УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.11.2019 року відносно

обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Центральне Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; неодноразово судимого: востаннє 19.05.2015 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.309, 71 КК України до 4 років позбавлення волі; звільнений за відбуттям стоку покарання 13.08.2018 року,

- за ч. 2 статті 121 КК України.
Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_7

___________________________________________________________________

Провадження: № 11-кп/812/187/20 Суддя першої інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ст. 186 ч.3 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, призначивши йому більш м`яке покарання.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення зараховано у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі, починаючи з 31 серпня 2018 року та по дату набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 заподіяну моральну шкоду у сумі 100000 (сто тисяч) грн. 00 копійок.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що не згоден з покаранням, оскільки воно є суворим.
Зазначає, що судом не було враховано, як пом`якшуючу обставину, визнання ним вини.
Також вважає, що суд призначив виплатити непомірну моральну шкоду та не врахував, що він має матір похилого віку, яка потребує допомоги.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

31 серпня 2018 року близько 14:30 години обвинувачений ОСОБА_5 разом з потерпілою ОСОБА_10 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, рухались польовою дорогою зі сторони с. Любомирівка Снігурівського району Миколаївської області в напрямку с. Центральне Снігурівського району Миколаївської області. По дорозі між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_10 виник конфлікт, який спровокував раптову сварку між ними.
В ході сварки, яка переросла у бійку, обвинувачений ОСОБА_5 знаходячись на вищевказаній польовій дорозі, на відстані близько 3 км від с. Центральне, у період часу з 14-30 години до 16-00 години, з метою спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, умисно наніс не менше 10 ударів руками та ногами по голові та тулубу ОСОБА_10 , що спричинило численні переломи ребер, забій тканин правої нирки, синець з осаднінням шкіри в правій поперековій ділянці спини, синець у поперековій ділянці спини зліва, а також синець на спинці носа, синець на лівій вушній раковині, численні синці на руках та ногах, садна на колінах, зливні крововиливи в м`які тканини голови.
В результаті умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_10 померла через 1-2 години на місці спричинення їй цих ушкоджень. Причиною смерті ОСОБА_10 стала травма грудної клітини у вигляді численних переломів ребер, ушкодження правої легені з розвитком кровотечі в плевральну порожнину (біля 1,2 л), ускладнена розвитком закритого правобічного гемо-пневмотораксу (скупчення крові та повітря у плевральній порожнині) та кістковомозковою емболією (закупоркою) легеневих судин, що зумовило порушення та зупинку серцевої діяльності та дихання, припинення функції центральної нервової системи, що відповідно до висновку експерта від 30.10.2018 року № 91 належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального
провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Фактичні обставини злочину, які викладені у вироку, кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України судом встановлені правильно на підставі досліджених в судовому засіданні доказів і апелянтом не оспорюються.

Враховуючи визначені ст. 404 ч.1 КПК України межі перегляду судом апеляційної інстанції, вирок в цій частині не переглядається.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку ці вимоги закону при призначені покарання ОСОБА_5 дотримані.

Мотивуючи призначення покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до тяжких злочинів, наслідки спричинені злочином, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, а також дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має незняту та непогашену судимість, злочин вчинений через незначний проміжок часу після відбуття покарання за попереднім вироком суду, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, знаходиться на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом встановлено вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
Не є слушним твердження обвинуваченого, що судом при призначенні покарання безпідставно не враховано, як пом`якшуючу обставину визнання ним вини.

Як вбачається з обвинувального акту, органами досудового розслідування не зазначено про наявність такої пом`якшуючої обставини, як визнання вини обвинуваченим, також із вироку суду вбачається що обвинувачений свою вину визнав тільки частково.

Доводи обвинуваченого, що йому безпідставно враховано як обставину, що обтяжує покарання, рецидив злочинів є необґрунтованими.

Так, згідно ст. 34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Згідно даних про особу обвинуваченого він був неодноразово засуджений за вчинення умисних злочинів, востаннє 19.05.2015 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.309, 71 КК України до 4 років позбавлення волі.

Тобто, обвинувачений маючи судимість за умисний злочин, знову вчинив умисний злочин, передбачений ч.2 статті 121 КК України.
Твердження обвинуваченого, що суд необґрунтовано призначив виплатити непомірно велику моральну шкоду потерпілому, та при цьому не врахував, що він має матір похилого віку, яка потребує допомоги є неприйнятними.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілого, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 ( батька померлої ОСОБА_10 ) підлягають задоволенню у повному обсязі, врахувавши наслідки, які настали від протиправних дій обвинуваченого, а саме спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , внаслідок яких вона померла, наявність моральних страждань батьків потерпілої, а також те, що в ОСОБА_10 залишилась неповнолітня донька, яку виховують потерпілі, та вірно, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, при вирішенні цивільного позову стягнув на користь ОСОБА_9 100 000 грн. моральної шкоди.

А тому посилання апелянта, що судом необґрунтовано стягнуто занадто великий розмір моральної шкоди є безпідставними.

Колегія вважає, що рішення суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для зміни вироку та його пом`якшення, про що просить апелянт, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.11.2019 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: