Справа № 447/2555/18
Провадження № 1-кп/456/75/2020
УХВАЛА

11 червня 2020 року місто Стрий

Колегія суддів Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

в присутності обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

встановив:

В провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

Відповідно до ухвали колегії суддів Стрийського міськрайонного суду, кримінальне провадження призначено до судового розгляду та відносно ОСОБА_5 , було продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 25.06.2020 року однак, судове провадження по даній справі не закінчено.
Згідно вимог ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , оскільки вказаний запобіжний захід є найбільш доцільним на даному етапі судового розгляду, ризики передбачені ст..177 КПК України залишилися.
Обвинувачений ОСОБА_5 , до затримання ніде не працював, суспільно корисною діяльністю не займався, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, та як вбачається з матеріалів кримінального провадження за місцем свого проживання вчинив задоволення статевої пристрасті неприроднім способом з використанням безпорадного стану потерпілої особи - малолітньої доньки ОСОБА_8 , що унеможливлює застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, злочин, передбачений ч. 3 ст. 153 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , вчинений відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , яка є його донькою та з якою він проживає в одному будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , а також в даному будинку проживає його цивільна дружина ОСОБА_9 , яка є очевидцем та свідком у даному кримінальному провадженні, відтак перебуваючи на волі ОСОБА_5 , з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, може незаконно впливати, шляхом погрози та застосування насильства на малолітню потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, тобто наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в заяві про вчинення злочину від 03.06.2018р. ОСОБА_9 повідомляє, що від малолітньої доньки - потерпілої ОСОБА_8 дізналась, що ОСОБА_5 неодноразово вчиняв відносно дитини задоволення статевої пристрасті неприродним способом, що свідчить про те, що перебуваючи на волі останній може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення та незаконні дії відносно малолітньої доньки, оскільки саме з використанням безпорадного стану дитини він вчинив злочин, в якому обвинувачується, тобто наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також наявний ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України оскільки до затримання обвинувачений ніде не працював, а тому під страхом покарання може переховуватися від органів досудового розслідування, а тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення само по собі виключає застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_5 , заперечив вимоги клопотання прокурора та в судовому засіданні показав, що прокурор вже два роки просить продовжити йому арешт. Доводи прокурора жодним чином не доводять його вини. Згідно аудіозапису доводиться, що він цього злочину не вчиняв. Всі допитані свідки і в тому числі лікарі вказали, що злочину не було. Є висновок експерта з якого вбачається, що слідів злочину не виявлено тому, просить відмовити прокурору та обрати інший запобіжний захід.

Захисник в судовому засіданні пояснив, що не надано жодних доказів, які підтверджують вину обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення. Прокурор навів тільки три ризики передбачені ст.177 КПК України, які не відповідають обставинам справи. Допитані свідки в судовому засіданні на покази яких посилається прокурор вказали, що не були очевидцями злочину. Допитані психолог, лікар і інші свідки вказали, що дитина в міру свого розвитку не могла щось розповісти, а тільки хвалила батька, тому обвинувачений ніяк не може на неї вплинути, навпаки потрібно вберегти дитину щоб на неї інші не вплинули. З допитаних осіб ніхто не вказав, що батько вчиняв насильство щодо потерпілої, щодо можливості продовжувати злочинну діяльність це припущення і жодного доказу прокурором не наведено. Обвинувачений на даний час є хворим на туберкульоз, в межах СІЗО неможливо отримати належне лікування тому, враховуючи інвалідність обвинуваченого просить обрати альтернативний запобіжний захід не пов?язаний з триманням під вартою.

Суд, заслухавши думку прокурора, який просить продовжити строк тримання під вартою до двох місяців, обвинуваченого та захисника, які заперечили у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою приходить до наступного висновку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, на даний час не допитані експерти.

Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися.

Суд не вправі на даному етапі судового розгляду оцінювати докази, які прокурором долучалися до матеріалів кримінального провадження. На даному етапі суд тільки встановлює наявність чи відсутність ризиків передбачених ст..177 КПК України для вирішення підставності продовження чи не продовження обвинуваченому запобіжного заходу і не вправі досліджувати докази по справі.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченому під час розгляду справи, з врахуванням вищенаведеного та того, що обвинувачений до затримання ніде не працював, суспільно-корисною діяльністю не займався, проживав разом із цивільною дружиною та її малолітніми дітьми однак, шлюб між ними не був зареєстрований, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 , необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 331 КПК України суд,
ухвалив:

Обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України ОСОБА_5 продовжити строк тримання під вартою - з 11 червня 2020 року по 09 серпня 2020 року, включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_5 , захиснику та скерувати начальнику ЛСІ УДДУ з ПВП Львівської області для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3