Провадження № 11-кп/824/1163/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

9 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 7 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, неодруженого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 19.11.2018 року приблизно о 21 години 40 хвилин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , вирішив зайти до першого під`їзду житлового будинку. Потрапивши на перший поверх, помітив, що двері до коридору, який веде до квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 відкриті та пройшовши далі по коридору виявив, що двері квартири АДРЕСА_3 нещільно зачинені. В цей час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло з метою особистого збагачення ОСОБА_7 , 19.11.2018, приблизно о 21 години 42 хвилини, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , переслідуючи корисливий мотив, зайшов до квартири АДРЕСА_3 , через відкриті двері та переконавшись, що ніхто із сторонніх осіб за його діями не спостерігає, зняв із вішалки, зліва від вхідних дверей, чоловічу шкіряну куртку чорного кольору вартістю 390 гривень 00 копійок. Після чого ОСОБА_7 з викраденим чужим майном направився до спільного коридору на першому поверсі, однак свій злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був помічений та зупинений потерпілим ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 просить вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог прокурор послався на те, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, крім того не врахував, що ОСОБА_7 в період не знятої та не погашеної судимості за попереднім вироком, знову вчинив таємне викрадення чужого майна. Вважає, що призначене обвинуваченому покарання з урахуванням вимог ст. 75 КК України не є достатнім для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думки обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у відповідності до ст. 349 КПК України, суд за погодженням з учасниками судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, погодився на розгляд провадження в порядку ст. 349 КПК України, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги прокурора виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора стосовно невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд дотримався вказаних вимог закону.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченого, раніше судимий, перебуває під наглядом лікаря-нарколога з 11.07.2004 року з діагнозом «розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин. Синдром залежності», на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, є інвалідом 2 групи, хворіє на ВІЛ та хворобами, зумовленими ВІЛ. Судом визнані обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Судом також визнано обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані сп`яніння.

Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції визнав, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, оскільки саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом при призначенні покарання не враховано те, що ОСОБА_7 в період не знятої та не погашеної судимості за попереднім вироком, знову вчинив таємне викрадення чужого майна, є необґрунтованими, оскільки судом призначене покарання з врахуванням зазначеного.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_10 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Враховуючи сукупність вказаних обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , дані про його особу, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, звільненням його від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, та покладення обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та домірним скоєному.

Підстав для скасування вироку в частині застосування ст.75 КК України, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 7 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя