ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000471 відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 149 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року було повернуто прокурору обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000471 відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 149 КК України.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції виходив із того, що органом досудового розслідування не було дотримано у повному обсязі вимог кримінального процесуального законодавства України, враховуючи, так як в наданому суду обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 відсутні посилання на належне формулювання пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення і правильну кваліфікацію дій останньої, оскільки, як вбачається з викладених у обвинувальному акті фактичних обставин, ОСОБА_8 були вчинені дії щодо вербування та переміщення неповнолітніх потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 до іншої країни, з метою їх експлуатації, з використанням їх уразливого стану, в той же час, потерпілі фактично переміщені до іншої країни не були, оскільки самостійно відмовились від подальшої поїздки та під супроводом працівників прикордонної служби залишили рейсовий автобус.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вищезазначені обставини свідчать про незакінчений характер злочинних дій обвинуваченої ОСОБА_8 , при цьому, незакінчений характер мав місце з причин, які не залежали від волі обвинуваченої, а отже, стороною обвинувачення неправильно викладено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з огляду на встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини, викладені у обвинувальному акті, що не відповідає вищевказаним положенням кримінального процесуального закону, а також нормам міжнародних актів і судової практики, а здійснення в подальшому судового розгляду кримінального провадження без усунення зазначених істотних порушень кримінального процесуального закону є порушенням обвинуваченої на захист і може призвести до скасування будь-якого законного судового рішення.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги апеляційної скарги тим, що встановлених положеннями ст. 314 КПК України підстав для повернення обвинувального акту прокурору в суду першої інстанції не було, а сам процесуальний документ повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в тому числі, в ньому міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, які прокурор вважає встановленими, із чітким та конкретним вказаним місцем, часом вчинення даного злочину, конкретними діями обвинуваченої, а також іншими обставинами вчинення кримінального правопорушення.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Захисник та обвинувачена в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скари, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу. Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому і таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Статтею 291 КПК України передбачені вимоги, які ставляться до обвинувального акту, отже із вимог ч. 2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається зі змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , останній містить фактичний виклад обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, які прокурор вважає встановленими, де чітко і конкретно вказане місце, час вчинення даного кримінального правопорушення, конкретні дії, які вчинила обвинувачена, а також інші обставини їх вчинення, при цьому конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, які підлягають доказуванню, їх деталізація, викладена у даному обвинувальному акті, достатньо зрозуміла для ефективної реалізації права на захист і фабула обвинувачення в даному випадку є фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення.
Зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта підлягатиме доведенню під час судового розгляду і випадку, передбаченому ст. 338 КПК України може бути змінений. Натомість, повертаючи обвинувальний акт прокурору співставляючи формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України на стадії підготовчого судового засідання. Тобто, суд фактично надав оцінку доведеності обвинувачення, сформульованому в обвинувальному акті прокурором, що має досліджуватись і встановлюватись судом під час безпосередньо здійснення судового провадження, а не на стадії підготовчого судового засідання.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вийшовши за межі своїх повноважень на стадії підготовчого судового засідання, надав фактичну оцінку доведеності обвинувачення, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства, не є підставою для повернення обвинувального акту в розумінні положень ст. 314 КПК України, а сам процесуальний документ відносно ОСОБА_8 , складений за результатами досудового розслідування повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
А тому, враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ст. ст. 291, 404, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000471 відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 149 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4