ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2265/19 Номер провадження 11-кп/814/1280/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Крюковська виправна колонія № 29», провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, служив снайпером в 24 окремому штурмовому батальйоні сухопутних військ ЗС України,
засудженого: 27.09.2017 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.1 ст. 415 КК України до 4 років позбавлення волі, зараховано в строк попереднього ув`язнення період з 28.09.2015 року по 08.12.2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2019 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2017 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін, -

задоволено клопотання засудженого та звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі за вироком Київського районного суду м.Одеси від 27.09.2017, на підставі ст.1 п. "є" Закону України "Про амністію у 2016 році".

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суддя вказав, що ОСОБА_8 на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року не був засудженим. Разом з тим, 21.05.2018 року йому видано посвідчення, як ветерана війни учасника бойових дій. Також, на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» він мав матір, яка досягла 70-річного віку та яка не має інших працездатних дітей.

А тому, враховуючи зазначене, а також те, що засуджений не заперечував проти застосування амністії, вчинив необережний злочин, дійшов висновку про відсутність обставин які відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію в 2016 році» унеможливлюють застосування до засудженого Закону України «Про амністію в 2016 році».

Не погоджуючись з вказаним рішенням, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вказує, що судом не враховано те, що станом на день набрання чинності Закону «Про амністію у 2016 році» - 07.09.2017, ОСОБА_8 не був таким, що визнаний винуватим у вчиненні злочину, а також не був особою, кримінальну справу стосовно якого розглянуто судом. Вирок стосовно нього ухвалений лише 27.09.2017, а набрав законної сили 05.02.2019. Тому, суд невірно застосував вказаний Закон та дійшов до помилкового висновку про можливість задоволення клопотання засудженого.

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав у ній наведених, заперечення засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Твердження прокурора вказані у поданій апеляційній скарзі щодо невірного застосування судом Закону України «Про амністію у 2016р.», колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст..5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини,

вчинені до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені

або перервані після набрання законом про амністію чинності.

Вказана норма Закону повністю узгоджується з положеннями ст..13 Закону України «Про амністію у 2016р.», в якій зазначається аналогічна норма.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений 27.09.2017 вироком Київського районного суду м.Одеси за ч.1 ст.415 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2019 вказаний вирок залишено без змін. За вказаним вироком злочин вчинено ОСОБА_8 27.09.2015, тобто до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016р.», а тому він є особою на яку поширюється дія цього Закону.

Згідно з п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію 2016 року», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк підлягають особи, які визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних осіб.

З долучених до матеріалів провадження документів, а саме копії паспорта ОСОБА_10 , копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 , довідок виконкому Дергачівської міської ради Харківської області від 15.12.2017 за № 8227 та від 09.10.2019 за № 4784, ОСОБА_8 на день набрання чинності Закону України «Про амністію 2016 року» мав матір ОСОБА_10 , яка досягла 70-річного віку та яка не має інших працездатних дітей.

Підстав, які б унеможливлювали застосування амністії щодо ОСОБА_8 , визначених у ст..9 Закону України «Про амністію 2016 року», колегією суддів не встановлено.

Отже, засуджений ОСОБА_8 на день набрання чинності Закону України «Про амністію 2016 року» вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким та мав матір, яка досягла 70-річного віку, а тому підлягає звільненню від відбування призначеного покарання на підставі п. «є» ст..1 вказаного Закону.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала є законною й обґрунтованою, відтак доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4