Житомирський апеляційний суд
Справа №277/1119/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.296, ч.4 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд
в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000162 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 січня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого 23.05.2019 року Новоград-Волинським міськрайонним судом за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.296 України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого 06.12.2017 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч.4ст.407 КК України до 3-х років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 січня 2020 року відносно нього скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд та звільнити його з-під варти.

Зазначив, що оскаржуваний вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та внаслідок неповноти судового розгляду. Висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилається на те, що в судовому засіданні не були допитані свідки подій ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; свідки ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 були допитані лише з приводу конфлікту між потерпілим ОСОБА_16 та обвинуваченими, а з приводу того, що вони були понятими під час слідчого експерименту за його участю, який було проведено з явними порушеннями, їх допитано не було. Крім того, суд не з`ясував чи наявні ухвали слідчого судді про призначення експертиз та надання дозволу на доступ до носіїв інформації.

Зазначив, що визнав вину в тому, що втрутився в бійку, яка відбувалась між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілими ОСОБА_16 , наніс при цьому потерпілому удари з метою припинення бійки. Тобто визнав свою вину лише в заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень, а не в хуліганських діях, вчинених групою осіб. Тому висновок суду про повне визнання ним вини за пред`явленим обвинуваченням є надуманим.

Послався на те, що на досудовому слідстві йому нічого, крім підозри, не вручалось. З матеріалами справи не ознайомлений, та вони йому не були відкриті. Перед підготовчим судовим засіданням за вказівкою адвоката ОСОБА_8 розписався за отримання якихось документів. Лише знаходячись під вартою, розписувався за отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. У адвоката тексту обвинувального акту також не було. Внаслідок недобросовісного відношення адвоката до своїх обов`язків, були грубо порушені його права.

Посилається на те, що суддя ОСОБА_1 затягнув розгляд подання Ємільчинського PC філії Державна установа « Центр пробації» у Житомирській області про звільнення його від відбування покарання до того часу, аж доки не ухвалив обвинувальний вирок та не взяв під варту із зали суду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24.01.2020 року відносно ОСОБА_6 - змінити та застосувати вимоги ст.75 КК України, звільнивши останнього від призначеного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк та поклавши обов`язки передбачені ст.76 КК України. Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково - стягнувши з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_16 - 3000.

Зазначив, що суд призначив ОСОБА_6 таке покарання, яке є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та за своїм видом і розміром є явно несправедливим через суворість.

Послався на те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому злочині, активно сприяв органам досудового розслідування. За місцем проживання характеризується посередньо, що свідчить про те, що ОСОБА_6 своєю поведінкою показав, що його виправлення можливе без реального позбавлення чи обмеження волі. Враховуючи принципи індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання та інформацію про особистість обвинуваченого, наявності пом`якшуючої покарання обставини вважає, що достатнім у даному випадку було б застосувати ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_6 від покарання з випробуванням.

Цивільний позов про відшкодування потерпілому моральної шкоди є занадто завищеним. Потерпілим не надано жодного належного доказу, який підтверджував би розмір заявленої ним моральної шкоди, а також не проведено судову експертизу з метою визначення вказаного розміру. Крім того потерпілим ОСОБА_16 в судовому засіданні було зазначено, що дані кошти йому потрібні для подальшого лікування зубів, що ні як не можна віднести до моральної шкоди, а тому просить суд частково задовольнити позов потерпілого, а саме в розмірі 3 тисяч гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 січня 2020 року відносно нього в частині призначення покарання змінити, пом`якшити міру покарання, застосувавши положення ст.75 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував всіх пом`якшуючих обставин та особу обвинуваченого, а саме те, що він щиро покаявся, має позитивні характеристики з місця навчання та роботи, є вихованцем Новоград Волинського інтернату, раніше не судимий, проживає з вагітною цивільною дружиною та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить вирок Ємільчинського районного суду від 24.01.2020 р. в частині призначеного покарання ОСОБА_7 змінити та призначити більш м`яке покарання, застосовувавши до нього вимоги ст.75 КК України.

Зазначає, що призначена судом міра покарання є надто суворою, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Вказав, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.65,66 КК України.
Послався на те, що ОСОБА_7 проживає в цивільному шлюбі та має двох малолітніх дітей. Крім того, цивільна дружина ОСОБА_7 вагітна, що підтверджується відповідною довідкою Ємільчинської центральної районної поліклініки від 28.01.2020 року. Також судом першої інстанції не враховано пом`якшуючі обставини, а саме те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся в скоєному. Вказав, що знаходячись на волі, зможе відшкодувати завдані збитки потерпілому.

Від прокурора ОСОБА_17 надійшли заперечення на апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 . В своїх запереченнях просить вирок Ємільчинського районного суду від 24.01.2020 р. відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та захисника Піки, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24.01.2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.4 ст.296 КК України та призначено йому покарання:

за ч.2 ст.296 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

за ч.4 ст.296 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_6 покарання частково призначено невідбуту частину покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Обрано обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши їх під варту із зали суду, до часу набрання вироком законної сили, але не пізніше 24 березня 2020 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_6 рахувати з 24 січня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_16 30000 грн. моральної шкоди в солідарному порядку.

Цивільний позов ОСОБА_16 про стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_18 матеріальної шкоди в сумі 15000 грн. - залишено без розгляду.

Речові докази: лазерний DVD-R диск марки VIDEX залишено в матеріалах кримінального провадження; вилучений зріз з доріжки на якій виявлена речовина за своїми зовнішніми ознаками схожа на кров, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Ємільчинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області знищено.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 07 липня 2019 року близько 19 години 30 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , перебуваючи на території кафе «Хуторок» по вул. Пиріжкова, 3 в с. Рихальське Ємільчинського р-ну, вирішили з хуліганських спонукань, безпричинно заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_16 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, в цей же день, без розриву в часі ОСОБА_7 умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства в частині забезпечення недоторканості здоров`я особи, виявляючи зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві загальноприйнятих правил поведінки та моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, з метою самоутвердитись в очах сторонніх осіб, що на той момент перебували поблизу, наблизився до ОСОБА_16 та наніс йому безпричинно два удари кулаком правої руки в область тім`яної ділянки голови, п`ять ударів в обличчя, один удар ліктем правої руки в область шийного відділу хребта з правого боку та один удар коліном правої ноги в область грудної клітини. До хуліганських дій ОСОБА_7 приєднався ОСОБА_6 та сприяючи діям останнього, утримував за одяг ОСОБА_16 , унеможливлюючи опір останнього, при цьому схопив його за ногу та повалив на землю.

Не припиняючи свої злочинні хуліганські дії, ОСОБА_6 безпричинно, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства в частині забезпечення недоторканості здоров`я особи, виявляючи зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві загальноприйнятих правил поведінки та моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, з метою самоутвердитись в очах сторонніх осіб, що на той момент перебували поблизу, за рахунок приниження потерпілого ОСОБА_16 , діючи з особливою зухвалістю, наніс йому дванадцять ударів кулаком правої руки в обличчя. Злочинні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_6 намагався припинити власник кафе «Хуторок» - ОСОБА_13 , відтягуючи нападників від потерпілого, який безпомічно лежав на землі.

Однак, ігноруючи зауваження сторонніх осіб, не припиняючи спільні хуліганські дії, безпричинно грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки, моралі та доброзичливості, що супроводжувалися особливою зухвалістю, в присутності інших осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_6 швидко наблизилися до ОСОБА_16 та нанесли йому по одному удару правою ногою кожен відповідно в праву частину голови та в область правої руки.

Забравши свої речі без розриву в часі з кабінки відвідувачів, залишаючи територію закладу відпочинку, ОСОБА_7 грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, проходячи повз лежачого на землі ОСОБА_16 , наніс останньому з хуліганських міркувань, один удар ногою в праву частину голови.

Крокуючи слідом без розриву в часі ОСОБА_6 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, проходячи повз лежачого на землі ОСОБА_16 , наніс останньому з хуліганських міркувань, один удар ногою в область правої руки та вилив рідину з свого стаканчика потерпілому на обличчя.

