Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3866/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9
представника потерпілої: ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 21 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, неодруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, працюючого директором установи «Подіум» Українського фонду «Реабілітація інвалідів», зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 369 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 369 КК України - 4 роки позбавлення волі, без конфіскації майна;

- за ч.2 ст. 121 КК України - 8 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Початок строку покарання вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишено без змін.

В порядку ч.5 ст. 72 КК України в строк покарання зарахувано строк попереднього ув`язнення з 16 січня 2019 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку день за день.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 - 28497 грн. 50 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 500000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів, в сумі 5779 грн. 30 коп.

Речові докази: оптичний диск вирішено зберігати в матеріалах судового провадження; грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які передано на зберігання до ПАТ КБ "Приватбанк" вирішено конфіскувати в дохід держави; грошові кошти в сумі 35 грн., мобільний телефон марки "Lenovo" в корпусі чорного кольору, які зберігаються в СУ ГУНП вирішено повернути ОСОБА_7 ; черевики коричневого кольору, джинси синього кольору, кепку чорного кольору, кальсони сірого кольору, кофту чорного кольору, кофту з капішоном, куртку, светр, марлевий тампон зі змивами, окуляри - які зберігаються в камері схову СУ ГУНП в Житомирській області вирішено знищити.

Арешт накладений на автомобіль марки «Nissan» модель «Primastar», реєстраційний № НОМЕР_1 , який належить обвинуваченому ОСОБА_7 , вирішено зняти після повного відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що близько 16 год. 30 хв 06.12.2018. в м. Житомирі, по проспекту Миру, рухався за кермом власного автомобіля марки «Nissan» модель «Primastar», реєстраційний № НОМЕР_1 .

Під час руху, ОСОБА_7 помітив раніше невідомого йому пішохода ОСОБА_11 , який у необладнаному місці перетинав проїзну частину проспекту та не реагував на звуковий сигнал автомобіля, який подавав ОСОБА_7 . Після вказаного, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 за вказаних обставин зупинив автомобіль, підійшов ззаду до ОСОБА_11 , знаходячись на проїзній частині проспекту, кулаками обох рук наніс йому кілька ударів по голові та по обличчю, внаслідок чого спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді розпливчастого крововиливу під м`якою мозковою оболонкою в правій та лівій лобно-тім`яних долях, перелому виличної дуги ліворуч з переходом на латеральну стінку гайморової пазухи, перелому стінки основної пазухи, клиновидної пазухи, крила піднебінного відростка ліворуч, перелому піднебінної кістки. Дані тілесні ушкодження в своїй сукупності складають закриту черепно-мозкову-лицеву травму, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

Смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-лицевої травми, яка супроводжувалася крововиливами під м`яку мозкову оболонку, переломами кісток лицевого черепа та ускладнилась розвитком набряку набухання головного мозку.

Крім того, у провадженні слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_12 перебували матеріали досудового розслідування № 0005072 від 06.12.2018, за якими 31.12.2018 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Так, перебуваючи 15.01.2019 у службовому кабінеті № 47 слідчого відділу Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, розташованого за адресою м. Житомир, вул. Л. Українки,17, в ході розмови із слідчим ОСОБА_12 у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на висловлення пропозиції надання неправомірної вигоди заступнику начальника Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області начальнику слідчого відділу, з метою уникнення можливого притягнення до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, пов`язане із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, та прийняття рішення про передачу вилученого майна, при цьому він висловив прохання ОСОБА_12 щодо зустрічі з останнім.

В подальшому, ОСОБА_7 , діючи умисно з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення останньою в його інтересах дій, з використанням своїх службових обов`язків, перебуваючи 15.01.2019 близько 14 год. у службовому кабінеті № 47 слідчого відділу Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, розташованого в м. Житомирі, вул. Л. Українки, 17, в ході розмови із заступником начальника Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області начальником слідчого відділу ОСОБА_13 , який відповідно до п.2 примітки до ст. 368 КК України є службовою особою, яка займає відповідальне становище, усвідомлюючи те, що будучи керівником органу досудового розслідування, який відповідно до п.6 ч.2 ст. 39 КПК України може здійснювати досудове розслідування, користуючись повноваженнями слідчого, уповноважений на прийняття процесуальних рішень у вищевказаному кримінальному провадженні, висловив пропозицію надати йому неправомірну вигоду в розмірі 100 тис. грн., за вчинення ним дій, що відносяться до його службових повноважень та спрямовані на не притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та передачі вилученого майна.

Надалі, приблизно о 12 год. 30 хвилин 16.01.2019 року, ОСОБА_7 , перебуваючи у службовому кабінеті № 47 слідчого відділу Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, розташованого за вказаною адресою, діючи умисно, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, направленого на надання неправомірної вигоди, в ході розмови, надав заступнику начальника Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області начальнику слідчого відділу ОСОБА_13 , який являється службовою особою, яка займає відповідальне становище, частину обумовленої неправомірної вигоди у розмірі 1000 доларів США, які в еквівалентні до української гривні становлять 28166 грн. 81 коп., які поклав на крісло, що розміщене у вказаному кабінеті, тим самим здійснив всі дії, які вважав необхідними для переконання ОСОБА_13 не вчиняти будь-яких дій, спрямованих на притягнення його до передбаченої законом відповідальності та повернення вилученого майна.

В апеляційних скаргах, які є ідентичними між собою, обвинувачений та його захисник просять вирок суду в частині визнання винним ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та задоволення цивільного позову скасувати і закрити кримінальне провадження в цій частині. Посилаються на те, що вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України не є законним, обгрунтованим і вмотивованим, таким, що відповідає вимогам ст.370 КПК України, оскільки висновки суду, викладені у частині вироку щодо визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в цій частині висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вказують, що ОСОБА_7 послідовно на протязі всього досудового слідства і під час розгляду справи судом заперечував свою вину у вчиненні цього кримінального правопорушення. Його покази при всіх допитах і при проведенні слідчих експериментів послідовні, не суперечать одне одному. В якості доказу вини Кондрацького суд послався на покази неповнолітнього свідка ОСОБА_14 . 14-річна свідок ОСОБА_14 дала покази, що бачила як обвинувачений наніс потерпілому 2 удари в ліве і праве вухо, два удари по плечах. Ті ж саме покази вона дала на слідчому експерименті з її участю. З висновку експерта від 31.12.18 р. вбачається, що у потерпілого практично пошкоджено все обличчя, що суперечить показам свідка ОСОБА_15 . Решта допитаних свідків взагалі не бачили хто бив потерпілого. Таким чином 14-річний свідок є єдиним, хто наче б то бачив, що саме ОСОБА_16 наносив удари потерпілому, що не може бути доказом його вини. З протоколу огляду місця події від 06.12.18 р. вбачається, що пошкоджені окуляри без скла та відламана від них дужка лежать біля потерпілого. Те саме показав свідок ОСОБА_17 - а саме, що окуляри лежали на відстані 0,5-їм від ніг потерпілого. Зі слів свідка ОСОБА_15 обвинувачений бив потерпілого на дорозі. В такому випадку окуляри лежали б на дорозі. Решта доказів, наведених у вироку, не доводять вини у вчиненні ОСОБА_16 цього кримінального правопорушення. Таким чином не доведено, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого, утворилися від дій ОСОБА_16 . Не можна було ухвалити обвинувальний вирок на підставі лише суперечливих показів неповнолітнього свідка. Зазначає, що цивільний позов потерпілої не підлягав задоволенню з тих саме підстав. Крім того, стверджує, що надані чеки на придбання ліків не можуть бути доказом розміру матеріальної шкоди, оскільки відсутня довідка лікарні про те, що саме ці ліки були призначені для лікування хворого і придбані саме за його рахунок, або за рахунок родичів.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримал свої апеляційні скарги, потерпілої, представника потерпілої та прокурора, які заперечили проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах ст. 404 КПК України з огляду на відсутність клопотань учасників про повторне дослідження доказів, досліджених судом першої інстанції, та відсутність обгрунтування необхідності такого повторного дослідження в апеляційній скарзі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Вирок суду оскаржено стороною захисту тільки в частині засудження обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України та вирішення цивільного позову потерпілої. Епізод вчинення ОСОБА_7 злочину за ч.3 ст.369 КК України обвинуваченим та його захисником не окаржується.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції під час розгляду даного провадження, в тому числі і в частині, що оскаржується, на думку колегії суддів, зазначених вимог закону в цілому дотримався, з достатньою повнотою здійснивши судовий розгляд, повно та об`єктивно встановивши обставини, що мають значення для кримінального провадження, дослідивши та оцінивши у відповідності до вимог КПК України надані сторонами кримінального провадження докази та на підставі цього здійснивши обгрунтований та вмотивований висновок про винність ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, правильного кваліфікував його дії, застосував закон про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке відповідає тіжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

При цьому доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захимсника про наявність підстав для скасування вироку та закриття кримінальногьо провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду вироку суду, та не відповідають вимогам ст.ст.409- 413 КПК України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Так, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, викладені в їх апеляційних скаргах, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Зокрема, безпідставними є доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, про неповноту судового розгляду, про те, що жодного доказу, крім показань неповнолітнього свідка на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину у суду не було, про те, що судом не надано оцінки невизнанню ним вини у вчиненні даного злочину. Натомість слід зазначити, що у вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 , допитані свідки, показанням яких надана юридична оцінка, проведені експертизи.

Суд, дослідивши докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, вина ОСОБА_7 повністю підтверджується, а доводи його апеляційної скарги та апеляційної скарги його захисника про те, що він не вчиняв даного злочину, повністю спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Так, за показами неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , допитаної в присутності законного представника та спеціаліста служби у справах дітей Житомирської міської Ради, вбачається, що вона разом з подругою ОСОБА_18 йшли по проспекту Миру до зупинки «Панчишна фабрика». В цей час побачила, що чоловік переходить дорогу, і біля нього зупинився автомобіль «таксі» типу БУС, сірого кольору, з якого вийшов водій, підійшовши до пішохода ззаду, наніс руками 4-6 ударів в районі голови та плечей, від ударів пішохід впав, а водій волочив його по дорозі до бордюру, де і залишив, а сам повернувся до автомобіля та поїхав. Зазначила, що водій, підійшовши до пішохода ззаду, здійснив захват рукою в області ший, а потім наносив удари обома руками в області вух та скули нижньої щелепи, більшість ударів прийшлося в праву частину голови. Також зазначила, що водій не сигналив, можливо кричав, і в цей час на дорозі не було інтенсивного руху автомобілів.

Звазначені пояснення свідок ОСОБА_14 у повному обсязі підтвердила в ході проведення з нею слідчого експерименту від 20.12.2018, протокол якого досліджено судом. (т.1 а.с.103-106). Пр цьому вказані пояснення цілком узгоджуються з висновками проведених в кримінально провадження судово-медичних експертиз.

Так згідно висновку судово-медичної експертизи № 3613 від 31.12.2018 виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої-мозкової травми: перелом кісток лицевого черепа, забій лобно-тім`яних ділянок головного мозку, крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку, забою головного мозку тяжкого ступеня, синців та саден на обличчі могли бути спричинені при нанесенні ударів в ділянку голови за обставин на які вказала свідок ОСОБА_14 при проведенні з нею слідчого експерименту 20.12.2018 (т.1 а.с.177-178).

Висновком судово-медичної експертизи № 260/111 від 25.02.2019 у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження: розпливчастий крововилив під м`якою мозковою оболонкою в правій та лівій лобно-тім`яних долях. Перелом виличної дуги ліворуч з переходом в латеральну стінку гайморової пазухи, перелом стінки основної пазухи, клиновидної пазухи, крило піднебінного відростка ліворуч, перелом піднебінної кістки. Дані тілесні ушкодження в своїй сукупності складають закриту черепно-лицеву травму, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, тобто знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, виникли від дії тупого предмета зі значною силою прикладання. Смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-лицевої травми, яка супроводжувалась крововиливами під м`яку мозкову оболонку, переломи кісток лицевого черепа, ускладнилися розвитком набряку-набухання головного мозку (т.1 а.с.214-217).

За висновком судово-медичної експертизи № 639/217 від 25.02.2019 виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої-мозкової травми: перелому кісток лицевого черепа, забою лобно-тім`яних ділянок головного мозку, крововиливу під м`які мозкові оболонки головного мозку, забою головного мозку тяжкого ступеня, синців та саден на обличчі, що знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю, могли утворитися за обставин на які вказала свідок ОСОБА_14 при проведенні з нею слідчого експерименту (т.1 а.с.218-220).

Крім того з показів опитаної в судовому засіданні неповнолітнього свідка ОСОБА_19 , в присутності законного представника та спеціаліста служби у справах дітей Житомирської міської Ради, вбачається, що вона разом з подругою ОСОБА_20 переходила пішохідний перехід в районі панчішної фабрики, де побачили чоловіка, який лежав на землі в районі парковки ближче до бордюру та був весь у крові. Чула розмови, що під`їхав автомобіль, чоловіка побили та викинули, але особи, яка це вчинила не було.

За показами свідка ОСОБА_17 він проходив по проспекту Миру, де неподалік від підземного переходу в кармані для автомобілів побачив на землі чоловіка, поруч були діти. Чоловік лежав на правому боці, з рота йшла кров. Від присутніх дітей почув, що чоловіка побили, але детально не розповідали. Також за 0,5 м. від ніг чоловіка лежали окуляри.

Також вина ОСОБА_7 підтверджується зібраними та дослідженими під час судового провадження належними та допустимими письмовими доказами, а саме:

- рапортом від 06.12.2018 встановлено особу таксиста, який побив невідомого чоловіка, якого забрала карета швидкої допомоги з проспекту Миру, а саме ОСОБА_7 (т.1 а.с.152).

- протоколом огляду місця події від 06.12.2018 оглянуто ділянку для стоянки транспортних засобів по проспекту Миру, 14 в м. Житомирі, де біля бордюру виявлено калюжу зі згустками речовини бурого кольору та пошкоджені окуляри, які належали ОСОБА_11 . Також на проїзній частині дороги на відстані 32,5 м. від межі перехрестя вул. Богунської та проспекту Миру виявлено слід гальмування в смузі руху (т.1 а.с.163-166).

Згідно протоколу огляду місця події від 06.12.2018 в приймальному відділенні обласної лікарні оглянуто одяг ОСОБА_21 , на яких виявлено хаотично розташовані плями бурого кольору (т.1 а.с.167-171).

З огляду на викладене, вина обвинуваченого доведена послідовними та незмінними показаннями свідка ОСОБА_14 , яка є безпосереднім очевидцем події, які узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Так, свідок показала, що була очевидцем події, а саме бачила зупинку автомобіля на дорозі, водій якого вийшовши з автомобіля, підійшовши ззаду до пішохода наніс близько 4-6 ударів кулаками по голові останнього, а в послідуючому відтягнув його до бордюру та залишив лежачим на землі. Покази свідка підтверджено дослідженим в судовому засіданні протоколом слідчого експерименту та висновками судово-медичних експертиз, згідно яких тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_11 могли утворитися за обставин на які вказала свідок ОСОБА_14 при проведенні з нею слідчого експерименту. При цьому, покази свідка спростовують покази обвинуваченого, дані ним під час судового розгляду та під час проведення слідчого експерименту, що останній ударів загиблому не наносив, а лише перевів його через дорогу. Підстав для обмовлення обвинуваченого в судовому засіданні не встановлено, доказів цього стороною захисту не надано, зв`язку з цим суд відкинув твердження сторони захисту про суперечливість показів зазначеного свідка. Крім того, подальша поведінка та дії ОСОБА_7 свідчать про його винуватість у вчиненні даного злочину, останній запропонував, а в послідуючому надав неправомірну вигоду начальнику слідчого відділу ОСОБА_13 за закриття кримінального провадження та повернення автомобіля.

Так судом зазначено, що з досліджених в судовому засіданні матеріалів НСРД вбачається, що ОСОБА_7 звертається з проханням про закриття кримінального провадження, і не зважаючи на роз`яснення Рудницького про те, що надання неправомірної вигоди тягне за собою кримінальну відповідальність, настоює на її наданні. Твердження ОСОБА_7 та сторони захисту про те, що слідчий створив умови для надання неправомірної вигоди спростовано показами свідків та дослідженими безспосередньо в судовому засіданні матеіралами НСРД.

Оцінюючи зазначені докази в сукупності, суд вважав їх належними та допустимими і проаналізувавши їх зміст, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що покази свідків є логічними, послідовними і такими, що в цілому та в окремих деталях відтворюють обставини «поза розумним сумнівом», а позицію обвинуваченого розцінив як обрану ним позицію захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

З вказаними висновками суду першої інстанції вважає за необхідне погодитися і колегія суддів.

При цьому доводи обвинуваченого та його захисника про те, що не доведено, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого, утворилися від дій Кондрацького та те, що єдиним свідком події є 14-літній свідок покази, якого суперечать висновку екпертизи є на думку колегії суддів безпідставними та спростовуються самим висновком експерта від 31.12.2018 року, згідно якого виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої-мозкової травми: перелом кісток лицевого черепа, забій лобно-тім`яних ділянок головного мозку, крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку, забою головного мозку тяжкого ступеня, синців та саден на обличчі могли бути спричинені при нанесенні ударів в ділянку голови за обставин на які вказала свідок ОСОБА_14 при проведенні з нею слідчого експерименту 20.12.2018 року. (т.1 а.с.177-178).

Доводи сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_14 наче б то казала про нанесення обвинуваченим лише двох ударів потерпілому в ухо і двох удапрів по плечах суперечать дійсним показам зазначеного свідка, наданим в судовому засіданні.

Твердження про те, що з протоколу огляду місця події від 06.12.2018 року вбачається, що пошкоджені окуляри без скла та відламана від них дужка лежать біля потерпілого, а зі слів свідка ОСОБА_14 обвинувачений бив потерпілого на дорозі, тому на думку апелянтів в такому випадку окуляри лежали б на дорозі, є лише їх припущеннями, які не спростовують доказів того, що саме ОСОБА_7 завдавав удари потерпілому саме на дорозі, а не на тротуарі.

Неспроможними є і доводи апелянтів з приводу того, що вирок ухвалений лише на основі суперечливих показів неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , оскільки покази даного свідка є логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами у даному провадженні.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення ОСОБА_22 кримінального правопорушення, усі надані кримінального провадження докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст. 94 КПК України та зроблено законний та обгрунтований висновок про визнання ОСОБА_22 винним у вчиненні правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України.

При цьому покарання, призначене обвинуваченому, відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та його особі, призначено судом з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, тому посилання обвинуваченого на те, що він раніше не судимий , одружений, має дітей, позитивно характеризується та має невиліковне захворювання, не впливають на рішення суду, в тому числі і щодо призначеного покарання, оскільки зазначені обставини в повному обсязі було враховано судом першої інстанції. Крім того, обвинуваченим в апеляційній скарзі питання про необхідність призначення іншого, менш суворого покарання, не ставилося.

Що стосується доводів про про те, що цивільний позов не підлягає задоволенню, оскільки надані чеки на придбання ліків не можуть бути доказом розміру матеріальної шкоди, оскільки відсутня довідка лікарні про те, що саме ці ліки були призначені для лікування хворого і придбані саме за його рахунок, або за рахунок родичів, слід зазначити, що такі доводи є слушними.

Відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Як вбачається з вироку суду, матеріальна шкода в сумі 28497 грн. 55 коп документально підтверджена наявними в матеріалах провадження доказами, а саме чеками на лікування, наданими потерпілою та її представником до цивльного позову, які суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов, не ставив під сумнів. Однак, в матеріалах провадження відсутня довідка лікаря про призначення ліків для лікування хворого ОСОБА_11 та дані про те, що саме ці ліки, які зазначені в аптечних чеках, були призначені для лікування хворого ОСОБА_11 внаслідок заподіяння йому злочину.

Потерпіла ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду провадження зазначила, що довідка від лікаря про призначення лікування ОСОБА_11 в неї наявна, як наявна і інша медична документація. Разом з тим зазначені документи надані нею та її представником суду не були, питання про дослідження апеляційним судом доказів в обгрунтування цивільного позову ніхто з учасників апеляційного розгляду не ставив, клопотань не заявляв. .

Разом з тим, враховуючи відстуність клопотань в апеляційних скаргах та відсутність клопотань від учасників процесу під час апеляційного розгляду провадження про дослідження доказів стосовно цивільного позову, враховуючи засади беспосередньості дослідження доказів, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти своє рішення щодо цивільного позову, а тому вважає за доцільне, враховуючи зазначені обставини та за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства, керуючись загальними засадами кримінального провадження п. 2 ст. 7 КПК України, скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_23 та призначити новий розгляд провадження в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

На думку колегії суддів, саме призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства забезпечить право як цивільного позивача так і цивільного відповідача на повний, всебічний та неупереджений розгляд цивільного позову.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно, з дотриманням прав учасників даного провадження та вимог цивільного процесуального закону, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного розгляду цивільного позову в порядку цивільного судочинства, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення по суті.

В решті вирок суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 21 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121, ч.3 ст.369 КК України в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_23 скасувати, призначити новий розгляд провадження в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишитим без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, в частині скасування вироку та призначення нового судового розгляду кримінального провадження оскарженню не підлягає, а в решті може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим, який знаходиться під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді: