Справа № 752/4714/17
Провадження № 1-кс/752/3135/20
У Х В А Л А

21 квітня 2020 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000071 від 02.02.2017 року, -
ВСТАНОВИВ:
до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , в якому просить скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №000), яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000071 від 02.02.2017 року.
В обґрунтування клопотання зазначено, що на підставі клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , погодженого з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000071 від 02.02.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №000), яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Вважає, що ухвала про накладення арешту була винесена із порушенням норм чинного кримінально-процесуального законодавства України, а також прав та охоронюваних законом інтересів власника майна.
Так, на момент звернення слідчого з клопотанням факт існування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням не встановлений, цивільний позов не заявлено. Для визначення можливості накладення арешту на майно необхідно визначитися з якою метою арешт застосовується. Одне посилання на те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України і мета накладення арешту є забезпечення його збереження як речового доказу не є підставою накладення арешту без належного його доведення в сукупності всіх доказів у справі.
Зазначає, що в клопотанні слідчий посилається на те, що арешт квартири обумовлений з метою припинення злочинної діяльності та збереження як речового доказу, а також відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення та забезпечення цивільного позову. Разом з цим зі змісту ухвали слідчого судді не міститься відомостей про те, що вказана квартира визнана речовим доказом і що взагалі відповідає критеріям, визначених ст. 98 КПК України.
Враховуючи вказане, на даний час відсутні будь-які законні підстави вважати, що існує правова підстава для подальшого арешту зазначеного майна.
Адвокат ОСОБА_3 надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності та зазначив, що клопотання підтримує та просить його задовольнити з викладених підстав.
Особа, за клопотанням якої було арештовано майно в судовому засіданні не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином.
Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступних висновків.
Судовим розглядом встановлено, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №000), яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так,статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Із матеріалів клопотання вбачається, що кримінальне провадження в якому накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_4 , відкрито ще на початку 2017 року, проте за значний період часу, органом досудового розслідування не здобуто доказів, які вказують на те, що майно ОСОБА_4 є предметом вчиненого кримінального правопорушення та воно було набуто в результаті протиправного діяння, також на момент звернення слідчого з клопотанням факт існування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням не встановлений, цивільний позов не заявлено, та зі змісту ухвали слідчого судді не міститься відомостей про те, що вказана квартира визнана речовим доказом і що взагалі відповідає критеріям, визначених ст. 98 КПК України.
Під час судового розгляду органом досудового розслідування зазначені обставини не спростовані.
Також, сторона заявника позбавлена можливості в повній мірі реалізовувати своє право власності на вказане майно оскільки щодо нього існує встановлені судом обмеження.
Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,7,16,28, 174, 309, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000071 від 02.02.2017 року - задовольнити.
Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №000), яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000071 від 02.02.2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1