ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5458/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/113/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.309 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року відносно засудженого ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року відмовлено в задоволені подання начальника Тернопільського міськрайонного відділу філії Державної установи Центр пробації про скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року з врахуванням ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2016 року.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 30 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено із врахуванням ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2016 року, за: ч. 2 ст. 307, із застосуванням ст.69 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у виді позбавлення волі на 5 років без конфіскації майна; ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 2 роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 5 років; на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням трьохрічним іспитовим строком, із обов`язками, передбаченими ст. 76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

03.09.2019 року начальник Тернопільського міськрайонного відділу філії Державної установи Центр пробації ОСОБА_10 подала до суду клопотання про скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року з врахуванням ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні подання начальника Тернопільського міськрайонного відділу філії Державної установи Центр пробації ОСОБА_10 , суд мотивував своє рішення тим, що відсутні докази про невиконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків саме з метою ухилення від відбування покарання та систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення. Окрім того суд вказав, що 30 листопада 2019 року сплинув визначений засудженому за вироком суду іспитовий строк .

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, прокурор Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року відносно засудженого ОСОБА_7 та постановити нову, якою задовольнити подання начальника Тернопільського міськрайонного відділу філії Державної установи Центр пробації та скасувати звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і направити засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

На думку апелянта суд залишив поза увагою той факт, що неявки ОСОБА_7 на реєстрацію до Тернопільського міськрайонного відділу з питань пробації філії ДУ Центр пробації в Тернопільській області відбувались без поважних на те причин та без надання, в подальшому, будь-яких підтверджуючих документів.

Звертає увагу на те, що засудженим ОСОБА_7 під час дії іспитового строку, а саме у період з 13.03.2017 року по 21.08.2017 рік вчинено ряд злочинів, передбачених ч.2, 3. 185, ч.2 ст.309 КК України, та відповідно за даними фактами до Тернопільського міськрайонного суду 17.01.2018 року прокурором Тернопільської місцевої прокуратури скеровано обвинувальний акт.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року і ухвалити нову, якою задовольнити подання начальника Тернопільського міськрайонного відділу філії Державної установи Центр пробації ; думку засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили відносно задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частин 2-4 ст. 166 КВК України (у редакції Закону № 1492-VIII від 07 вересня 2016року) якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України "Про пробацію", а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.

Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Як встановлено з матеріалів провадження, 17.01.2017 року засудженого ОСОБА_7 поставлено на облік в Тернопільському міськрайонному відділі філії ДУ Центр пробації. Того ж дня його було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням.

Як слідує з клопотання органу пробації та досліджено судом першої інстанції, ОСОБА_7 20.02.2017 року не з`явився для періодичної реєстрації, однак прибув 24.02.2017 року, пояснивши свою не явку тим, що сплутав дні реєстрації.

Також, 06.06.2018 року ОСОБА_7 року не з`явився для періодичної реєстрації, але прибув 07.06.2018 року.

Аналогічно, 20.05.2019 року ОСОБА_7 не прибув до органу пробації для реєстрації, проте добровільно з`явився 03.06.2019 року, пояснивши свою відсутність проблемами із здоров`ям.

Окрім того, 02.09.2019 року ОСОБА_7 також не прибув до органу пробації для реєстрації, але наступного дня 03.09.2019 року з`явився для реєстрації, пояснивши свою відсутність перебуванням у своєї дочки на святі Першого дзвоника.

Таким чином, ОСОБА_7 допустив чотири неявки на реєстрацію у визначений йому період.

Відмовляючи у задоволенні подання про скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання місцевий суд мотивував своє рішення тим, що дії засудженого не свідчать про його небажання стати на шлях виправлення у зв`язку з чим, підстави для задоволення вказаного подання відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Згідно ч. 2 ст. 78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При розгляді питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені у клопотанні органу пробації факти неявки засудженого ОСОБА_7 для реєстрації, з урахуванням наданих ним пояснень, не можуть свідчити про його небажання стати на шлях виправлення та вважатися достатньою підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання.

Правопорушень, які б тягнули за собою адміністративні стягнення і свідчили про його небажання стати на шлях виправлення, засуджений ОСОБА_7 в період дії іспитового строку не допускав.

Факт скерування до суду обвинувального акту 17.01.2018 року про вчинення ОСОБА_7 ряду кримінальних правопорушень, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки на час розгляду клопотання органу пробації він не був засуджений за вказаним обвинувальним актом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що твердження прокурора щодо наявності підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 та направлення його для відбування призначеного судом покарання є необґрунтованими, оскільки доводи викладені ним в апеляційній скарзі не можуть свідчити про його небажання стати на шлях виправлення, що є умовою застосування ч.2 ст.78 КК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою і будь-яких підстав для її скасування, про що прокурор ставить питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року про відмову в задоволені подання начальника Тернопільського міськрайонного відділу філії Державної установи Центр пробації про скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року без змін.