КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6765/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року,
за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.10.2019 року задоволено частково клопотання прокурораКиївської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 ;

нежитлове приміщення (офісне приміщення) АДРЕСА_2 ;

нежитлове приміщення (творча майстерня) АДРЕСА_3 , власником яких являється ОСОБА_6 (реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_2 ) з забороною розпорядження вказаним майном, без заборони використання житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.10.2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні прокурора про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення (офісне приміщення) АДРЕСА_2 .
Копію оскаржуваної ухвали, як зазначає представник було отримано 19.11.2019 року під час ознайомлення із матеріалами провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що жодних ухвал щодо права обмеження вчиняти дії пов`язані із оформленням документів ОСОБА_6 не постановлювалось, прокурором не надано доказів експертиз щодо не справжності підпису власника майна або інших шахрайських дій, що полягають у незаконному заволодінні майном. ОСОБА_6 на законних підставах набув майно відповідно до договору №04/04/2016 від 04.04.2016 року.

ТОВ «ДБК» подавало скарги до Міністерства юстиції України про скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, проте наказами Міністерства юстиції України було відмовлено у скаргах, оскільки скарги були подані особою, що не підтвердила факт порушення її прав у результаті прийняття оскаржуваного рішення, до суду ТОВ «ДБК» з оскарженням права власності не зверталось.

На даний час накладений арешт перешкоджає законному власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном, чим порушуються його законні права та інтереси. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 повідомлення про підозру не вручалось, він не є підозрюваним, жодних процесуальних дій з ним не проводилось, а арешт майна є формальною дією для перешкоджання власнику розпоряджатися своїм майном.

В судове засідання прокурора не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, заслухавши пояснення представника, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції вбачається, що Шевченківським управління поліції ГУ НП України в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007067 від 25.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

24.07.2019 року до СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві надійшла заява директора ТОВ «ДБК» код () ОСОБА_9 про те, що посадові особи ТОВ «ЯР» () шахрайським шляхом заволоділи об`єктами нерухомого майна, а саме: нежитловими приміщеннями за №№ 200, 26, 16 по вул. Ризькій, 73-Г у м. Києві, спричинивши ТОВ «ДБК» матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

Досудовим розслідуванням зазначено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 24.07.2019 року власником квартири АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення (офісне приміщення) АДРЕСА_2 та нежитлового приміщення (творча майстерня) АДРЕСА_3 є громадянин ОСОБА_6 (реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 ), який у свою чергу набув право власності на вказані об`єкти на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між ним та ТОВ «ЯР» від 04.04.2016 року за номерами: 04/04/2-16-220, 04/04/2-16-26, 04/04/2-16-216.

Відповідно до довідки про судимість та адміністративну відповідальність №199-09082019/80210, ОСОБА_6 , 23.04.2015 року було обрано Оболонським районним судом м. Києва запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України.

22.06.2015 року Оболонським районним судом м. Києва ОСОБА_6 , було визнано винним та винесено вирок з покаранням у виді позбавлення волі строком на 4 роки та 10.05.2018 року останній був звільнений.

03.10.2019 року представник потерпілого у зазначеному кримінальному провадженні звернувся до органу досудового розслідування із клопотанням про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладання арешту на майно, яке незаконно вибуло із права власності ТОВ «ДБК», шляхом встановлення заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування наступним майном.

03.10.2019 року представником потерпілого подано цивільний позов на загальну суму 5 260 416, 67 грн.

Зазначене вище майно постановою слідчого від 07.10.2019 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0007067, оскільки є об`єктами кримінально протиправних дій, що відповідає критеріям статті 98 КПК України

24.10.2019 року прокурорКиївської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_10 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 ;

нежитлове приміщення (офісне приміщення) АДРЕСА_2 ;

нежитлове приміщення (творча майстерня) АДРЕСА_3 , власником яких являється ОСОБА_6 (реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_2 ) з забороною розпорядження та використання вказаного майна.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.10.2019 року задоволено клопотання прокурорачастково та накладено арешт на майно, а саме:

квартиру АДРЕСА_1 ;

нежитлове приміщення (офісне приміщення) АДРЕСА_2 ;

нежитлове приміщення (творча майстерня) АДРЕСА_3 , власником яких являється ОСОБА_6 (реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_2 ) з забороною розпорядження вказаним майном, без заборони використання житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.

Оскільки дана ухвала оскаржена представником ОСОБА_7 тільки в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення (офісне приміщення) АДРЕСА_2 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги зазначеної особи, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні органу досудового розслідування, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи частково дане клопотання, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення (офісне приміщення) АДРЕСА_2 з метою збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріали провадження, додані до клопотання прокурора, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, колегія суддів приходить до висновку, що незастосування арешту на вказане майно може призвести до його подальшого незаконного відчуження.
У даному випадку вказане майно є об`єктом кримінально протиправного посягання, може бути набуто протиправним шляхом та використане як доказ у вказаному кримінальному провадженні, має істотне значення для проведення досудового розслідування й встановлення істини у кримінальному провадженні.
З урахуванням цього слідчий суддя, встановив належну правову підставу, передбачену ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, оскільки воно, як встановила колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом відповідно до постанови слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 від 07.10.2019 року.
Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, слідчий суддя вірно зазначив, що для досягнення завдань такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна достатнім буде позбавлення права лише розпоряджатися, що полягає у забороні відчуження та не передбачає вилучення арештованого майна із користування осіб, які на законних підставах у ньому проживають.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 170, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року, якою задоволено частково клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 в частині накладення арешту на майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 ;

нежитлове приміщення (офісне приміщення) АДРЕСА_2 , з забороною розпорядження вказаним майном, без заборони використання житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3