Справа № 455/1574/19
Провадження № 1-кс/452/71/2020
УХВАЛА
іменем України

24 січня 2020 року м. Самбір
слідчий суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 із участю прокурора ОСОБА_3 , начальника СВ Старосамбірського ВП ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горбачі Пустомитівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 ; українця, громадянина України, раніше не судимого; підозрюваного за матеріалами досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.11.2019 року за №000439, -

- у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк два місяці, що закінчується 24.01.2020 року.

Зокрема, згідно ухвали Львівського апеляційного суду від 24.01.2020 року місцевому суду направлено на розгляд клопотання заступника начальника СВ Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , - із мотивів якого встановлено, що слідчий в обґрунтування клопотання посилається на те, що є підстави для продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, оскільки наявні попередні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України не зменшились, і крім цього на даний час, ще не проведені усі необхідні слідчі та процесуальні дії для завершення досудового розслідування.

Прокурор Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та начальник СВ Старосамбірського ВП ОСОБА_4 клопотання під час його розгляду підтримували; просили задовольнити, так як ризики які слугували обранню запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились.

Сторона захисту адвокат ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_6 у задоволенні клопотання слідчого просили відмовити і, водночас окремо заявили клопотання про заміну запобіжного заходу на домашній арешт із застосуванням певних обов`язків.

Вислухавши позицію прокурора та аналогічну начальника слідства про доцільність залишити застосований запобіжний захід тримання під вартою та продовжити до трьох місяців строк тримання особи під вартою до 26 лютого 2020 року до закінчення строку продовженого досудового розслідування, твердження захисника-адвоката та підозрюваного про відмову в задоволенні та заміні на менш суворий запобіжний захід, - домашній арешт, вивчивши зібрані в кримінальному провадженні матеріали, вважаю, що необхідно змінити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 обраний запобіжний захід та застосувати домашній арешт від сьогодні до 27.02.2020р., виходячи з наступного:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13.12.2019р. ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, особу того ж дня узято під варту; цією ж ухвалою скасовано ухвалу слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 29.11.2020р. про обрання стосовно ОСОБА_6 домашнього арешту, а також визначено вказівку про рахування строку з часу його фактичного затримання. Як установлено у судовому засіданні ОСОБА_6 було затримано 26.11.2019р. і в порядку ст. 209 КПК України з того числа слід рахувати час затримання особи стосовно якого провадилось кримінальне переслідування і, щодо котрого було обрано запобіжні заходи для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків; а відтак, із урахуванням наведеного строк 60 днів обраного запобіжного заходу за ухвалою від 13.12.2019р. спливає сьогодні 24.01.20р.

Із зазначеним не погоджувалась сторона обвинувачення мотивуючи, що ОСОБА_6 із 29.11.19р. по 13.12.19р. перебував під домашнім арештом та даний період не слід зараховувати до шістдесяти днів як час тримання особи під вартою. Щодо наведеного слідчий суддя звертає увагу як на слушне питання, але важливе при вирахуванні строку відбування покарання особою і тільки у випадку його засудження; однак у даній конкретній ситуації та із урахуванням практики Європейського Суду не слід рахувати строки тримання під вартою таким чином, щоб у будь-якому випадку хоча на один день не перевищити жодним чином визначеного Законом строку.

Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Разом з тим слідчий суддя констатує, що під час розгляду питання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 позиція захисту була значно переконливішою та обґрунтованою про зайве застосовувати щодо особи запобіжного заходу тримання під вартою та достатньо було б застосувати домашній арешт. Напротивагу цього під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ні прокурором, ані слідчим не наведено достатніх обставин, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а також не було підтверджено ризиків, які слугували обранню ОСОБА_6 такого запобіжного заходу.

