ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
судді судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 у справі №715/2127/19 (провадження №11-кп/822/214/20)
Із зазначеним рішенням не погоджуюсь з наступних підстав.
Згідно вимог ч.2 ст.29 КПК України особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Також, відповідно до ч.3 ст.29 КПК України, слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому КПК України.
Крім того, стаття 42 КПК України наділяє підозрюваного, обвинуваченого сукупністю процесуальних прав, серед яких є право:
-знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують;
-бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені КПК України, а також отримати їх роз`яснення;
-користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
Також, приписи п.4 ч.2 ст.52 КПК України вказують на обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, захисник має бути призначений з моменту встановлення цього факту.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.
З матеріалів кримінального провадження та пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_3 , наданих в суді першої інстанції, вбачається, що останній є румуном за національністю, українською мовою практично не володіє, у побуті спілкується виключно румунською мовою, українську мову в школі не вивчав, на досудовому слідстві захисник для нього не залучався.
При цьому, вважаю, що наявність у ОСОБА_3 громадянства України не може саме по собі безумовно свідчити про те, що він вільно володіє українською мовою (тим паче відповідною юридичною термінологією).
Вважаю, що у даному випадку слід застосовувати принцип верховенства права, згідно якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, що передбачено ст.ст.3,8 Конституції України та ст.8 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 не володіє на достатньому рівні державною мовою, щоб захищатись від висунутого органом досудового слідства обвинувачення.
Дослідивши вказані обставини у своїй сукупності, районний суд дійшов вірного висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України з підстав недотримання стороною обвинувачення права обвинуваченого на спілкування рідною мовою, а відтак і права на захист.
На підставі викладеного, вважаю, що повертаючи обвинувальний прокурору, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачаю.
Суддя ОСОБА_1