У результаті нанесених ударів із хуліганських міркувань ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 спричинили потерпілому ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця на спинці носа з переходом в навколоочні ділянки, щоки, вилично-вискові ділянки, в проекцію нижньої щелепи та підщелепних ділянок, перелому кісток носа, крововиливу в кон`юнктиву обох очей, рани на фоні синця на верхній повіці правого ока, рані на фоні синця на межі верхньої повіки правого ока та зовнішнього кінця правої брови, садна в тім`яній ділянці справа, які належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та у вигляді садна на зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, на передньо-внутрішіній поверхні правого колінного суглобу, 2 синця на тильній, боковій та долонній поверхні лівої кисті в проекції 4-5 п`ясткових кісток, які належать до легких тілесних ушкоджень.

Хуліганські дії ОСОБА_7 та ОСОБА_6 також призвели до припинення подальшої роботи закладу відпочинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

22 серпня 2019 року близько 19 години ОСОБА_6 , ОСОБА_7 прийшли на подвір`я домоволодіння ОСОБА_19 за адресою АДРЕСА_2 . Всупереч волі власника, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 умисно вирішили проникнути до будинку вказаного домоволодіння з метою вчинення хуліганських дій спрямованих на пошкодження чужого майна та з хуліганських спонукань заподіяння тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи законних підстав на дане домоволодіння, порушуючи гарантоване ст.30 Конституції України право на недоторканість житла, без розриву в часі обвинувачені підійшли до веранди будинку та ОСОБА_7 умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, виявляючи зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві загальноприйнятих правил поведінки та моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті почав наносити удари дерев`яною битою, яка була в нього, по вікнах веранди, внаслідок чого побив скло у вказаних вікнах. Після цього ОСОБА_7 підійшов до вхідних дверей будинку, які були замкнені з середини на металеву скобу та застосовуючи фізичну силу, почав ногами вибивати вхідні двері, після чого руками вирвав їх та проник у середину будинку, порушивши конституційне право ОСОБА_19 на недоторканість житла.

Не припиняючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , проникнувши до будинку в одній з кімнат, побачив сидячого на ліжку ОСОБА_20 та вирішив з хуліганських спонукань безпричинно заподіяти останньому тілесні ушкодження. Наблизившись до ОСОБА_20 , ОСОБА_7 безпричинно, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства в частині забезпечення недоторканості здоров`я особи, виявляючи зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві загальноприйнятих правил поведінки та моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, з метою самоутвердитись наніс один удар ногою по тулубу ОСОБА_20 внаслідок чого той упав на підлогу. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс один удар битою по лівій нозі в області великогомілкової кістки ОСОБА_20 та не менше п`яти ударів ногами в різні частини тіла, а зокрема в голову в область лоба, спини, правого та лівого передпліччя, лівого плеча, правого стегна, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої великогомілкової кістки, який належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, саден на лобі, спині, обох передпліччях, синців на передпліччях, лівому плечі, правому стегні, які належать до легких тілесних ушкоджень.

Після цього ОСОБА_7 наблизився до стоячого на столі, в даній кімнаті, телевізора та умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, виявляючи зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві загальноприйнятих правил поведінки та моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, наніс один удар битою по корпусу телевізора, пошкодивши його. В подальшому, вибігши на подвір`я, ОСОБА_7 дерев`яною битою пошкодив скло у вікнах будинку.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.2 ст.296 КК України, оскільки вони грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувався особливою зухвалістю, групою осіб, та обвинуваченого ОСОБА_7 ще за ч.4 ст.296 КК України, так як він грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувався особливою зухвалістю із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Потерпілі в судове засідання апеляційного суду, призначеного на 03.06.2020 року, не з`явилися, будучи повідомленими належним чином згідно вимог ст.135 КПК України, що підтверджується телефонограмою від 04.05.2020 та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Клопотань щодо відкладення судового засідання не надіслали. Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд вказаного кримінального провадження у відсутність потерпілих, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_11 заперечували, прокурора, який заперечив щодо задоволення усіх апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про доведення винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та оціненими судом за критеріями, визначеними ч.1ст.94 КПК України.

У вироку суду у повній відповідності до вимог ст.374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . В основу обвинувального вироку судом покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Зокрема, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, ґрунтується на показаннях допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_16 , який пояснив, що 7 липня 2019 року біля 19 години 30 хвилин прийшов у кафе «Хуторок» у с. Рихальське. За столиком побачив обвинувачених, які попросили в нього цигарку. Підійшовши до обвинувачених, із якими був раніше незнайомий, дав їм цигарки та відійшов. В обвинувачених на столі стояли бокали з під пива і по зовнішньому вигляду вони були у нетверезому стані. Коли перебував біля приміщення, до нього підбігли обвинувачені, які безпричинно почали наносити йому удари, від яких він впав на землю та втратив свідомість. Коли він впав, обвинувачені продовжили йому наносити удари. До втрати свідомості обвинувачені наносили йому удари руками, ногами в область голови, тулубу, в обличчя. Під час нанесення ударів були присутні власники кафе, інші сторонні особи.

Також, потерпілий ОСОБА_16 стверджував, що до скоєння злочину не був знайомий із обвинуваченими, підстав обмовляти їх не має. Обвинувачені цей факт не заперечували.

Надаючи оцінку вказаному доказу, суд першої інстанції дійшов до висновку, що покази потерпілого не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та у своїй сукупності вказують на причетність ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до інкримінованого злочину. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 також підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмові доказами, а саме:
- протоколом прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_16 про вчинене кримінальне правопорушення(т.1 а.п.111);

- протоколами слідчих експериментів від 16.10.2019, 17.10.2019 з фототаблицями до протоколів, відповідно до яких ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в деталях показали, як наносили удари в кафе «Хуторок» ОСОБА_16 07.07.2019 року, (т.1 а. с. 126-145).

- показами обвинуваченого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні місцевого суду вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю. Зазначив, що 07 липня 2019 року біля 19 години 30 хвилин із ОСОБА_7 перебували в кафе «Хуторок» с. Рихальське, де побачили потерпілого ОСОБА_16 , із яким раніше не були знайомі. На їх прохання ОСОБА_16 дав їм цигарки та відійшов від них. Після цього ОСОБА_7 встав і пішов із кабінки. Він почув, що між ОСОБА_7 і ОСОБА_16 виник конфлікт, оскільки кричали люди, які вибігли з приміщення кафе. Він побачив, як ОСОБА_7 із ОСОБА_16 б`ються і вирішив заступитися за друга, нанісши удари ОСОБА_16 . Чим, куди і яку кількість ударів наніс зазначено в пред`явленому обвинуваченні і він це визнає.

- відеозаписом з камер відеоспостереження, розташованих на території кафе «Хуторок», який був переглянутий судом першої інстанції, з якого вбачається, що 07.07.2019 року о 19:29:22 особа, яку в особі впізнав ОСОБА_7 і не заперечував в судовому засіданні про це, підходить до іншої особи потерпілого ОСОБА_16 та починає наносити йому удари. О 19:29:47 до потерпілого підходить інша особа, про що в судовому засіданні не заперечував ОСОБА_6 , зазначивши, що це він, та починає утримувати потерпілого і наносити удари(т.1 а.п.226);

- висновком судово-медичної експертизи №594 від 16.08.2019 року відповідно до якої, у ОСОБА_16 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця на спинці носа з переходом у навколоочні ділянки, щоки, вилично-вискової ділянки, в проекцію нижньої щелепи та підщелепних ділянок, перелому кісток носа, крововиливів у кон`юктиву обох очей, рани на фоні синця на верхній повіці правого ока, рани на фоні синця на межі верхньої повіки правого ока та зовнішнього кінця правої брови, садна в тім`яній ділянці справа, які належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; садна на зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу, синця на тильній боковій та долонній поверхні лівої кисті в проекції 4-5 п`ясткових кісток, які належать до легких тілесних ушкоджень, могли утворитися від тупого(их) предмета(ів) за механізмом удару (стискання, тертя) давністю можливо 07.07.2019 року не виключено можливість від ударів кулаками, ногами не менш від 5-6 травмуючих дій в ділянки тіла, де виявлені ушкодження(т.1 а.п. 123-124).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні хуліганства, вчиненому групою осіб, є безпідставними і спростовуються сукупністю наведених у вироку доказів. Суд дійшов обгрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.296 КК України. Зміст вироку відповідає вимогам ст.374 КПК України.
А тому твердження обвинуваченого про те, що він лише втрутився в бійку з метою захистити ОСОБА_7 , є безпідставними.
Також є неспроможними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування він не отримував, йому не були відкриті для ознайомлення матеріали кримінального провадження.
З наявних в матеріалах провадження розписок про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , 18.10.2019 року отримали копію обвинувального акту на 12 аркушах та копію реєстру матеріалів досудового розслідування на 2 аркушах (т.1 а.п.17,18).
Відповідно до долученого до матеріалів кримінального провадження реєстру матеріалів досудового розслідування, 18.10.2019 в порядку ст.290 КПК України всім учасникам кримінального провадження надано доступ до матеріалів досудового розслідування, в тому числі обвинуваченому ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_8 (т.1 а.п.14-15).
Крім того, згідно з аудиозаписом судового засіданні від 27.11.2019року, під час оголошення та дослідження у суді першої інстанції доказів, ні сам ОСОБА_6 , ні його захисник не зазначали про невідкриття цих доказів у порядку ст.290 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно того, що судом першої інстанції не були допитані свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого злочину не впливають. Як вбачається з оскаржуваного вироку, оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами кримінального процесуального закону, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення обвинувального вироку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, а саме журналу судового засідання від 27.11.2019 року, відео- та звукозапису, під час проведення цього засідання за клопотанням прокурора судом визначено обсяг доказів та порядок їх дослідження. У вказаному судовому засіданні прокурор відмовився від допиту свідків сторони обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Учасники кримінального провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , не заперечили проти завершення судового розгляду без допиту вказаних свідків, будь яких клопотань з вказаного приводу не заявляли(т.1 а.п.227-232).

Є неспроможними й доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі, стосовно того, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які надавали покази у судовому засіданні, не були допитані з приводу їх участі у якості понятих під час проведення слідчого експерименту, який було проведено з явними порушеннями.

Як вбачається з матеріалів провадження, допит вказаних свідків у судовому засіданні 24.01.20 відбувався з участю сторін кримінального провадження, у тому числі обвинувачених та їх захисників, які мали можливість задавати питання та з`ясовувати обставини, які були відомі цим свідкам.

Відповідно до ч.1,3 ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим СВ Ємільчинського ВП ОСОБА_21 , з дозволу наданого ОСОБА_12 , проведено слідчий експеримент від 16.10.2019 щодо подій, які відбулися 07.07.2019 року на території кафе «Хуторок» по вул. Пиріжкова,3 в с. Рихальське Ємільчинського району. Зазначена слідча дія проведена слідчим з дотриманням правил, передбачених ст.223,240 КПК України, за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_15 . Перед проведенням слідчої дії особам, які беруть у них участь, роз`яснено їх права і обов`язки, передбачені КПК України, а також відповідальність, встановлена законом. Хід і результати проведення процесуальної дії зафіксовані у протоколі, який за формою та змістом відповідає вимогам ст.104 КПК України. У протоколі докладно викладено умови, обставини і результат слідчого експерименту, Вказана дія фіксувалася за допомогою фотоапарату «Canon». Протокол проведення слідчого експерименту після ознайомлення з ним, засвідчено підписами усіх його учасників. Будь-яких клопотань під час проведення слідчого експерименту, зауважень з приводу проведення вказаної слідчої дії ніхто з учасників не зазначив. (т.1 а.п.126-135).
Дослідивши за клопотанням захисника ОСОБА_11 у судовому засіданні апеляційного суду протокол проведення слідчого експерименту від 16.10.2019року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає порушень у проведенні вказаної слідчої дії, та спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо проведення даного слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 .

