Справа № 761/4360/20
Провадження № 1-кс/761/3026/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю представника володільця майна адвоката ОСОБА_2

при секретарі ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах володільця майна ТОВ «Торгова фірма «Арон», про скасування заходів забезпечення кримінального провадження арешту, накладеного в межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000683, ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м.Києва від 22 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах володільця майна ТОВ «Торгова фірма Арон», про скасування арешту майна, а саме суми ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміт ПДВ) по ТОВ «Торгова фірма Арон» та заборони використовувати або будь-яким чином відчужувати зазначене майно, який було накладено ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м.Києва від 22 січня 2020 року в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000683 від 06.12.2019 року.
В обгрунтування вказаного клопотання адвокатом ОСОБА_4 зазначено, що вказаний арешт на суму ліміту з ПДВ, яка належить ТОВ «Торгова Фірма АРОН» () в системі електронного адміністрування Державної податкової служби України, накладено необґрунтовано, оскільки відомості про причетність до злочину службових осіб вказаного товариства не внесені до ЄРДР, стосовно них не здійснюється досудове розслідування, жодній посадовій особі про підозру у вчиненні злочину не повідомлено, при цьому ТОВ «ТФ Арон» взагалі не має податкової заборгованості, що не може свідчити про причетність юридичної особи, її посадових осіб до кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України. Також у клопотанні наведені доводи щодо невідповідности арештованого вимогам ст. 98, ч.10 ст. 170 КПК України, оскільки фактично ліміт ПДВ є обсягом податку, а саме показником здійснення господарської операціцї, тобто не є майном чи активом підприємства, а відноситься до категорії зобов`язань, тобто не є матеріальним об`єктом, а Товариство апріорі не є його власником.
У зв`язку з чим заявник вважає, що такий арешт накладено не обгрунтовано, у той же час такий арешт є фактичним втручанням у господарську дільність Товариства, який призводить до зупинення діяльності підприємства та породжує матеріальні збитки. Тобто не є спів мірним завданням кримінального провадження.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 , який здійснює представництво інтересів ТОВ «ТФ Арон», підтримала клопотання та просила його задовольнити з підстав, у ньому наведених
Слідчий, за клопотанням якого накладено арешт, у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, що, відповідно до ч.2 ст. 174 КПК України, не є перешкодою для розгляду такого клопотання на підставі наявних матеріалів.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення представника юридичної особи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що другим слідчим відділом розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві проводитися досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000683 від 06.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.
Надалі, за відповідним клопотанням слідчого, 22 січня 2020 року ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва накладено арешт на суму ліміту з ПДВ, яка належить ТОВ «Торгова Фірма АРОН» () в системі електронного адміністрування Державної податкової служби України, із забороною службовим особам, працівникам або представникам за дорученням ТОВ «Торгова Фірма АРОН» () використовувати або будь - яким чином відчужувати вищезазначене майно, починаючи з дня винесення ухвали.
Так, при вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийнятгя законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ст. 170 КПК України чітко передбачає коло осіб, відносно яких може бути застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. Зокрема ними є підозрюваний, обвинувачений, засуджений, або третя особа. При цьому вказаною нормою закону передбачено, що арешт на майно третьої особи допускається у разі, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкову вартість і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п.п. 1-4 частини першої ст. 96-2 КК України. Єдиним виключенням є та обставина, якщо арешт на майно накладається на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, у такому разі арешт на майно накладається будь-якої фізичної або юридичної особи.
Проте, для накладення арешту на майно на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий або прокурор, повинен довести наявність достатніх підстав вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу.
В той же час, дослідивши матеріали клопотання, а також обґрунтування ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м.Києва, яка була прийнята у межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000683 від 06.12.2019 року, слідчий суддя не знайходить обґрунтованих та переконливих даних, які б давали підстави вважати, що майно, арешт якого адвокат ОСОБА_4 просить скасувати, може бути використане як доказ саме у цьому кримінальному провадженні.
Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Водночас, об`єктивних даних, які б свідчили про наявність правових ознак щодо відповідності майна ТОВ «Торгова фірма Арон» на момент вирішення питання про арешт в рамках кримінального провадження № 0000683 від 06.12.2019 року, визначеним процесуальним законом критеріям, передбаченим положеннями ч.10 ст. 170 КПК України, в судовому засіданні не встановлено.
В цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу і на те, що в судовому засіданні також не встановлено жодних обставин що майно, яке є предметом клопотання, підлягає конфіскації у вказаної юридичної особи, при цьому не отримано в суді відомостей щодо повідомлення будь-кому із службових осіб ТОВ «Торгова фірма Арон» про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження № 0000683 від 06.12.2019 року, а також загалом про причетність юридичної особи до розслідуваного кримінального провадження.
Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень,володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються,та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50).

Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права, недостатньо одного лише посилання на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту. Оскільки для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт, належного їй майна, мас бути дотримано вищенаведені приписи кримінального процесуального законодавства, чітко визначені в ст.ст. 170 - 173 КПК України.

Також слідчий суддя зважає і на те, що відповідно до правил, передбачених ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
У зв`язку із зазначеним, на думку слідчого судді, вжиті в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000683 від 06.12.2019 року, процесуальні заходи його забезпечення щодо ТОВ «Торгова фірма Арон» у вигляді арешту суми ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміт ПДВ) по ТОВ «Торгова фірма Арон», із забороною використовувати або будь-яким чином відчужувати зазначене майно, є необґрунтованими, а відтак такий арешт майна підлягає скасуванню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах володільця майна ТОВ «Торгова фірма «Арон» задовольнити.

Скасувати арешт, накладений в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000683 ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м.Києва від 22 січня 2020 року (справа №753/1283/20, провадження №1-кс/753/524/20), на суму ліміту з ПДВ, яка належить ТОВ «Торгова Фірма АРОН» () в системі електронного адміністрування Державної податкової служби України
Скасувати заборону службовим особам, працівникам або представникам за дорученням ТОВ «Торгова Фірма АРОН» () використовувати або будь - яким чином відчужувати суму ліміту з ПДВ, яка належить ТОВ «Торгова Фірма АРОН» () в системі електронного адміністрування Державної податкової служби України, накладену ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м.Києва від 22 січня 2020 року (справа №753/1283/20, провадження №1-кс/753/524/20) у межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000683 .

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1