ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 484/4643/19
Номер провадження 11-кп/819/379/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0002619 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном до 15 березня 2020 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для справи, просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що у клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 слід відмовити, оскільки обвинувачений перебуває на обліку у лікарів невролога та нейрохірурга, потребує операційного втручання та за станом здоров`я не може перебувати під вартою.

Стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би підтверджував обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри.

Ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, відсутні, оскільки переховуватися від суду обвинувачений наміру не має, свідки у кримінальному провадженні вже допитані, а тому впливати на них жодним чином останній не може.

ОСОБА_7 працює разом з батьками, отримує дохід, а тому не схильний до вчинення злочинів, що підтверджується і характеристикою односельців.

Вказівка в ухвалі суду про те, що характеристика односельців не підписана посадовою особою місцевого самоврядування являється помилковим, так як дана характеристика надається в довільній формі та додатковому посвідченню не підлягає.

На думку захисника прокурором не доведено застосування продовження строку тримання під вартою та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким.

Вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, який в судових дебатах залишився на своїй позиції, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 належним чином повідомлені про місце, дату та час апеляційного розгляду. Просили судовий розгляд проводити за їх відсутності.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який спливає 20 січня 2020 року.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом особливого мучення, що спричинило смерть потерпілого, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також на дані про особу обвинуваченого, який міцних соціальних зв`язків не має, офіційно непрацевлаштований, законне джерело доходів відсутнє, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Разом із цим, колегія суддів враховує і обставини вчинення, характер дій та спосіб скоєння кримінального правопорушення, зокрема те, що інкримінований обвинуваченому тяжкий злочин вчинений способом особливого мучення, спрямований проти життя та здоров`я особи, що є найвищою соціальною цінністю відповідно до ст.3 Конституції України.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, оскільки місце проживання вказаних осіб відоме обвинуваченому, вчинити інші кримінальні правопорушення, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, та можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є непереконливими.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений позитивно характеризується односельцями, а також про те, що характеристика односельців може бути подана в довільній формі та не підлягає додатковому посвідченню, колегія суддів хоч і приймає до уваги, проте вказані факти не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Доводи захисника про те, що обвинувачений перебуває на обліку у лікарів невролога та нейрохірурга, потребує операційного втручання та за станом здоров`я не може перебувати під вартою є такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Медична частина державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор» забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Будь яких доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_7 перешкоджає його подальшому перебуванню в умовах СІЗО або того, що працівники ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» відмовили ОСОБА_7 у наданні медичної допомоги в умовах ізолятора, матеріали кримінального провадження не містять.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3