11 грудня 2019 р. Справа № 632/1504/17 провадження № 1-кп/632/16/19
УХВАЛА

Іменем України

11 грудня 2019 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайський кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка, Первомайського району, Харківської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, приватного підприємця, одруженого, не судимого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

18.09.2016, близько 0830 години, ОСОБА_8 приїхав на територію колишньої бази відпочинку «ЗЗБК №2», розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка на теперішній час перебуває у користуванні ОСОБА_6 . Знаходячись на вказаній території ОСОБА_8 побачив як ОСОБА_6 , знаходячись на березі біля водойми Берецького водосховища, заважав працівникам ТОВ «Рибхоз» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знімати встановлені ним пристрої ловлі раків. Під час вказаних подій між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виникла словесна суперечка, в ході якої, на ґрунті особистих неприязних відносин, що тривають значний час, у ОСОБА_6 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 підбіг до ОСОБА_8 , який у цей час знаходився на береговій території, та схопивши останнього руками за одяг одежі, наніс один удар своєю головою у обличчя ОСОБА_8 . Від отриманого удару ОСОБА_8 впав на землю. Після чого ОСОБА_6 сів зверху на його тулуб та руками наніс йому не менше 10 ударів по обличчю.

Внаслідок своїх неправомірних дій ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 176-ПР/16 від 16.11.2016, один синець в проекції лобно-скроневої кістки зліва, по одному синцю на нижніх та верхніх повіках, як правого так і лівого ока, від

внутрішнього кута до середніх третин, одну забійну рану на переніссі, поміж бровами, один синець, який розташовується навколо вищевказаної рани, одну садна на спинці носу, одного садна в проекції правої скроневої кістки, один синець в проекції правої виличної кістки, одного садна на фоні вищевказаного синця, одного синця в проекції правої скронево-тім`яної кістки, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток носу з обох сторін з розходженням уламків, що по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні клопотання обвинуваченого підтримала та просила задовольнити його, звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрити.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого та звільнення останнього від кримінальної відповідальності, а також закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_9 зазначили, що проти задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в порядку ст. 49 КК України, не заперечують, а також не заперечують проти закриття кримінального провадження.

Розглядаючи вказане питання, суд виходить із положень ст. 286 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься у п. 1 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням давності є обов`язковим для суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченої ч. 4 ст. 49 КК України.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Як вбачається з обвинувального акту, за даними органу досудового розслідування злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , був вчинений 18 вересня 2016 року.

При цьому слід зазначити, що в силу ст.12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України є злочином невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді обмеження волі.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє свої права та підставу звільнення від кримінальної відповідальності, та наполягає на звільненні його від кримінальної відповідальності згідно ст. 49 КПК України та закритті кримінального провадження.

За таких обставин, враховуючи, що з дня вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , минуло три роки (тобто минув передбачений законом про кримінальну відповідальність строк притягнення особи до кримінальної відповідальності), суд за наявності згоди ОСОБА_6 , доходить подальшого висновку про необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зокрема, положеннями ст. 285 КПК України встановлено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

При цьому положення ч. 4 ст. 286 КПК України зобов`язують суд невідкладно розглянути клопотання сторони кримінального провадження про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом.

Тобто, встановивши обставини, що дають підстави для закриття справи, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі частини 5 статті 74, статті 49 КК може звільнити засудженого саме від покарання, а не від кримінальної відповідальності.

Отже, обвинувачений, щодо якого передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, має як право на таке звільнення, так і право на проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку.

В даному випадку обвинувачений ОСОБА_6 скористався своїм правом щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та має право на таке звільнення. Суд в свою чергу роз`яснив обвинуваченому його право на звільнення від кримінальної відповідальності та правові наслідки щодо реалізації цього права, в тому числі і те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3041,70 гривень, та моральної шкоди, спричиненої злочином, у розмірі 50000 гривень.

Заслухавши пояснення потерпілого, пояснення обвинуваченого, який даний позов визнав частково, а саме в частині матеріальної шкоди у розмірі 3041,70 гривень, дослідивши матеріали кримінального провадження та надані докази, на підставі ст.129 КПК України ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «О судебной практике по делам о возмещении морального (неимущественного) вреда», суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження потерпілий ОСОБА_8 надав суду доказ на підтвердження своїх вимог відносно спричинення йому матеріальної шкоди, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити цивільній позов в цій частині в повному обсязі.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 2) ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За правилами ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вони є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Правова позиція Верховного Суду України з цього питання викладена в абзаці 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» де зазначено, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в пункті 9 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В судовому засіданні суд знайшов належні докази щодо заподіяння потерпілому моральної шкоди внаслідок вчинення злочинних дій обвинуваченим, але не в обсязі, що заявлено позивачем, оскільки суд визначає грошову компенсацію за завдані ОСОБА_8 душевні страждання у співрозмірності до ситуації, що досліджується за справою, яка призвела останнього до ускладнень у збереженні фізичного та психологічного комфорту, що зумовило виникнення у потерпілого негативних переживань образи, відчуття приниження та обурення. Необхідність подолання зазначених перешкод вимагало від ОСОБА_8 додаткових зусиль, що спричиняло певну напругу його особистісних ресурсів та викликало в нього стан психологічного дискомфорту.

Визначаючи її розмір, суд виходить із характеру правопорушення (шкоду було заподіяно діями, які містили ознаки злочину), глибини фізичних та душевних страждань потерпілого у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень, ступеня вини винної особи, яка завдала моральної шкоди, згідно висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи № 7741 від 31.10.2019, і що спричинювач такої шкоди міг припустити вірогідність виникнення та розвитку такої ситуації, та повинен був прийняти правильне рішення та реалізувати його,.

Тому, виходячи з наведеного, суд, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, вважає за доцільне позовні вимоги в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди задовольнити частково, а саме в розмірі 4,5 мінімальних заробітних плат (розмір 1 МЗП станом на 01.01.2019 становить 4173 грн.) що складає 18778,5 гривень.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

Процесуальні витрати у справі стягнути з винної особи.
Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 129, 284, 286, 369 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3041,70 гривень, та моральної шкоди, спричиненої злочином, у розмірі 50000 гривень задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3041,70 гривень, а в рахунок відшкодування моральної шкоди 18778,5 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в рахунок відшкодування вартості судово психологічної експертизи 15700 гривень.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000894 від 18.09.2016, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1