазначений прокурором ОСОБА_5 у розглядуваних клопотаннях ризик можливості вчинення обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 іншого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення ані матеріалами цього клопотання, ані в судовому засіданні не доведений та доводи прокурора уявляються суперечливими, оскільки як слідує з матеріалів судового провадження, перший обвинувачений в силу ст.89 КК України є особою, яка не має судимості, а другий на території України не судимий.
При розв`язанні питання, пов`язаного із доцільністю застосування до обвинувачення ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, Колегією суддів приймається до уваги приписи Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зокрема, відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України»), ЄСПЛ визнав, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, та у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

За п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», Суд встановив, що ч.3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Разом із тим, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин, а за п.39 рішення у справі «Хайредінов проти України», існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект п.3 ст.5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання від вартою перестає бути обґрунтованим.
Як слідує з п.59 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», органи влади повинні також забезпечити всебічний облік даних про стан здоров`я ув`язненого та про лікування, яке він отримував під час тримання його під вартою, а також, коли цього потребує медичний стан, забезпечити регулярний і систематичний нагляд поряд із комплексною стратегією лікування, мета якої полягає не лише в реагуванні на симптоматичному рівні, а й у подоланні наявних у ув`язненого хвороб або недопущенні їх загострення.
Слід також зауважити на тому, що згідно рішення Конституційного суду України №14-рн/2003 від 08.07.2003 року у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.
Аналогічні висновки ЄСПЛ виклав у пілотному рішенні «Сукачов проти України» від 30.01.2020 року, де Суд визнав неналежними умови тримання ув`язнених під вартою у більшості СІЗО України (зокрема й в Одеському СІЗО), що виявляють порушення статті 3 Конвенції (п.46-100), а також зауважив на тому, що коли держава не може гарантувати кожному ув`язненому умови, які відповідають статті 3 Конвенції, найбільш доречним рішенням проблеми переповненості уявляється зменшення кількості утримуваних осіб шляхом частішого використання заходів, не пов`язаних з триманням під вартою і шляхом мінімізації використання попереднього ув`язнення (п.146).

У цьому ж рішенні, ЄСПЛ визначив, що прокурорів та інших працівників правоохоронних органів слід заохочувати до подальшого зменшення кількості запитів щодо початкового утримання під вартою та його продовження, окрім найбільш серйозних справ (п.149).

За ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
На підставі наведеного, оцінивши в сукупності викладені законодавчі вимоги та практику ЄСПЛ, приймаючи до уваги викладені в обвинувальному акті фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_9 злочину, його особу та тривалість терміну перебування під вартою, враховуючи мінімізацію на даному етапі провадження існуючих під час попереднього вирішення аналогічних питань з розглядуваного приводу ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що прокурором ОСОБА_5 в судовому засіданні недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не доведено, та потерпілою стороною інтерес до цього кримінального провадження втрачений, а результати належного виконання судового доручення стосовно обвинуваченого ОСОБА_14 до суду протягом тривалого часу не надано, з огляду на що Колегія суддів незважаючи на тяжкість злочинів у конкретному випадку і у контексті ч.4 ст.194 цього ж Кодексу, доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаним обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим уявляється застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із застосуванням електронного засобу контролю, та із частковим задоволенням клопотання сторони захисту, із залишенням клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.
Частинами 1, 2 ст.181 КПК України регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобового або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Між тим, за обвинувальним актом ОСОБА_10 висунуте обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у приміщення, яке передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 цього ж Кодексу, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, як встановлено під час підготовчого провадження та вбачається з розглядуваного клопотання, обвинувачений ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, офіційно неодружений та непрацевлаштований, але останній є раніше не судимою особою на території України, зі слів працює та перебуває у цивільному шлюбі, має місце проживання в м.Одесі, сукупність чого у свою чергу підтверджує доводи сторони обвинувачення про певну міцність соціальних зв`язків вказаного обвинуваченого в місці його тимчасового місця проживання.

Отже, Колегія суддів в цілому погоджується з доводами сторони обвинувачення про неможливість в теперішній час застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 інших більш м`яких видів запобіжного заходу, які б повною мірою забезпечили належне виконання ним процесуальних обов`язків та дозволили б запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а відтак клопотання прокурора ОСОБА_5 відносно зазначеного обвинуваченого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.177-178, 181, 183-184, 194, 314-315, 202, 369-372, Главою 18 КПК України, Колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, залишити без задоволення, а клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну вказаному обвинуваченому запобіжного заходу, - задовольнити частково.

Змінити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у скоєнні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 12 липня 2020 року, негайно звільнивши вказану особу з-під варти в залі суду.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , наступні обов`язки: невідкладно прибути до місця проживання за означеною адресою та заборонити цілодобово її залишати; за кожною вимогою прибувати до прокурора або суду для участі в судових засіданнях за додатково узгодженими датами та часом; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , що згідно ч.6 ст.195 КПК України, відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.
Застосування електронних засобів контролю здійснювати в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України.
Зобов`язати слідчого або працівника органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю під розпис роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_4 , строком до 12.07.2020 року, поклавши на вказану особу наступні обов`язки:
1) заборонити залишати місце проживання в період часу з 21:00 до 07:00 години наступної доби, яке розташоване за означеною адресою;
2) без дозволу суду не відлучатися за межі м.Одеси;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
4) утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками.
Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.
Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обох обвинувачених закінчується 12.07.2020 року.

Виконання ухвали в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, а до обвинуваченого ОСОБА_10 працівникам Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.
Копію ухвали направити для виконання до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області та Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, для контролю виконання до Одеської місцевої прокуратури №4, для відома - начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор», для відома та виконання вручити під розписку обвинуваченим ОСОБА_9 й ОСОБА_10 , а також надати іншим заінтересованим особам.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3