ЄУН № 336/1894/20
пр. № 1-кс/336/287/2020
УХВАЛА
Іменем України
16 квітня 2020 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000913 від 03.04.2020 року за підозрою ОСОБА_6 , у скоєнні злочинів, передбачених ст. 307 ч. 1, 2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
У провадженні слідчих Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 0000913 від 03.04.2020 року за ст. 307 ч. 1, 2 КК України, за яким ОСОБА_6 підозрюється у тому, що за невстановлених слідством обставин придбав та зберігав наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон. А 08.04.2020 року приблизно о 15.30 годині на сходинковому майданчику першого поверху четвертого під`їзду будинку АДРЕСА_1 умисно збув ОСОБА_7 за 250 гривень наркотичний засіб метадон вагою в перерахунку на основну речовину 0,1092 грамів.

Також ОСОБА_6 підозрюється у тому, що, будучи особою, яка раніше вчинила злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, при невстановлених слідством обставинах, придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежений, метадон, який став зберігати при собі з метою збуту. 14.04.2020 року приблизно о 13.10 годині ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 14А по вул. Бочарова у м. Запоріжжя, за 200 гривень продав ОСОБА_7 наркотичний засіб, обіг якого обмежений, метадон вагою 0,1115 грамів.

Дії ОСОБА_6 на цей час кваліфіковані як незаконні придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту та збут наркотичного засобу, за ст. 307 ч. 1 КК України, а також як незаконні придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту та збут наркотичного засобу, вчинені повторно, за ст. 307 ч. 2 КК України.

15.04.2020 року ОСОБА_6 повідомлений про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ст. 307 ч. 1, 2 КК України.

Слідчий за погодженням прокурора звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході особисто обшуку підозрюваного при його затриманні, а також в ході обшуку житла підозрюваного.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, вказуючи, що при затриманні підозрюваного ОСОБА_6 у останнього були знайдені та вилучені грошові кошти та мобільний телефон, а в ході обшуку квартири, де постійно мешкає ОСОБА_6 були вилучені ще два мобільні телефони. Оскільки ОСОБА_6 займався збутом наркотичних засобів, тож грошові кошти, знайдені при ньому, могли бути отримані від такого збуту. 200 гривень з винайдених, були надані свідку у справі ОСОБА_7 для проведення контрольованої закупки.

Прокурор підтримав клопотання.

Підозрюваний та захисник проти задоволення клопотання заперечували. Захисник вказував, що не заперечує проти накладення арешту на грошові кошти, які за матеріалами справи були видані для проведення оперативної закупки, оскільки вони дійсно можуть мати значення по справі. Натомість підстав для накладення арешту на мобільні телефони та інші грошові кошти відсутні, адже мобільний телефон LG належить матері підозрюваного, а мобільний телефон Samsung не працює та не містить будь-якої інформації, яка б мала доказове значення у справі.

При вирішенні клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту на майно у клопотанні вказано необхідність забезпечення збереження доказів у кримінальному провадженні.

Статтями 85, 86 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Слідчим та прокурором не наведено будь-яких підстав вважати, що усі грошові кошти, які були вилучені під час особистого обшуку підозрюваного при його затриманні, відповідають вимогам належності, адже посилання слідчого про те, що начебто ОСОБА_6 заробляє на життя збутом наркотичних засобів нічим не підтверджені та є припущенням.

За таких обставин, слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на усі грошові кошти, вилучені у ОСОБА_6 , за виключенням грошових коштів в сумі 200 гривень, які, зі слів слідчого, були видані ОСОБА_7 на проведення контрольованої закупки наркотичного засобу.

Враховуючи посилання слідчого на те, що за допомогою вилученого під час обшуку ОСОБА_6 мобільного телефону, підозрюваний спілкувався із свідком ОСОБА_7 , слідчий суддя також вбачає підстави для накладення арешту на вказаний телефон, адже в зазначенму телефоні дійсно можуть міститись відомості, що мають доказове значення у кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про накладення арешту на мобільні телефони, вилучені під час обшуку квартири, де мешкав підозрюваний, слідчий суддя підстав для накладення арешту на такі телефони не вбачає, виходячи з наступного.

Як пояснив підозрюваний, та це жодним чином не спростоване, мобільний телефон LG, належить його матері, а мобільний телефон Самсунг був розбитий та не працював.

Слідчим не наведено будь-яких підстав вважати, що данні, наявні у пам?яті вказаних телефонів, мають якесь значення по справі, адже, як зазначив слідчий спілкування між свідком ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_6 здійснювалось з використанням телефону, який був вилучений в ході обшуку ОСОБА_6 .

Крім того, ухвалою слідчого судді, якою надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі, дозволу на вилучення мобільних телефонів не надавалось.

Враховуючи, що слідчим не доведено законності вилучення мобільних телефонів, належності їх підозрюваному та підстав вважати, що на цих телефонах міститься інформація, що має доказове значення у кримінальному провадженні, тож слідчий суддя не вбачає підстав для накладення на них арешту.

Керуючись ст. 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 80000913 від 03.04.2020 року за ст. 307 ч. 1. 2 КК України про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти в сумі 200 гривень, а саме чотири купюри номіналом 50 гривень: УЕ4139307, ВЗ8341699, УК9192642, УЕ1783745, а також мобільний телефон VIAAN імеі НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , з сімкарткою з номером НОМЕР_3 , вилучені під час обшуку при затриманні ОСОБА_6 14.04.2020 року згідно протоколу затримання від 14.04.2020 року.

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Відповідно до положень ст. 175 КПК України виконання ухвали суду покласти на слідчого та прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1