Справа № 405/8406/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2020 р. м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Фундури, Глодянського району, Молдова, без постійного місця проживання, раніше неодноразово судимого, по даній справі засудженого 15.08.2016 року Кіровським районним судом м.Кіровограда за ч.2 ст.186 КК України на підставі ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИВ:
засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та просить застосувати до нього норми ст.81 КК України. На обґрунтування заяви зазначив, що за період відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується добре, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має чотири заохочення правами начальника установи, підтримує соціально корисні зв`язки з рідними, вину у скоєному злочині усвідомив, глибоко кається.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав свою заяву та просив її задовольнити.
Представник Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» виніс розгляд даного питання на розсуд суду.
Прокурор заперечив щодо задоволення заяви, посилаючись на те, що засуджений не довів свого виправлення, оскільки за час відбування покарання мав стягнення, офіційно не працює, три рази був звільнений умовно-достроково та скоював нові злочини, в задоволені заяви просив відмовити.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали заяви та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно положень ч. 2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше 3/4 строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.
Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.

Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним напротязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.08.2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та на підставі ст.71 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.07.2017 року відповідно до Закону України №838-8 «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року зараховано в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 час перебування під вартою в слідчому ізоляторі м. Кіровограда з 22.06.2016 року по 15.09.2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 2 місяці 24 дні.
Початок строку покарання 22.06.2016, кінець строку 28.09.2020.
З характеристики, наданої ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» станом на 04.02.2020 року в судове засідання, вбачається, що ОСОБА_5 в Кіровоградській УВП№14 перебував з 23.06.2016 року. За час перебування в УВП порушень встановленого режиму утримання не допускав. Заохочень не мав.
З 10.10.2016 року відбуває покарання в Кропивницькій виправній колонії (№6). За час відбування покарання в установі допустив 3 (три) порушення встановленого порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності.
При оцінці поведінки засудженого, суд відзначає, що останній з листопада 2016 року по травень 2019 року засуджений працював в теплиці установи, за добросовісне ставлення до праці, вчасне виконання покладених на нього завдань та сумлінну поведінку був 4 (чотири) рази заохочений (з них 2 рази правами начальника установи), до виконання робіт з благоустрою установи ставився розумною ініціативою, виконував ремонтні роботи на відділенні, а саме білив коридор, фарбував стіни та вікна, залучається до робіт без оплати праці, був один раз заохочений правами начальника установи за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Відповідно до п.5 ст.118 КВК України даний засуджений відпрацював 106 годин. Приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Відповідно до статті 123 КВК України бере участь у реалізації програм диференційованого впливу «Професія». З 01.09.2017 року по 27.06.2018 року навчався в Кіровоградському навчальному центрі №6 за професією «Слюсар ремонтник» третього розряду та отримав свідоцтво серії НОМЕР_1 . Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку установи не перебуває.
Вказані обставини, свідчать про позитивну динаміку в поведінці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання, однак суд бере до уваги те, що засуджений, незважаючи на заохочення має три стягнення, які виражалися у вилученні заборонених речей, за що даний засуджений отримав догани та сувору догану, вказані стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку. Вказане свідчить по те, що процес виправлення та перевиховання у засудженого не є стабільним та послідовним напротязі саме всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 26.04.2012 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Судом враховується, що засуджений ОСОБА_5 стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість, міру покарання призначену судом вважає надто суворою. Не завжди приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі.
Вказані обставини свідчать, що заява засудженого та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 не містять достатніх відомостей про те, що засуджений протягом всього часу відбування покарання приймає активну участь у суспільному житті в установі виконання покарань та сумлінно виконує громадські доручення у процесі відбування покарання, прагне своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став.
Більш того, адміністрацією установи виконання покарань поведінка ОСОБА_5 оцінювалась як така, що не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, у зв`язку з чим, у застосуванні заохочувальної норми передбачуваної ст.81 КК України останньому було відмовлено, що підтверджується витягом з протоколу №17 від 15.08.2019 року засідання адміністративної комісії Кропивницької виправної колонії (№6) з питання умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 .
Суд також враховує ті обставини, що засуджений ОСОБА_5 засуджений за умисний тяжкий корисливий злочин, раніше неодноразово засуджений за умисні корисливі злочини, був три рази умовно-достроково та вчиняв нові умисні корисливі злочини, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став, в цілому характеризує особу засудженого як таку, що веде злочинний спосіб життя та схильна до продовження злочинної діяльності, та у разі звільнення умовно-достроково свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.
З урахуванням сукупності викладених обставин, суд вважає, що засуджений, відбув три четвертих частини строку покарання, призначеного йому судом, однак його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказує на те, що засуджений виправився.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Суд приходить до висновку про відсутність фактичних даних, які б підтверджували той факт, що мета покарання досягнута, а сам засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення.
За таких обставин, судом не встановлено необхідних та достатніх підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 положень статті 81 КК України, відтак, в задоволенні заяви слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя Ленінського
районного суду м. Кіровограда ОСОБА_6