Справа № 164/393/20 Провадження №11-сс/802/187/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

представника власників майна - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 19 березня 2020 року про відмову у накладенні арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000083 від 10.03.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Маневицького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000083 від 10.03.2020 року, яке було тимчасово вилучене у ході проведення огляду місця події, а саме: 1) автомобіля марки "MERSEDES BENZ", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 ; 2) колод дерева породи дуб, загальною кубомасою 4 м.куб., що належать ОСОБА_7 , що знаходяться на території Маневицького ВП ГУНП у Волинській області.
Вищевказане майно визнано речовими доказами в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0000083.
Слідчий зазначає, що вилучене під час проведення огляду місця події вищевказане майно є предметом кримінального правопорушення (колоди дерев породи дуб), використовувалось як засіб вчинення злочину (транспортний засіб) та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, перешкоджання його приховуванню, збуту, пошкодженню чи знищенню, просить накласти на нього арешт.
Ухвалою слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 19 березня 2020 року в задоволенні клопотання слідчого відмовлено.
Вирішено негайно повернути ОСОБА_11 автомобіль марки "MERSEDES BENZ", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , а ОСОБА_7 - колоди дерев породи дуб, які були вилучені 11 березня 2020 року в ході проведення огляду місця події.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що слідчим та прокурором не доведено обставин, визначених у ч.3 ст.132, ч.ч.1, 2 ст.170 та ч.1 ст.173 КПК України. Так, у поданому до суду клопотанні не наведено, і в судовому засіданні не представлено будь-яких належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 чи ОСОБА_11 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.246 КК України, а колоди дерев, які перевозились автомобілем були здобуті внаслідок вчинення злочину.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову - про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Вказує, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки матеріали клопотання містять достатні та належні докази того, що тимчасово вилучене під час огляду майно є доказом злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, та відповідає критеріям визначеним у ст.98 КПК України, тобто речовим доказом, так як може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. А тому вважає, що з метою збереження речових доказів на майно слід накласти арешт.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі, власника майна та його представника, які її заперечили, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

В п.1 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч.3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що СВ Маневицького ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000083 від 10.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146 КК України. Нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва в цьому кримінальному провадженні здійснюється Маневицькою місцевою прокуратурою.
Підставою для реєстрації даних відомостей в Єдиному реєстрі досудових розслідувань слугували матеріали правоохоронних органів про те, що 09.03.2020 року приблизно об 16 год. працівниками ГРПП Маневицького ВП ГУНП у Волинській області, на автодорозі Р-14, сполученням Луцьк-Любешів, неподалік с.Велика Яблунька Маневицького району, зупинено автомобіль марки "MERSEDES BENZ", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , який перевозив лісопродукцію породи дуб, загальною кубомасою приблизно 4 м.куб., без відповідних документів.
09 березня 2020 року вказаний автомобіль було затримано та доставлено на тимчасове зберігання до Маневицького ВП ГУНП у Волинській області, що доводиться актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.
З протоколу огляду місця події від 11.03.2020 року вбачається, що під час проведення огляду місця події на території Маневицького ВП ГУНП у Волинській області, що за адресою: вул.Комарова, 29, смт.Маневичі, Волинська область, було вилучено автомобіль марки "MERSEDES BENZ", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , із наявною у ньому лісопродукцією породи дуб, орієнтовною кубомасовю 4 м.куб.
Постановою старшого слідчого СВ Маневицького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 від 11.03.2020 року автомобіль марки "MERSEDES BENZ", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , завантажений лісопродукцією породи дуб, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000083.
Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на автомобіль з наявною в ньому лісопродукцією, слідчий та прокурор вказували про те, що лісопродукція є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, а автомобіль використовувався як засіб вчинення цього злочину, і це майно зберегло на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим визнане речовим доказом. А тому, саме з метою збереження речових доказів, просили накласти арешт на цей транспортний засіб із наявною в ньому лісопродукцією.
Проте, матеріали клопотання не містять доказів, а слідчий та прокурор в ході його розгляду не навели достатніх обґрунтувань та не надали належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вказане майно (автомобіль з наявною в ньому лісопродукцією) відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, окрім як визнання цього майна речовим доказом постановою слідчого.
Вірно також слідчий суддя вказав і про те, що огляд місця події проведено з порушенням положень ч.1 ст.233 КПК України, оскільки як вбачається з акту огляду місця події від 11.03.2020 року, проведений він у відсутності власника майна, або ж відповідного судового рішення слідчого судді. З цього акту вбачається і те, що огляд лісопродукції взагалі не проводився, її кубомаса не перевірялася (вказано орієнтовно), так як в ньому відсутні будь-які відомості про це.

Крім того, погоджується апеляційний суд і з твердженням слідчого судді про те, що клопотання про арешт майна подане до суду з порушенням строків для його подання, передбачених ч.5 ст.171 КПК України, оскільки будь-який належних доказів з приводу неможливості подання клопотання до суду не пізніше наступного дня після вилучення ані слідчим, ані прокурором, надано не було.

Стороною захисту до суду були надані документи на лісопродукцію, незаконність яких слідчим чи прокурором не була доведена жодним доказом.

Слідчий суддя відмовляючи в задоволенні клопотання вказав про те, що органом досудового розслідування не було надано жодних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, або ж причетність до його вчинення ОСОБА_7 чи ОСОБА_11 , і з цим також погоджується апеляційний суд.

А тому, проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, яке 11 березня 2020 року було вилучено в ході проведення огляду, не може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України в кримінальному провадженні за №0000083, оскільки слідчим та прокурором не доведено, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до ч.1 ст.173 КПК України на нього не може бути накладено арешт.
Таким чином колегія суддів вважає висновок слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на майно (автомобіль з наявною в ньому лісопродукцією). Не було таких здобуто і в ході апеляційного розгляду провадження.
Усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, не заслуговують на увагу суду, так як були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм була дана вірна юридична оцінка. При цьому, на думку апеляційного суду доводи прокурора фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінально-процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Оскаржувана ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 19 березня 2020 року про відмову у накладенні арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000083 від 10.03.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, - без змін.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді