Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/4/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.01.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2019, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Кіровограда, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваному в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 16.00 год 21.12.2019 до 16.00 год 18.02.2020 та визначено заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 115 260 грн.
За участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2019, задоволено клопотання старшого слідчого ВРЗЗС СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 16.00 год 21.12.2019 до 16.00 год 18.02.2020 та визначено заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 115 260 грн.
Органом досудового слідства ОСОБА_7 підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин з метою збуту, а також у незаконному збуті психотропних речовини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що на даний час необхідність в раніше обраному щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою не відпала, оскільки заявлені раніше ризики до вчинення останнімдій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися зважаючи на те, що вінпідозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що посягає на суспільні інтереси - проти здоров`я населення та порушення обігу наркотичних речовин, офіційно не працевлаштований, тобто суспільно-корисною діяльністю не займається та особистих доходів для проживання не має, а тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний може продовжити вчиняти інші злочини, ухилятись від суду, перешкоджати подальшому кримінальному провадженню, зокрема здійснювати вплив на свідків, які залишились не допитані в ході судового розгляду.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Вважає ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2019 незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Вказує на те, що ч. 3 ст. 197 КПК України передбачено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Натомість слідчим суддею не приділено належної уваги тому, що серед досліджених письмових документів відсутнє рішення за змістом якого строк досудового розслідування продовжений після 26 грудня 2019 року, а тому слідчий суддя мав право вирішувати строк дії запобіжного заходу лише в цьому проміжку часу при тому, що дія запобіжного заходу у його підзахисного за попередньою ухвалою спливала 26 грудня 2019 року о 16.45 год.

Захисник вважає, що за відсутності клопотань сторони обвинувачення, слідчий суддя здійснюючи аналіз документів наданих останнім, взяв на себе функцію органу досудового розслідування, що власне не мав таких повноважень, а тому в даному випадку є неприпустимим та як наслідок істотним порушенням вимог КПК України.

Також, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (яке згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України є джерелом законодавства) у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05 від 11 липня 2006 року «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обгрунтованими твердження про те, що нібито заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року, Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини, є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Додержання цих критеріїв національними судами, на переконання ЄСПЛ, є важливою гарантією від свавільного обмеження прав людини, а також запорукою виконання Україною міжнародних зобов`язань за конвенцією.

Вказує і на те, що поза увагою слідчого судді залишився прямий обов`язок сторони обвинувачення довести з посиланням на відповідні докази, що в даному випадку має місце недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України). Захисник вважає, що жодного з ризиків визначених ст. 177 КПК України не існує, та у слідчого судді не було законних підстав вважати, що його підзахисний переховувався від суду чи органів досудового розслідування, оскільки його попередня поведінка свідчить про інше.

Крім того, слідчим суддею не враховано спростувань захисту, що підозрюваний має постійне та зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, що власне свідчить про його намір перебувати виключно за однією адресою, тобто доводи слідчого спростовано належним чином із відповідним тому підтвердженням. Також, захисник звертає увагу на те, що його підзахисний не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, окрім цього за місцем проживання характеризується позитивно, що документально підтверджено стороною захисту, однак слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі взагалі не враховано.

Таким чином, характеризуючи особу підозрюваного немає підстав в даний час стверджувати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування запобіжного заходу - тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частинною 3 ст. 199 КПК України визначено, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою мають бути вказані обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, перевіркою доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів встановила, що слідчим суддею суду першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Отже, обґрунтованість підозриза ч.1 ст. 307 КК Українита причетність до вчинення вказаного злочину підозрюваного ОСОБА_7 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом оперативної закупки, протоколом допиту свідка, матеріалами проведеної оперативної закупки, висновком експерта, протоколом обшуку,про що правильно зазначено в ухвалі слідчим суддею суду першої інстанції.
Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів враховує і те, що згідно практики ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Також, як встановлено з матеріалів клопотання слідчого, 27.10.2019 повідомлено про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.
27.10.2019 ОСОБА_7 о 10 год 40 хв, затримано в порядку ст. 208 КПК України.
28.10.2019 слідчим суддею Кіровського районного суду м. Кіровограда, ОСОБА_7 , обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, який полягає у забороні залишати цілодобово квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
07.11.2019 колегією суддів Кропивницького апеляційного суду відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 51 день, до 16.00 год 27.12.2019, тобто в межах строку досудового розслідування та визначено заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів працездатних осіб, що становить 115 260 грн.
Отже, слідчим суддею суду першої інстанції, під час розгляду клопотання, належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, а саме вчинення умисного тяжкого злочину, що посягає на суспільні інтереси - проти здоров`я населення та порушення обігу наркотичних речовин, що вказує на високий ступінь суспільної небезпечності злочину, який ставиться ОСОБА_7 у провину.
Також, районним судом враховано, що підозрюваний офіційно не працює, тобто суспільно-корисною діяльністю не займається та особистих доходів для проживання не має.
З урахуванням наведеного, а також того, що і на даний час продовжують існувати ризики, які вказують на можливість підозрюваним, у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від органів досудового розслідування, продовжити вчиняти нові злочини та перешкоджати досудовому розслідуванню і судовому провадженню, та приймаючи до уваги ту обставину, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню не завершено до спливу продовженого строку, який закінчується 26.12.2019, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з урахуванням доводів, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.
Приймаючи рішення про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, слідчий суддя суду першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Крім того, з урахуванням вимог ч.3 ст. 183 КПК України, слідчим суддею обґрунтовано визначено підозрюваному ОСОБА_7 і заставу, розмір якої відповідає вимогам п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, і за даних обставин та встановлених ризиків є необхідним і достатнімдля забезпечення належної поведінки підозрюваного, та зумовлений ступенем довіри до нього та при цьому перспектива втрати внесеної застави, буде стримуючим фактором, щоб в особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини по справі.

Не заслуговують на увагу апеляційні доводи захисника про те, що слідчий суддя мав право вирішувати строк дії запобіжного заходу лише в проміжку часу до 16.45 год 26.12.2019, тобто в межах строку досудового розслідування, оскільки з наданої апеляційному суду прокурором ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2019, вбачається що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002229 від 20.03.2019 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, продовжений до чотирьох місяців, тобто до 26.02.2020.
При цьому, необхідно зазначити, що під час розгляд клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування був присутній і захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 , що вказує на його обізнаність із прийнятим слідчим суддею рішенням.

Інші доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом при продовженні підозрюваному строку дії запобіжного заходу та їм надана належна правова оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів приходить висновку, що рішення районного суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а тому ухвалу районного суду слід залишити без зміни.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 199, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2019, якою ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 16.00 год 21.12.2019 до 16.00 год 18.02.2020 та визначено заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 115 260 грн залишити без зміни.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2