Колегія суддів визнає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд не з`ясував наявність ухвал слідчого судді про призначення експертиз та надання дозволу на доступ до носіїв інформації відеозапису події злочину.
До матеріалів провадження долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому наявні відомості, що всі експертизи у даному кримінальному провадженні проводилися на підставі ухвал слідчих суддів.
Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, а саме з протоколу огляду місця події від 29.07.2019 року, під час її проведення, власнику приміщення кафе - бару «Хуторок» ОСОБА_12 запропоновано в присутності свідків добровільно надати лазерний диск з відеозаписами з камер відео спостереження, які розташовані на території даного кафе (т.1 а.п.113-115). Відповідно до наявної в матеріалах провадження заяви, ОСОБА_12 добровільно надала працівникам поліції лазерний DVD-R диск з записами камер відеоспостереження на території магазину «Хуторок» за 07.07.2019р.(т.1 а.п.113). Відповідно до постанови слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, вилучений лазерний DVD-R диск марки VIDEX із записами камер відеоспостереження за 07.07.2019, а саме відеозаписами побиття громадянина ОСОБА_16 визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000162(т.1 а.п.116). Згідно протоколу огляду предметів від 30.07.2019 року, вказаний диск був детально оглянутий слідчим та поміщено до паперового конверту, який опечатано згідно правил пакування речових доказів та долучено до матеріалів кримінального провадження(т.1 а.п.117-122). 18.10.2019 в порядку ст.290 КПК України всім учасникам кримінального провадження надано доступ до матеріалів досудового розслідування, у тому числі обвинуваченому ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_8 (т.1 а.п.14-15).
Вказані письмові докази були також досліджені у судовому засіданні апеляційного суду. Проаналізувавши зазначені докази, колегія суддів вважає, що вони є належними та такими, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Твердження захисника ОСОБА_11 під час апеляційного розгляду про порушення права ОСОБА_6 на захист, оскільки підготовче судове засідання проведено місцевим судом без участі захисника ОСОБА_8 , обвинуваченим не були роз`яснені їх права та обов`язки у судовому засіданні, колегія судді визнає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами провадження.

Із журналу та звукозапису підготовчого судового засідання від 11.11.2019 року, вбачається, що суд з`ясував у обвинувачених, чи вручена їм пам`ятка про права та обов`язки та чи зрозумілі вони їм. Обвинувачені повідомили, що з пам`яткою про права і обов`язки ознайомлені і вони їм зрозумілі (т.1 а.п.58-59).

Крім того, судом з`ясована думка учасників провадження щодо проведення підготовчого судового засідання без участі захисника ОСОБА_8 , який подав клопотання про проведення підготовчого засідання без його участі, на що обвинувачений ОСОБА_6 погодився. Враховуючи зазначені обставини, а також того, що згідно ст.52 КПК України участь захисника не є обов`язковою, суд провів підготовче судове засідання без участі захисника ОСОБА_8 ( т.1 а.п.50).

Аналізуючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд, провівши судовий розгляд вказаного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1ст.337 КПК, згідно яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Безпосередньо дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог КПК України, та цілком обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 містять усі елементи складу закінченого злочину, що йому інкримінують, а саме вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, групою осіб.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про заподіяння потерпілому ОСОБА_16 тілесних ушкоджень не із хуліганських мотивів, виключаються показаннями потерпілого та свідків, а також були предметом перевірки письмовими доказами, за якими достеменно встановлено перебіг інкримінованої події та обставини, які вказують на узгодженість та злагодженість дій обвинувачених.

Не є слушним й посилання апелянта на те, що суддя ОСОБА_1 затягнув розгляд подання Ємільчинського PC філії Державна установа « Центр пробації» у Житомирській області про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, чим погіршив його становище, оскільки вказане твердження не знайшло свого підтвердження матеріалами провадження.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998року, Європейський суд зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може впливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» ( п.150,п.253).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 з підстав зазначених в апеляційній скарзі, не дають підстав вважати, що судом при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які б призвели до ухвалення незаконного судового рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, судом першої інстанції, які би тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено. У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й достатніми доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення і призначення нового розгляду із зазначених у ній підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.4 ст.296 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обвинуваченим ОСОБА_7 , його захисником ОСОБА_9 та захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_8 , у поданих ними апеляційних скаргах не оспорюється.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 за ч.2 ст.296, ч.4 ст.296 КК України та ОСОБА_6 за ч.2 ст.296 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 щодо призначення судом занадто суворого покарання обвинуваченим, без врахування усіх обставин, які підлягають з`ясуванню відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» ( рішення від 09.06.20015), «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значними, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
Так, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, те, що вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.296, ч.4 ст.296 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів. Враховані судом і конкретні обставини скоєння ОСОБА_7 злочинів та їх наслідки, які пов`язані з грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, групою осіб, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Внаслідок цих дій потерпілому ОСОБА_16 були заподіяні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а потерпілому ОСОБА_20 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Судом враховано особу винного, який за місцем свого проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та через короткий проміжок часу (2 місяці) після попереднього засудження за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 23.05.2019року, вчинив нові злочини, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Відповідно до висновків органу пробації, застосування соціально-виховних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_7 неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції за ним. Існує висока ймовірність вчинення повторного правопорушення та високий рівень для суспільства. Виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства ( т.1 а.п. 92-95).

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочину.
Сукупність цих обставин було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в межах санкцій статей кримінального закону, які передбачають відповідальність за вчинені злочини, за правилами ч.1 ст.70, КК України. З урахуванням цих обставин, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що покарання у виді трьох років шести місяця позбавлення волі буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 щодо не врахування судом першої інстанції наявності у обвинуваченого вагітної цивільної дружини та утримання двох неповнолітніх дітей, висновків суду не спростовують, оскільки з наданих стороною захисту документів( медичної довідки, копії свідоцтв про народження дітей) не вбачається, що батьком дітей є саме обвинувачений ОСОБА_7 і що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 , судом також враховано конкретні обставини скоєння ним злочину та наслідки його вчинення, які пов`язані з грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, групою осіб, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_16 були заподіяні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Суд врахував дані про особу винного, який за місцем свого проживання характеризується посередньо, раніше судимий, судимість за який не знята та не погашена, вчинив злочин в період іспитового строку, призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Відповідно до висновків органу пробації є висока ймовірність вчинення повторного правопорушення та середній рівень для суспільства та вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (т.1 а.п. 87-90).

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочину.
Сукупність цих обставин було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в межах санкції статі кримінального закону, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, за правилами ч.1 ст.71, КК України. З урахуванням цих обставин суд дійшов до обґрунтованого висновку, що покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав вважати, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України.

Обставини, на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та захисники, як на підстави для твердження про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок суворості, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Ці підстави не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Визначений обвинуваченим розмір покарання є справедливим і співмірним заходом примусу з вчиненим злочином та даними про особу обвинувачених, що забезпечить їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Колегія суддів не погоджується і з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , щодо зменшення розміру відшкодування потерпілому ОСОБА_16 моральної шкоди.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_16 в порядку ст.128 КПК України пред`явлено цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в якому просив стягнути на його користь з обвинувачених спричинену матеріальну шкоду в сумі 15000 грн., та моральну шкоду в сумі 30000 грн.(т.1 а.п.24-25).

Під час розгляду даного кримінального провадження потерпілий відмовився від стягнення матеріальної шкоди в сумі 15000, який судом першої інстанції залишено без розгляду.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, вимушені зміни у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення, врахував характер дій обвинувачених, їх наслідків, від яких ОСОБА_16 отримав фізичний біль та тілесні пошкодження, які потягли короткочасний розлад здоров`я, характер цих тілесних ушкоджень, які заподіяні множинними ударами руками та ногами у різні частини тіла потерпілого і супроводжувалися особливою зухвалістю. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий розмір забезпечить баланс між захистом порушених прав позивача та інтересів відповідача (п.6ч.1ст.3ЦК України).

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав для зміни вироку суду в частині задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду в частині відшкодування моральної шкоди та не свідчать про те, що суд не врахував вимоги розумності та справедливості з огляду на обсяг страждань потерпілого ОСОБА_16 та інших негативних наслідків, пов`язаних з діям обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особами, які тримаються під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: