ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3194/19 Справа № 205/3029/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу апеляційною скаргою ОСОБА_7 , засудженого за ч. 2 ст. 263 КК України від 2001 року та за ч. 3 ст. 142, п.п а, г ст. 93 КК України від 1960 року за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2004 року, на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року про залишення без задоволення клопотання засудженого про звільнення від подальшого відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року засудженому за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2004 року за ч. 2 ст. 263 КК України від 2001 року та за ч. 3 ст. 142, п.п а, г ст. 93 КК України від 1960 року ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні його заяви про про звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку з тим, що для виконання рішень Європейського суду, держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Разом з тим, на даний час, до прийняття відповідного Закону, відсутні передбачені законодавством України підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до довічного позбавлення волі.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень, просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року та звільнити його від подальшого відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, оскільки він пропущений з поважних причин, а саме засуджений тривалий час не отримував копії оскарженої ухвали.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд зобов`язаний прийняти рішення про його звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки національний суд не може відмовити у розгляді та задоволенні клопотання, яке грунтується на Конвенції та практиці Європейського суду, посилаючись на норми, або їх відсутність у внутрішньому законодавстві України.
Колегія суддів зазначає, що засудженим строк на подачу апеляційної скарги не пропущений, оскільки згідно з розпискою засудженого ОСОБА_7 , що міститься в матеріалах провадження, він отримав копію оскаржуваної ухвали лише 16.10.2019 року, а попередньо апеляційну скаргу подав 25.09.2019 року.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року, згідно якого він засуджений за п.п. «а, г» ст.93, ч.3 ст.142 КК України (в редакції 1960 року), ч.2 ст.263 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до ст.ст. 81, 82 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.
Європейський Суд в своєму рішенні у справі «Петухов проти України», яке 09 вересня 2019 року набуло статусу остаточного, визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод".
Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.
Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає доводи засудженого стосовно того, що суд зобов`язаний прийняти рішення про його звільнення від подальшого відбування покарання, тому що національний суд не може відмовити у розгляді та задоволенні клопотання, яке грунтується на Конвенції та практиці Європейського суду, оскільки на теперішній час в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років, а питання щодо реформування системи перегляду вказаних вироків перебуває у площині законодавчого врегулювання Україною, тому вказане клопотання засудженого ОСОБА_7 є передчасним.
Колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були б підставою для скасування судового рішення., тому колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , засудженого за ч. 2 ст. 263 КК України в редакції 2001 року та за ч. 3 ст. 142, п.п а, г ст. 93 КК України в редакції 1960 року за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2004 року, на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року про залишення без задоволення клопотання засудженого про звільнення від подальшого відбування покарання- залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від подальшого відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4