Справа № 671/1633/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2020 року м. Волочиськ
Волочиський районний Хмельницької області суд в складі слідчого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волочиську скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,
ОСОБА_5 подала письмову заяву про розгляд скарги у її відсутності.
Слідчий та прокурор в судовому засіданні проти скарги заперечилив.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя враховує наступне.
ОСОБА_5 26 грудня 2019 року подала заяву до органу поліції про визнання її потерпілої у даному кримінальному провадженні, зазначивши, що їй даним злочином було заподіяно майнову та моральну шкоду, в тому числі і принижено її честь, оскільки позбавлено спадкового майна після смерті її батька.
У постанові слідчим зазначено, що до такого висновку слідчий прийшов з врахуванням того, що у заяві ОСОБА_7 посилається на те, що службові особи принижують її четь та гідність, та проведенним досудовим розслідуванням не встановлено достатніх об`єктивних відомостей на підтвердження того, що ОСОБА_5 завдано майнової чи моральної шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Частиною 2 даної статті встановлено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Статтею 91 КПК України передбачено обставини, які підлягають доказуванню при розслідуванні.
Відповідно до частини 5 статті 55 КПК України слідчий має навести очевидні та достатні підстави вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдана шкода.
Згідно з вимогами ч. 5 ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставою для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.
Вказані вимоги закону слідчим не виконано.
В постанові слідчого, що оскаржується, відсутнє обґрунтування рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, на підтвердження такого висновку слідчий не навів, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави дійти такого висновку. Тобто, постанова про відмову у визнанні потерпілим не відповідає вимогам процесуального законодавства, оскільки є неналежно мотивованою, не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим рішення про наявність чи відсутність заподіяної шкоди у звязку із вчиненням кримінального правопорушення. Слідчим під час допиту ОСОБА_5 не з`ясовано обставин щодо розміру заподіяної їй шкоди.
Таким чином, слідчим було прийнято не мотивоване рішення про відмову у визнанні потерпілим, а сама постанова винесена в порушення вимог частин 1, 2, 5 ст. 55 КПК України, оскільки в будь-якому провадженні свідок, якому завдана шкода може заявити, подати заяву про залучення його по даному провадженню в якості потерпілого, що і було здійснено ОСОБА_5 .
З огляду на вищевикладене, вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню в частині скасування постанови слідчого про відмову у задоволенні клопотання про залучення в якості потерпілого.
Статтею 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.
Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 55 КПК України лише слідчому чи прокурору дано право визнавати чи не визнавати особу потерпілою по кримінальному провадженню, сама відмова у визнанні потерпілого може бути оскаржена до слідчого судді.
В судовому засіданні встановлено, що постанова слідчого про відмову у залученні в якості потерпілого є не мотивованою, слідчим не розглянуто по суті заявлені вимоги, тому постанова підлягає скасуванню, а в подальшому слідчому слід вирішити питання по суті поданої заяви про залучення особи потерпілою в порядку ст.55 КПК України.
Керуючись ст. ст. 26, 55, 303-307, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу задовольнити частково.
В решті вимог скарги відмовити.
Відповідно вимог ст.ст. 307, 309 КПК України ухвала слідчого суді за результатами розгляду скарги апеляційному оскарженню не підлягає.
Суддя: