Справа № 159/1128/20
Провадження № 1-кп/159/210/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області
під головуванням - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковель обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0002370 від 24 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
в с т а н о в и в :
обвинувачений ОСОБА_5 , 23 грудня 2019 року, близько 19 години 11 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Opel Zafira» р.н. НОМЕР_1 , рухався по вулиці Ветеранів від вулиці Івасюка в напрямку бульвару Лесі Українки в місті Ковелі Волинської області. Проїжджаючи нерегульоване перехрестя із вулицею Сагайдачного, яка є головною, проявивши безпечність та неуважність, не надавши переваги в русі велосипедисту ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вулиці Сагайдачного від бульвару Лесі Українки в напрямку вулиці Фестивальної, здійснив виїзд на вказане перехрестя внаслідок чого, допустив наїзд на останнього.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку та переломом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа і переломом правої виличної дуги та переломом кісток носу, гематоми правої орбітальної ділянки, саден лобної ділянки справа, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 2.3 б), п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

Так, у відповідності до вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

У відповідності до вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Будучи допитаним у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе у вчиненні інкримінованому йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро кається і прохає суворо не карати. Повністю підтвердив обставини,які викладенні в обвинуваченні.

Об`єктивність показань обвинуваченого підтвердив в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 , що дійсно в результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав тяжке тілесне ушкодження. Будь - яких претензій до обвинуваченого він не має, оскільки шкода відшкодована йому в повному обсязі.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (злочині), погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, а інші учасники кримінального провадження не мають жодних заперечень щодо встановлених обставин, при цьому позиція учасників кримінального провадження є добровільною, суд вважає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення і винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення.
Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України та п. 3 ПП ВССУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до яких, призначаючи покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину має виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Призначаючи покарання суд враховує тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особу у їх сукупності, зокрема те, що обвинувачений є раніше несудимим, позитивно характеризується за місцем проживання, злочин скоєно з необережності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також те, що винуватість свою визнав повністю та в скоєному щиро розкаюється.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд відносить щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.
Судом не визнається як обтяжуюча покарання обставина скоєння злочину відносно особи похилого віку, оскільки злочин вчинено з необережності і як встановлено в судовому засіданні обвинувачений та потерпілий до скоєння ДТП не були знайомі, а відтак ОСОБА_5 не знав і не міг знати про вік останнього.
Призначаючи покарання обвинуваченому не пов`язаному з позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, суд бере до уваги обставини, які стались при керуванні автомобілем, позицію потерпілого, щодо призначення більш - м`якого покарання добровільне відшкодування потерпілого завданої в результаті ДТП шкоди та закладу охорони здоров`я, а також позитивну характеристику на обвинуваченого.
Суд вважає за можливе не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, оскільки ДТП скоїв у тверезому стані із необережності.
Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені.
Процесуальні витрати за проведення експертиз відсутні.
Речові докази підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373-375 КПК України, суд

ухвалив :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Скасувати арешт, відповідно до ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2019 року, а саме на автомобіль марки «Opel Zafira» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та велосипед темного кольору що знаходяться на майданчику зберігання транспортних засобів Ковельського ВП ГУНП у Волинській області та які визнані речовими доказами - повернути власникам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду і через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому, потерпілому, прокурору.

Головуючий ОСОБА_1