Тому слідчим суддею при розгляді цього клопотання враховано далі наведені норми Закону, представлені докази сторонами та їх обґрунтування.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 199 цього Кодексу клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Під час розгляду клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення було наведено лише, що для закінчення досудового розслідування слід отримати висновки експертиз, які вже призначені та проведені; стосовно заявлених ризиків то жодним чином не було вказано, що раніше заявлені не зменшились чи з`явились нові ризики, що б виправдовували тримання ОСОБА_6 під вартою. Напротивагу цьому сторона захисту довела про зменшення ризиків та захисник-адвокат навів у відповідності до ст. 178 КПК України обставини, які слідчим суддею було ураховано при застосуванні до його підзахисного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Як убачається із матеріалів справи у ОСОБА_6 за час перебування під вартою, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка, і крім неї у нього на утриманні є ще двоє малолітніх дітей. Із довідки №64, виданої Ясенице-Замківською сільською радою відомо, що ОСОБА_6 дійсно проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 разом із своєю співжителькою, яка являється інвалідом третьої групи та трьома малолітніми дочками; за місцем проживання характеризується позитивно. Крім цього, ОСОБА_6 , перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом з 29.11.2019р. до 13.12.2019р., повністю виконував вимоги слідчого, окрім того за його дорученням, здав на зберігання в органи ДМС закордонний паспорт, що стверджується довідкою ДМС України від 15.12.2019р. Зазначене свідчить про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, а також відпав такий ризик, як переховуватися за межами України від органів досудового розслідування та/або суду.

Також суду апеляційної інстанції на час вирішення питання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу не було і не могло бути відомо, що підозрюваний не вчиняв злочину у стані алкогольного сп`яніння, а вживав спиртні напої після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що встановлено судовим рішення від 09.01.2020р., яке набрало законної сили. Отже, вказані обставини виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; обставини, про які на час обрання запобіжного заходу не знали ні слідчий з прокурором, ні суди першої та апеляційної інстанцій і, які в сукупності дають підстави вважати про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі), передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ст. 181 КПК України, і його належної поведінки.

Як рекомендовано Вищим Спеціалізованим судом України 04.04.2013 №511-550/0/4-13 слідчому судді, суду при розгляді відповідного клопотання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема, йдеться про застосування застави), у багатьох випадках навіть не розглядалася.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК). Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Аналізуючи наведене слідчий суддя прийшов до висновку про зміну особі запобіжного заходу на домашній арешт виходячи у тому числі з кримінально-процесуальної мети і підстав такого рішення відповідно до вимог ст. 177 КПК України, а також із врахуванням обставин при застосуванні запобіжного заходу, передбачених ст. 178 КПК України, беручи до уваги судову практику щодо вирішення питання обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із додержання вимог ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, відповідно до яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Згідно рекомендацій Вищого Спеціалізованого Суду України дія ухвали про застосування запобіжного заходу припиняється після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу; у випадку коли слідчий суддя суду першої інстанції відмовляє у продовженні строку тримання під вартою, він має право за правилами ч. 4 ст. 194 КПК застосувати до підозрюваного, обвинуваченого інший, більш м`який, запобіжний захід. При цьому необхідно враховувати, що застосування такого запобіжного заходу є можливим лише після закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підозрюваний, обвинувачений підлягає негайному звільненню у разі спливу строку тримання під вартою на досудовому розслідуванні або під час судового провадження. Виконання обов`язку щодо негайного звільнення покладається на уповноважену службову особу місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, обвинувачений. Слідчий суддя при здійсненні загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, що набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Тому, оскільки строк дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає сьогодні, то ОСОБА_6 слід негайно звільнити з-під варти; а змінюючи та застосовуючи до нього запобіжний захід домашній арешт слід покласти відповідні обов`язки задля дотримання підозрюваним належної його процесуальної поведінки, попередивши, що їх недотримання може слугувати питанню зміни запобіжного заходу на більш суворий; із урахуванням усього раніше наведеного в сукупності особу слід негайно звільнити з-під варти.

Керуючись ст. ст. 194, 199-202, 370-372, 375, 376 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання заступника начальника СВ Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , відмовити.

Змінити запобіжний захід ОСОБА_6 , застосувавши у вигляді домашнього арешту на строк до 27.02.2020р., негайно звільнивши його з-під варти.

Зобов`язати ОСОБА_6 :

- прибувати до начальника та його заступника СВ Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області, прокурорів Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та суду на виклики за першою їх вимогою;

- не відлучатися із місця свого проживання у АДРЕСА_1 у період доби із 21.00год. до 06.00год. та не виїжджати за межі м. Старого Самбора (Старосамбірського району) Львівської області без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти СВ Старосамбірського ВП, Самбірську місцеву прокуратуру та суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню Старосамбірським ВП Самбірського ВП ГУ НП України у Львівській області після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя