ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 582/1166/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/377/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 червня 2019 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 червня 2019 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженку с. Землянка Глухівського району Сумської області, мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, із професійно-технічною освітою, незаміжню, яка не є особою з інвалідністю, раніше не судиму

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Запобіжний захід обвинуваченій до набрання даного вироком законної сили залишено незмінним - домашній арешт. Зараховано ОСОБА_7 час її затримання до строку відбуття покарання у виді позбавлення волі тривалістю два дні. У задоволенні цивільного позову прокурора Недригайлівського відділу Роменської місцевої прокуратури відмовлено. Вирішено питання речових доказів .
Вказаним вироком встановлено, що 17 червня 2018 року в період часу з 15 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. ОСОБА_7 із знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебувала за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та спільно вживали спиртні напої. У цей час між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_13 , взявши кухонний ніж, підійшла до ОСОБА_10 , який перебував у коридорі будинку біля вхідних дверей, і був розташований правим боком до ОСОБА_13 , та умисно нанесла йому ножем, який тримала в правій руці, три удари в праву верхню частину спини. Після цього ОСОБА_13 зайшла до кухні будинку, де на печі (грубі) залишила ніж, із використанням якого наносила удари потерпілому.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 195 від 11 липня 2018 року, внаслідок дій ОСОБА_13 , потерпілому ОСОБА_10 заподіяна: колото-різана рана правої половини грудної клітини, проникаюча в грудну клітину, відкритий клапанний гемопневмоторекс справа, шлевропульпональний шок, колото-різана рана правого плеча.
Згідно з п. 2.1.3 (й) Правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» проникаюче колото-різане поранення правої половини грудної клітини відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Згідно з п. 2.3.2 (б) вищевказаних Правил непроникаючі колото-різані рани правої половини грудної клітки та правого плеча відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_8 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подали на нього апеляційні скарги.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_13 змінити, звільнити її від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком на 1 рік. В обґрунтування своєї позиції захисник послався на те, що суд не в повній мірі оцінив позицію потерпілого ОСОБА_10 який просив суд не призначати реальне покарання обвинуваченій.
Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, за ч.1 ст.121 КК України 7 років позбавлення волі. В обґрунтування свої позиції прокурор вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості призначеного покарання.
Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника, який вважав що вирок необхідно змінити, прокурора, які підтримав подану апеляційну скаргу та вважав вирок, що вирок необхідно скасувати та ухвалити новий, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченої у повній відповідності норм КПК України та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст.121КК України.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченої в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинувачену ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, а ще і врахуванням обставини, що обтяжує покарання, а саме тим, що обвинувачена вчинила тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, винуватість у вчиненні злочину визнала частково, тобто щиро не розкаялася у вчиненому, завдані потерпілому матеріальні збитки та моральну шкоду не відшкодувала.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлені.
Крім того, суд при призначенні покарання врахував відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_13 , тобто її 38-річний вік, матеріальний та сімейний стан (воно є офіційно непрацевлаштованою, проте отримує неофіційні доходи від сезонних робіт та від інших тимчасових неофіційних місць роботи, проживає одна в сел. Терни, є матір`ю малолітньої дочки ОСОБА_14 , 2011 року народження, яка утримується в Хоружівському реабілітаційному центрі, та разом із матір`ю не проживає), стан її здоров`я (на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з приводу захворювання на епілепсію за медичною допомогою до Недригайлівської ЦРЛ не зверталася, інвалідності не має, на момент вчинення кримінального правопорушення виявляла ознаки емоційно нестійкого розладу особистості, імпульсивний тип, стан субкомпенсації, не виявляла ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними; на момент проведення судово-психіатричної експертизи (на 23 липня 2018 року) ОСОБА_13 виявляла ознаки емоційно нестійкого розладу особистості, імпульсивний тип, стан субкомпенсації, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, за психічним станом ОСОБА_13 застосування до неї примусових заходів медичного характеру не потребує), відсутність на фактичному утриманні вищевказаної дочки (з березня 2018 року дочка перебуває на утриманні в КЗ «Хоружівському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей»), є раніше не судимою, відсутність у обвинуваченої державних нагород і почесних звань, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, тобто повної сім`ї, постійного офіційного місця роботи, друзів, товаришів та близьких, які б позитивно б могли вливати на обвинувачену.
Доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_15 про неврахування зазначених вище відомостей про особу обвинуваченої ОСОБА_13 та позиції потерпілого який просив не призначати їй реальне покрання, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки всі перелічені захисником відомості та позиція потерпілого, яка не може бути для суду визначальною, були досліджені судом першої інстанції та враховані при призначенні покарання ОСОБА_7 .
Судом також врахований висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого стосовно ОСОБА_13 встановлено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, при її високому ризику небезпеки для суспільства, що спростовує доводи захисника ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_8 про можливість виправлення останньої без ізоляції від суспільства.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, яке призначено обвинуваченій.
Апеляційні доводи прокурора про м`якість призначеного покарання та необхідності скасування вироку суду і постановлення нового вироку у вигляді 7 років позбавлення волі, з урахуванням фактичних обставин справи, тяжкості вчиненого злочину та вищенаведених даних про особу обвинуваченої, на думку колегії суддів, є також безпідставними.
Згідно даних кримінального провадження та поданих апеляційних скарг об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують або обтяжують покарання, та суттєво зменшують або збільшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження апелянтів щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку.
Окремо слід зазначити, що у вироку суду належним чином мотивовано щодо відсутності в діях обвинуваченої ознак дійсного щирого каяття, реального активного сприяння нею розкриттю даного злочину, відшкодування, завданих збитків потерпілому, негативну характеристику по місцю проживання, вчинення нею вищевстановленого судом тяжкого злочину, пов`язаного з посяганням на здоров`я потерпілого, у стані алкогольного сп`яніння, що дозволяє колегії судів дійти висновку про неможливість виправлення ОСОБА_13 без відбування нею реального покарання у виді позбавлення волі.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_13 , а також попередження вчинення нею нових злочинів не можливе без її ізоляції від суспільства, а призначення більш м`якого покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо її виправлення.
За таких обставини, апеляційне прохання захисника про зміну вироку та пом`якшення її покарання, а також прокурора щодо скасування вироку суду з постановленням нового, з урахуванням наведених ними доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені ними доводи не можуть вважатися достатніми підставами для призначення обвинуваченій іншого покарання.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначенні обвинуваченій покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для будь-якого пом`якшення чи посилення покарання обвинуваченій.
Призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 червня 2019 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4