Номер провадження: 11-кп/813/1937/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя: ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні №0001790, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2017 року,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Як вбачається із матеріалів провадження, на стадії судового розгляду в Суворовському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0001790, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2017 року та в судовому засіданні 29.10.2019 року продовжено строк дії обраного обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27.01.2020 року.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що свідчить про наявність ризику можливого переховування обвинуваченого від суду. Крім цього, на даний час не проведено допит всіх свідків, що свідчить про існування ризику можливого незаконного впливу на свідків по у цьому ж кримінальному провадженню.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2019 року, оскільки вважає її незаконною та безпідставною. Просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 знаходиться під вартою біля трьох років та за вказаний період часу ризики, які були наявні під час обрання запобіжного заходу вичерпалися.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 , обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 , вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 , є громадянином України та проживає по АДРЕСА_1 , яке з пояснень учасників провадження є фактично приміщенням яке будується та у якому тимчасово, на час проведення будівельних робіт, проживали обвинувачений, потерпілий ОСОБА_10 та свідки зазначеного правопорушення. Інші дані про наявність у обвинуваченого будь-якого житла на території м. Одеса матеріали провадження не містять. При цьому, наявні матеріали свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних майнових злочинів та злочинів проти громадського порядку, однак на даний час у відповідності положень ст. 89 КК України є не судимою особою. Інших даних щодо особистого сімейного життя обвинуваченого, в тому числі які підтверджують міцність його соціальних зв`язків матеріали справи не містять.

ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років,тому будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин,

Суд першої інстанції в ухвалі вірно зазначив, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, не є співрозмірним терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання, оскільки у даному випадку та на даній стадії судового розгляду тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
Апеляційний суд не погоджується із доводами захисника щодо незаконності та безпідставності ухвали, оскільки районним судом зазначені обставини, які на думку районного суду свідчать про існування встановленого вище ризику, який передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, прокурором доведена незмінність у кримінальному провадженні заявлених раніше у клопотанні ризиків, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги апеляційний суд визнає необґрунтованими. Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується вчинення тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існує зазначений районним судом ризик, який виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.
На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявному у кримінальному провадженні ризику, який передбачений ст. 177 КПК України.
Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.
Разом з цим, проаналізувавши надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 пояснення захисника, яка повідомила, що справа розглядається тривалий час ще з 2017 року, а також пояснення прокурора, щодо причин тривалого розгляду справи в районному суді, апеляційним судом встановлено, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, та вважає за необхідне звернути увагу районного суду на неухильне дотримання районним судом вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду.
Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні №0001790, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2017 року залишити без змін.
Звернути уваги районного суду на неухильне дотримання вимог ст. 28 КПК України та забезпечення розгляду справи у розумні строки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4