Справа № 369/3571/20
Провадження №1-кс/369/786/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000786, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним клопотанням, мотивуючи його тим, що 14 лютого 2020 року ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області накладено арешт на автомобіль Hyundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу належить ОСОБА_4 .

Заявник зазначає, що з лютого 2020 року по момент подання клопотання порушуються права ОСОБА_4 , обмежено у володінні та користуванні особистим автомобілем.

Станом на момент подання клопотання, слідчим проведено всі процесуальні дії, тому відпала потреба тримати арештований автомобіль як речовий доказ. Крім того слідчим надано дозвіл власнику автомобіля на видачу транспортного засобу з майданчику тимчасового утримання транспортних засобов.

А тому заявник просила скасувати арешт на автомобіль Hyundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , з забороною відчужувати, розпоряджатися, користуватися ним.

25.03.2020 року ОСОБА_3 надіслала до суду заяву про розгляд клопотання без її участі.

Слідчий ОСОБА_5 надіслав заяву в якій не заперечував, щодо скасування арешту на автомобіль.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та оглянувши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 14 лютого 2020 року ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області накладено арешт на автомобіль Hyundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу належить ОСОБА_4 .

Заявник зазначає, що вказаний автомобіль, на який накладено арешт, є його особистою власністю. Таким чином, з лютого 2020 року по момент подання клопотання порушуються його права, обмежено у володінні та користуванні особистим автомобілем.

Станом на момент подання клопотання, досудове розслідування триває та існує необхідність в проведені слідчого експерименту за участі вказаного автомобіля.

Згідно листа № 786/20 кп від 14.03.2020 року слідчим ОСОБА_6 надано дозвіл на видачу транспортного засобу з майданчику тимчасового тримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити, оскільки заявник довів, що у застосуванні даного заходу забезпечення у кримінальному провадженні відпала потреба.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 132, 170-173, 175 372, КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна з забороною відчужувати, розпоряджатися, користуватися ним за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000786 задовольнити.

Скасувати арешт з забороною відчужувати, розпоряджатися, користуватися ним, накладений у кримінальному провадженні № 0000786, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2020 року на автомобіль «Hyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , який було вилучено у ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1