Дата документу 19.12.2019 Справа № 310/3126/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/3126/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1284/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Першотравенськ Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.187 КК України - 3 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.186 КК України - 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_7 покарання по цим злочинам у виді позбавлення волі строком на 4 років.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 23.06.2018 року.
Позов ОСОБА_9 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок злочину задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 5860 грн. матеріальної шкоди, 20000 грн. моральної шкоди та 1000 грн. витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта на суму 572,00 грн.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 01.05.2018 приблизно о 22 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 побачив потерпілого ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, після чого ОСОБА_7 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, підійшов ззаду до потерпілого ОСОБА_9 та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном здійснив напад на останнього, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, під час якого наніс потерпілому три удари кулаком в область обличчя, від яких потерпілий впав на асфальт, спричинивши таким чином своїми діями, згідно висновку експерта № 158 від 03.05.2018 тілесні ушкодження у вигляді: синцю в ділянці спинки носу, закритого переламу кісток носу зі зміщенням, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синцю в ділянці лівого ока, садно на слизовій оболонці верхньої губи, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Відразу після цього, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном та користуючись тим, що після нанесених ударів потерпілий не зможе чинити активного опору, ОСОБА_7 заволодів майном, яке належить потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 11500 грн.
20.05.2018 приблизно о 21 годині 20 хвилин, знаходячись біля перехрестя вулиці Консульської та проспекту Західного в м. Бердянськ Запорізької області, ОСОБА_7 підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, наніс йому приблизно 4 удари кулаком в область обличчя та голови, від яких потерпілий впав на асфальт та виронив належний йому мобільний телефон. Після цього, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, в присутності потерпілого ОСОБА_10 відкрито, повторно, викрав його мобільний телефон «Samsung G313H Duos» вартістю 1000 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за епізодом від 20.05.2018. Жодних доказів, які б підтверджували факт заволодіння ОСОБА_7 мобільним телефоном, належним потерпілому ОСОБА_10 стороною обвинувачення не надано та судом не встановлено. При цьому, згідно показів обвинуваченого та потерпілого виключається відкрите викрадення майна, поєднане із застосуванням насильства, оскільки бійку почав сам потерпілий через словесний конфлікт, який також спровокував потерпілий своїми діями.

В той же час, обвинувачений повністю визнав свою провину та розкаявся у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст.187 КК України, активно прияв розкриттю даного злочину, визнав цивільний позов, ці обставини не були враховані судом при призначенні покарання. Крім того, судом не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого злочину. Враховуючи викладеного захисник вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України.

На підставі викладеного захисник обвинуваченого просить скасувати вирок та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 за епізодом від 20.05.2018, кваліфікованим за ч.2 ст.186 КК України, виправдати. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.187 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін в один рік.

В апеляційній скарзі обвинувачений також посилається на невідповідність висновків суду щодо визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 (186) КК України, а також на невідповідність призначеного судом покарання.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги; потерпілого та його представника, прокурора, які вважали вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення за епізодом від 01.05.2018, зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого за цим епізодом ніким з учасників провадження не оспорюється.

Щодо інших доводів апелянтів колегія суддів зазначає наступне
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду в відповідає вказаним вимогам.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні за епізодом від 20.05.2018 не визнав. Зі змісту його пояснень випливало, що з потерпілим ОСОБА_10 у нього відбулася бійка ініціатором якої був саме останній, при цьому телефон потерпілого він не бачив та не забирав.
Натомість, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому епізоду грабіжу підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 та документами, а саме:
- витягом з кримінального провадження за заявою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 внесено до ЄРДР 23.05.2018 за №0001497,
- протоколом прийняття заяви ОСОБА_12 про те, що 20.05.2018 року біля перехрестя пр. Західний та вул. Консульська в м. Бердянську невідома особа заволоділа належним йому мобільним телефоном,
- протоколом огляду місця події від 20.05.2018 року під час якого оглянуто ділянку місцевості розташовану по пр. Західному в м. Бердянську,
- довідкою ФОП ОСОБА_13 про те, що 28.04.2015 року було придбано мобільний телефон Самсунг G313H за ціною 2150 грн.

Вказані докази судом були вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку і всебічності, та їм дана належна оцінка.

Дотримуючись загальних засад кримінального провадження, зокрема засади змагальність сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судом також дана оцінка показанням обвинуваченого

Разом з тим суд критично поставився до обвинуваченого, навівши у вироку мотиви своїх висновків з цього приводу і з ними в повній мірі погоджується колегія суддів.

Факт отримання потерпілим ОСОБА_12 тілесних ушкоджень на місці події, є очевидним і ніким під сумнів не ставиться.

Однак, версії сторін щодо заволодіння обвинуваченим телефоном потерпілого різнилися.

Стороною обвинувачення і потерпілим стверджувалося, що обвинувачений заволодів телефоном, тоді як сторона захисту наполягала, що обвинувачений не забирав мобільного телефону і взагалі його не бачив.

Суд дійшов висновку що версія обвинуваченого є способом захисту з метою ухилення від відповідальності, томи віднісся до неї критично адже обставин, які давали підстави вважати, що потерпілий і свідок обмовляють ОСОБА_7 не встановив. Потерпілий після вчиненого, одразу звернувся із заявою до поліції. Крім цього з пояснень свідка ОСОБА_11 випливало, що він придбав у обвинуваченого мобільний телефон приблизно в період часу коли було вчинено кримінальне правопорушення за зовнішніми ознаками схожий на той, який за твердженням потерпілого, в нього відкрито викрав ОСОБА_7 . Потерпілим був наданий відповідний документ, який підтверджував що до події він мав телефон саме такої марки моделі і кольору про який, він зазначав у заяві про вчинене кримінальне правопорушення, тоді як обвинувачений не надав жодних документів про те, що згаданий свідком ОСОБА_11 належав саме йому. Також обвинувачений не надав зрозумілих пояснень чому він вирішив продавати начебто особистий телефон свідку.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуваний вирок в частині визнання винним ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України є законним, вмотивованим та обґрунтованим, і підстав для його скасування, за доводами апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, не вбачається.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянтів щодо суворості призначеного судом покарання і можливості звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушення, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, відомості про особу обвинуваченого, а також обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання.

Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, не працює.

Обставинами, які пом`якшує покарання ОСОБА_7 за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.187 КК України суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 за вчинення цього злочину на, суд визнав вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Обставини які пом`якшують і обтяжують покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України були відсутні.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував та належним чином оцінив всі обставини, зокрема і ті, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі. Факт вибачення перед потерпілим ОСОБА_9 і часткове відшкодування збитків останньому, фактично і щирим каяттям обвинуваченого що враховано судом при призначенні покарання. Захисником не надані докази які вказують що ОСОБА_7 має літнього батька який потребує його допомоги. Однак навіть при умові, що доводи захисника в цій частині відповідають дійсності вказана обставина наряду з існуванням інших, які враховуються при призначенні покарання, вказують що призначене судом покарання є необґрунтовано, адже міра покарання за кожний злочин призначена в мінімальному розмірі передбаченого санкцією відповідної норми особливої частини КК України і вона, відповідає меті покарання, тяжкості вчинених злочинів, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого. Крім цього при призначенні покарання за сукупністю вироків судом застосовано найбільш м`який принцип призначення покарання - поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На переконання колегії те що обвинуваченим були вчиненні два тотожні корисливі злочини із застосуванням насильства у нетривалий проміжок часу між їх вчиненням, що грабіж було скоєно коли до ОСОБА_7 вже було застосовано запобіжний захід в рамках провадження за ч.1 ст.187 КК України у виді домашнього арешту із забороною залишати житло, свідчать про нехтуванням ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, і характеризують його, як особу схильну до ухилення від відповідальності, що в свою чергу вказує про неможливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4