ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/103/20 Справа № 199/8672/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

його представника-адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0002350 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 , -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Жданове (на теперішній час - с. Надіївка), Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, працюючого водієм в ТОВ «Хлібзавод № 10», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконуватиме покладені на нього згідно п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 відмовлено в повному обсязі.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він близько 09 години 30 хвилин 10 жовтня 2018 року, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ-3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , знаходячись в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро розпочав рух заднім ходом по прилеглій території будинку № 190-Д, вул. Богомаза, з боку вул. Донецьке шосе в напрямку вул. Вітчизняної.
Перед початком руху ОСОБА_7 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не переконався, що він своїм маневром не скоїть небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух заднім ходом та в районі будинку № 190-Д по вул. Богомаза, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка знаходилась на смузі його руху.
В результаті даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_12 , спричиненні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: забійної рани правої лобної ділянки; крововиливів під м`які мозкові оболонки часточок мозочка; ушкодження грудного та поперекового відділу хребта, печінки, селезінки, правого наднирника, брижі ободової кишки з послідуючою кровотечею у черевну порожнину і ускладнилася розвитком полі органної недостатності (великовогнищеві крововиливи в паренхімі печінки з масивними ділянками некрозу паренхіми печінки; інфільтруючий крововилив в оточуючій наднирник жировій клітковині з розповсюдженням на обидва шари наднирника та з некрозом паренхіми наднирника; набряк речовини головного мозку та легень; гнійна бронхопневмонія), які є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 померла в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «ГАЗ-3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, за яким «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», невиконання якого перебуває у причинному зв`язку із наслідками, що настали.
В апеляційній скарзі:
- представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить вирок, в частині розгляду цивільного позову, скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_9 в повному обсязі.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив потерпілому в задоволенні позовних вимог. На його думку, суд:

1) не з`ясував: на якій підставі ОСОБА_7 керував автомобілем «ГАЗ-3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , остільки обвинувачений під час допиту в суді повідомив, що керував вказаним автомобілем як найманий працівник, та відповідно не з`ясовував питання про визначення належного відповідача.
2) не врахував право потерпілого, цивільного позивача розпоряджатись своїми правами на власний розсуд щодо визначення відповідачів та розподілу позовних вимог між ними. Судом не врахована сума моральної шкоди, яка перевищує страхову суму та положення вимог ст. 1194 ЦК України, а правовий висновок Верховного суду вважає застосованим не вірно.
3) не врахував відсутність на момент розгляду позову у кримінальному проваджені спору між позивачем та страховиком ПрАТ Страхова компанія УНІКА, а відповідно і підстав пред`явлення будь-яких вимог до останнього та залучення в якості відповідача по справі. Судом не встановлювались обставини щодо відносин потерпілого із страховиком чи щодо будь-яких розрахунків.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу представника потерпілого, обвинуваченого, який вважав вказане питання залишити на розсуд суду, потерпілого та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався, але не в повному обсязі, а саме в частині вирішення цивільного позову.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Доведеність вини ОСОБА_7 у скоєному, правильність юридичної кваліфікації скоєного, та обґрунтованість призначення покарання, апелянтом не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого щодо вирішення цивільного позову, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Так, згідно приписів ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При цьому згідно зі ст. 374 КПК України у вироку суду мають бути зазначені підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, мотиви прийнятого рішення та положення закону, яким керувався суд.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Ухвалою суду першої інстанції ПрАТ Страхова компанія УНІКА була залучена до участі у розгляді кримінального провадження у якості третьої особи на стороні цивільного відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
Але в судовому розгляді ПрАТ Страхова компанія УНІКА участь не приймала, позицію щодо позовних вимог не висловлено. Суду необхідно було вжити дієві заходи для забезпечення реальної участі ПрАТ Страхова компанія УНІКА в судовому засіданні.
Крім цього, судом не було надано відповідної оцінки поясненням ОСОБА_7 про те, що він керував вказаним автомобілем ГАЗ-3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи найманим працівником.
Потерпілим ОСОБА_9 у межах кримінального провадження було заявлено цивільний позов, за яким останній просив суд першої інстанції стягнути з ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн. та про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн.
Обвинуваченим ОСОБА_7 позовні вимоги були визнані частково, оскільки він вважав, що розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним.
Стосовно позовної вимоги ОСОБА_9 про відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу у розмірі 14 000 грн., суд першої інстанції зазначив, що це фактично є заявою про розподіл процесуальних витрат, оскільки витрати на правову допомогу за п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України є процесуальними витратами, такі процесуальні витрати, повязані з оплатою допомоги представника потерпілого, за приписами ч. 2 ст. 120 КПК України, несе потерпілий, і такі процесуальні витрати підлягають розподілу з урахуванням приписів ст. 124 КПК України, а не в порядку вирішення цивільного позову.
В той же час, суд фактично відмовив потерпілому в задоволенні відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн., з чим категорично не згоден як потерпілий та і його представник. Обвинувачений ОСОБА_7 заявив в апеляційному суді, що він сплатив потерпілому 20 тис. грн. в відшкодування моральної шкоди, але з цього приводу суд першої інстанції нічого не зазначив у вироку.
Отже, колегія суддів вважає, що з урахуванням зазначеної обставини залишились поза увагою суду та не з`ясовані обставини щодо належного відповідача, порядку відшкодування моральної шкоди, та чи мало місце звернення обвинуваченого ОСОБА_7 до страховика.
Крім того, відповідно до п. 57 правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 04 липня 2018 року, покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому у разі невиконання чи неналежного виконання страхувальником обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1. статті 38 зазначеного Закону).
З урахуванням вказаного, судове рішення в частині відмови в задоволенні цивільного позову не можна визнати законним, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення в частині цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, оскільки страхова компанія на час ухвалення вироку не приймала участі у судовому засіданні в суді першої інстанції. Також не з`ясовано належним чином питання, чи був ОСОБА_7 найманим працівником на час скоєння ДТП.
Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. п. 1, 2 ч.1 ст. 7 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову про відшкодування завданої шкоди, і призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Під час нового розгляду позову в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, безпосередньо дослідити докази, дати їм належну оцінку, встановити належних відповідачів та з дотриманням положень процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , - задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 , вчастині вирішення цивільного позову, - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена, за винятком рішення щодо цивільного позову, шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4