ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1467/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції №640/5303/19
Категорія: ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , 1980 року народження, на 60 днів, тобто до 13 лютого 2020 року включно.

В апеляційній скарзі захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що передбачені п.п.2, 3 ч.1 ст.177 КПК України ризики на даний час зникли, оскільки всі потерпілі та свідки у кримінальному провадженні допитані, а письмові докази долучені до матеріалів кримінального провадження. Указав, що ризик перешкоджання ОСОБА_8 кримінальному провадженню іншим чином наразі відсутній, оскільки обвинувачений зацікавлений в об`єктивному судовому розгляді. Наголосив, що судом не враховано, що ОСОБА_8 одружений, має постійне місце проживання, на утриманні двох малолітніх дітей, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків та підтверджує відсутність ризику переховування його від правоохоронних органів та суду; під час досудового розслідування у ОСОБА_8 було вилучено паспорт громадянина України, а тому він позбавлений можливості переховуватися за кордоном України або на непідконтрольній Україні території. На думку захисника запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту зможе належним чином забезпечити виконання ОСОБА_8 його процесуальних обов`язків. Крім того наголосив, що матеріали кримінального провадженні містять відомості щодо перебування ОСОБА_8 в час вчинення злочину в м. Дніпро, що спростовує наявність об`єктивної підозри. Просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 відмовити та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в місці постійного проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, а саме за ч.4 ст.187, ч.5 ст.185 КК України, за які передбачено найсуворіше покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а також у вчинені тяжкого злочину, а саме ч.1 ст.263 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до семи років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, відповідно матеріалам судового провадження ОСОБА_8 раніше судимий 12.09.2006 року Апеляційним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ст.353, ч.2 ст.186, ч.4 ст.189, п.п.9, 12, ч.2 ст.115, ч.1 ст.357, ч.1 ст.263, ч.3 ст.357, ч.3 ст.146 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Будучи звільненим 23.02.2017 року на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 8 місяців 23 дні, ОСОБА_8 вчинив інкриміновані йому злочини 16.11.2017 року, 19.02.2018 року, 16.05.2018 року, тобто менше ніж через рік з моменту умовно-дострокового звільнення, що свідчить про наявність ризику продовження ОСОБА_8 своєї злочинної діяльності чи вчинення ним інших злочинів.

Зазначені обставини, у тому числі систематичність вчинення злочинних дій ОСОБА_8 , свідчать про суспільну небезпечність його особи та об`єктивно підтверджують існування ризику вчинення ним нового злочину.

Доводи захисника щодо можливості виконання його процесуальних обов`язків при обранні щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 вже звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, однак продовжував свою злочинну діяльність.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , останній вчинив з корисливих мотивів, за попередньою змовою в групі з невстановленими особами та з особою, яка знаходиться у розшуку, а також з урахуванням заподіяної шкоди потерпілим на загальну суму 681 399,88 грн., на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 одружений, має постійне місце проживання, двох малолітніх дітей на утриманні, тобто міцні соціальні зв`язки, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків у разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: