Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4513/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 121 КК УКраїни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 02 червня 2020 року про застосування обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а:

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває на розгляді кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 02 червня 2020 року обрано обвинуваченому ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб по 30 липня 2020 року (включно) без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою вирішено рахувати з моменту його затримання (01 червня 2020 року з 12 год. 20 хв.).

Згідно ухвали суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України надійшло до суду 05 листопада 2019 року, на час надходження даного провадження до суду відносно обвинуваченого ОСОБА_8 відносно нього до 21.12.2019 року продовжувалась дія запобіжного заходу виді домашнього арешту. 11 листопада 2019 року Корольовським районним судом м.Житомира під головуванням судді ОСОБА_1 було прийнято рішення про прийняття даного кримінального провадження до провадження Корольовського районного суду м.Житомира та справу було передано судді того ж суду ОСОБА_9 для вирішення питання про об`єднання його з іншим кримінальним провадженням. Відповідно до ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 19 листопада 2019 року дане кримінальне провадження було об`єднане в одне провадження із кримінальним провадженням по обвинуваченню ОСОБА_10 та було призначено до слухання по суті на 22 листопада 2019 року. Після цього обвинувачений ОСОБА_8 в судові засідання 19.12.2019 року, 21.01.2020 року, 11.02.2020 року та 30.03.2020 року не з`являвся. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 30 березня 2020 року оголошено в розшук обвинуваченого ОСОБА_8 та надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_8 з метою приводу в суд для розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

01 червня 2020 року до суду надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , оскільки відповідно до наданих матеріалів заступника начальника Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 , ОСОБА_8 затриманий 01.06.2020 року на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 30.03.2020 року.

Задовольняючи клопотання прокурора та обираючи відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою суд умотивував своє рішення тим, що обвинувачений ОСОБА_8 ухилявся від явки до суду, не виконував покладені на нього судом процесуальні обов`язки при застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ( в період з 19.11.2019 року по 19.12.2019 року), строк дії якого закінчився, тривалий час не з`являвся до суду в період коли в Україні ще не був ведений карантин, мають місце ризики, передбачені п.п. 1, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, судом першої інстанції враховано, що санкція ч.2 ст. 121 КК України передбачає виключно відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а також те, що обвинувачений усвідомлює те, що він може бути засудженим до реальної міри покарання, та з метою уникнення покарання може переховуватись від суду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу суд та якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 будь-якого запобіжного заходу, а уразі якщо суд прийде до протилежного висновку прошу суд застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаного із триманням особи під вартою. Стверджує, що обвинувачений жодним чином не переховувався від суду, оскільки має дружину та неповнолітню дитину, раніше не судимий, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки. Суду не були надані докази того, що ОСОБА_8 не виконував покладенні на нього процесуальні обов`язки при застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у період з 19.11.2019 року по 19.12.2019 року, на що посилається суд в своїй ухвалі від 02.06.2020 року, адже перше судове засідання відбулось лише 19.11.2019 року на яке ОСОБА_8 з`явився. Перша неявка ОСОБА_8 в судове засідання була лише 19 грудня 2019 року і дія ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вже не діяла. Обираючи запобіжний захід обвинуваченому суд не звернув увагу, на те, що ОСОБА_8 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи 19.12.2019 року, 21.01.2020 року, 11.02.2020 року та 30.03.2020 року, а також те, що обвинувачений прописаний та фактично проживає за різними адресами в м.Коростишеві, хоча виклики до суду подані по одній адресі. На порушення вимог ч.3 ст.62 Конституції України у даному клопотанні взагалі не викладені жодні обставини, на підставі яких прокурор дійшов висновку про нaявність ризиків та не навів жодного доказу, що обґрунтовано підтверджують їх наявність, з чого можна зробити однозначний і категоричний висновок про те, що такі твердження прокурора є припущенням, тобто не підтверджені жодним належним і допустимим доказом. Крім того, під час розгляду даного клопотання судом також були порушені і вказівки п.п.2,3 ч.1 ст.194 КПК України про необхідність встановлення того, що надані прокурором докази підтверджують обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. У клопотанні прокурора, на порушення вимог ст.184 КПК України, взагалі не наведено жодного доказу на підтвердження вказаних ризиків. Таким чином, в судовому засіданні не доведено наявність всіх тих ризиків, які давали б суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 переховувався від суду та ухилявся від виконання процесуальних рішень.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без зміни, перевіривши ухвалу в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходові, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування (обрання) запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, санкція якого передбачає відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 в судові засідання 19.12.2019 року, 21.01.2020 року, 11.02.2020 року та 30.03.2020 року не з`являвся, на підставі чого ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 30 березня 2020 року обвинуваченого ОСОБА_8 було оголошено в розшук, тобто останній ухилявся від суду.

Крім того, хоча обвинувачений раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, але враховуючи обгрунтоване обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого злочину за ч.2 ст.121 КК України, зазначені обставини можуть свідчитти про можливість вчинення ним нового злочину.

Також, як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_8 не працюючий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 , що не може свідчити про наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, враховуючи його перебування в розшуку за ухвалою суду.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність прокурором можливих ризиків, передбачених п.п.1,5 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що перша неявка ОСОБА_8 в судове засідання була лише 19 грудня 2019 року і дія ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вже не діяла і обираючи запобіжний захід обвинуваченому суд не звернув увагу, на те, що ОСОБА_8 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи 19.12.2019 року, 21.01.2020 року, 11.02.2020 року та 30.03.2020 року, оскільки зазначені обставини були предметом розгляду суду при вирішенні питання про зупинення судового розгляду кримінального провадження та оголлоешння обвинуваченого в розшук, при цьому під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, останньому було роз`яснено необхідність явки до суду, однак, як вбачається з матеріалів провадження не з`являвся до суду, не цікавився його перебігом, що в категоричній формі свідчить про умисне невиконання обов`язків передбачених КПК України.

З цих же підстав необгрунтованими є і твердження захисника, що обвинувачений не переховувався від суду, оскільки має дружину та неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, оскільки за наявності наведених обставин, обвинувачений все ж не являвся до суду під час розгляду кримінального провадження щодо нього в зазначений в клопотанні прокурора період та перебував в розшуку за ухвалою суду, а тому не можуть бути в даному випадку безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також не впливають на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Так само, незмістовними є доводи захисника про те, що у даному клопотанні прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу взагалі не викладені жодні обставини, на підставі яких прокурор дійшов висновку про нaявність ризиків та не навів жодного доказу, що обґрунтовано підтверджують їх наявність, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та спростовуються матеріалами провадження.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження Під час розгляду клопотання прокурора судом перевірено наявність ризиків передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає. Доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду провадження.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 02 червня 2020 року про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: