Справа № 204/534/20
Провадження № 1-кп/204/433/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА УХВАЛА
30 березня 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_5
В провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні подав клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання. В обґрунтування клопотання посилався на наявність у ОСОБА_5 захворювань та про життєву необхідність мати вільний та своєчасний доступ до медичної допомоги. Неотримання необхідної медичної допомоги щодня веде до погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 , що є ризиком для його життя. Так обвинувачений ОСОБА_5 має ряд тяжких захворювань, в тому числі інфекційних, належного лікування в умовах СІЗО не отримує. Посилався на відсутність ризиків, а саме, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 не перебуває на обліку у лікаря - нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання, має тісні соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації та проживання, що унеможливлює його переховування. Ризик переховування спростовується тим, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання та реєстрації. На даний час стороною обвинувачення не надано жодного доказу про те, що ОСОБА_5 переховувався від органів досудового розслідування або перебував будь - коли в розшуку. Щодо іншого ризику, а саме впливу на свідків, зазначив, що обвинувачений з початку розслідування цього кримінального провадження, жодного разу не впливав на свідків, не спілкувався з ними, і це можуть підтвердити самі свідки. Таким чином, характеризуючи особу обвинуваченого немає підстав в даний час стверджувати, про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Враховуючи викладене, просив змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків: не відлучатися з населеного пункту, де він проживає без дозволу суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи. На підтвердження наявності у ОСОБА_5 захворювань та необхідності лікування надав копію виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного, санаторного) хворого ТБ 09 від 23.03.2020 та копію висновку лікаря ОСОБА_6 .
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити. Зазначив, що не має наміру ухилятися від суду, просив надати можливість пройти відповідне стаціонарне лікування від наявних хвороб, оскільки не отримує лікування в умовах ДУВП, що загрожує його життю.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання захисника, оскільки ризики, передбачені п п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, існують на теперішній час.
Дослідивши клопотання, з`ясувавши позицію учасників процесу, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2020 обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2020 обвинуваченому ОСОБА_5 такий запобіжний захід було продовжено.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Прокурор у судовому засіданні посилалася на існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.
Суд частково погоджується з прокурором, що ризики, наведені прокурором та обґрунтовані ним у судовому засіданні, а саме передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати (а саме, що обвинувачений раніше судимий, обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на злочин середньої тяжкості в період іспитового строку, усвідомлюючи невідворотність покарання в разі визнання його винним у вчиненні ним злочину середньої тяжкості, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, з метою уникнення відповідальності має змогу переховуватися від суду в разі пом`якшення запобіжного заходу щодо нього; враховуючи той факт, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, існує ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення). Однак, нових ризиків, передбачених ст.177 КПК України, крім тих, що раніш враховувалась судом при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, прокурором не зазначено.
Крім того, суд бере до уваги обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України, а саме, той факт, що на час обрання запобіжного заходу обвинувачений офіційно не працював; має постійне місце проживання; не має стійких соціальних зв`язків; інвалід ІІ групи; хворіє на тяжке невиліковне захворювання; згідно реєстру до обвинувального акту існують вагомі докази причетності до вчинення ним кримінальних правопорушень, зазначених в обвинувальному акті; тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винним; відсутність даних щодо його позитивної репутації; наявність кримінального провадження в інших судах.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України», зазначив, що відповідно до усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи (п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Гарсія Руіс проти Іспанії»).
Крім того ЄСПЛ звертає увагу, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Вирішуючи клопотання, суд погоджується в частині наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та існування ризиків можливості на майбутнє переховування від суду, та вчинення іншого кримінального правопорушення. Разом з тим, суд зазначає про відсутність нових ризиків, передбачених ст.177 КПК України, приймає до уваги наявність у обвинуваченого постійного місця мешкання, а також враховує наявність низки тяжких невиліковних захворювань у обвинуваченого, що підтверджуються актуальним на даний час медичними документами, наданими захисником ОСОБА_4 (зокрема, за висновком лікаря ОСОБА_6 від 20.03.2020, ОСОБА_5 страждає на ВІЛ IV кл.стадії, туберкульоз легенів, хронічний гепатит активної фази; отримує лікування в лікарні з 2003 року; згідно до виписки з медичної картки хворого від 23.03.2020, В20 МРТБ легень з супутніми захворюваннями гепатіт «В», «С» активна форма), суд приходить до висновку, що на даний час існування можливості запобігти зазначеним ризикам в даному випадку можливе з використанням іншого, більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Висновки суду повністю узгоджуються з практикою ЄСПЛ у цьому питанні.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі (рішення ЄСПЛ від 30.03.2004 у справі «Коваль проти України», п.79).
Позбавлення особи отримувати адекватну медичну допомогу є проявом нелюдського поводження з останньою та порушенням норм ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі «Петухов проти України», п.73).
ЄСПЛ зазначає, що здоров`я ув`язнених має адекватно охоронятись (рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі», п.94). Зволікання при лікуванні захворювань заявника, відсутність комплексного підходу до медичного нагляду та лікування, а також незабезпечення умов, які були б розумною мірою пристосовані до потреб заявника у медичній допомозі, свідчить про те, що державні уповноважені органи не діяли належним чином щодо заявника при виконанні свого обов`язку за Конвенцією відповідно до ст.3, та заявника було піддано нелюдському та такому, що принижує гідність, поводженню (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Ухань проти України», п.83).
З огляду на викладене, суд вважає за потрібне змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком на 60 (шістдесят) днів до 28.05.2020 включно, а саме:
1)прибувати до суду у визначений судом час;
2)повідомляти суд про зміну місця проживання;
3)утримуватися від спілкування з недопитаними свідками за реєстром до обвинувального акту, крім свідків, що у розумінні п.1 ч.1 ст.3 КПК України, є його близькими родичами чи членами родини;
4)не відвідувати публічні місця, окрім лікарні у зв`язку з наявними захворюваннями;
5)здати на зберігання суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, в разі відсутності паспорта невідкладно здати у випадку його отримання;
6)не відлучатися з м.Дніпра без дозволу суду.
На підставі ч.3 ст.202 КПК України негайно звільнити з-під варти в залі судового засідання обвинуваченого ОСОБА_5 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 369-372 КПК України
Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 з тримання під вартою на особисте зобов`язання задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком на 60 (шістдесят) днів до 28.05.2020 включно, а саме:
1) прибувати до суду у визначений судом час;
2) повідомляти суд про зміну місця проживання;
3) утримуватися від спілкування з недопитаними свідками за реєстром до обвинувального акту, крім свідків, що у розумінні п.1 ч.1 ст.3 КПК України, є його близькими родичами чи членами родини;
4) не відвідувати публічні місця, окрім лікарні у зв`язку з наявними захворюваннями;
5) здати на зберігання суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, в разі відсутності паспорта невідкладно здати у випадку його отримання;
6) не відлучатися з м.Дніпра без дозволу суду.
На підставі ч.3 ст.202 КПК України негайно звільнити з-під варти в залі судового засідання Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська обвинуваченого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1