ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/2084/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 КК України
УХВАЛА
Іменем України
21 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.02.2020 щодо ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_7 , який обвинувачується, у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.04.2020 включно.

Суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_7 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 КК України, за які, у разі визнання його винуватими, в тому числі, може бути призначене покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Крім того, 30.08.2018 до Дзержинського районного суду м.Харкова направлено обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України, що свідчить про продовження ОСОБА_7 злочинної діяльності в сфері незаконного обігу психотропних речовин. Також, суд першої інстанції зазначає, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
В апеляційній скарзі обвинувачений проситьскасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного носія. В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване і посилання суду на те, що він неодружений і не має дітей вважає лише приводом для тримання під вартою, оскільки йому лише 21 рік. Обвинувачений зазначає, що суд вказує на те, що він не працює. Проте, обвинувачений посилається на тяжку травму ногу, через що довга ходьба приносить йому пекучу біль.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою), в той час, як обвинувачені та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, просили замінити запобіжний захід на домашній арешт (т.1 а.с.59-60).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та середньої тяжкості злочинів, за які, в тому числі, може бути призначене покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна і продовжив цей строк до 17.04.2020.

Вищенаведені обставини переконують колегію суддів в обґрунтованості висновків суду першої інстанції в необхідності продовження тримання під вартою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.02.2020 щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий

Судді