ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/1259/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Державною установою «Запорізький слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,
задоволено клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 02 лютого 2020 року включно,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2019 року та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Апелянт вважає, що слідчим суддею при прийнятті рішення не було враховано, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, з урахуванням позитивних даних про особу останнього, який співпрацює зі слідством, якому надав вичерпні показання, не здійснює перешкод у проведенні досудового розслідування, своїми діями не завдав майнової шкоди, не вчиняв інших злочинів, має постійне місце реєстрації, проживання та роботи, проживає разом з матір`ю, отже, має міцні соціальні зв`язки.

Також, на думку захисника, є безпідставним посилання сторони обвинувачення на наявність у ОСОБА_7 судимості, оскільки вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України не набрав законної сили.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно зі змістом судового рішення та матеріалами, доданими до клопотання, СУ ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 05грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000518, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
05 грудня 2019 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього самого дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
06 грудня 2019 року старший слідчий-криміналіст СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернулася до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Слідчий суддя, встановивши, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного, вислухані доводи слідчого, прокурора та захисника, а також були з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме: протокол огляду місця події ділянки проїжджої частини біля будинку № 31 по вул. Олексія Поради у м. Запоріжжі, на якій знаходився автомобіль марки ВАЗ 21099 у кузові синього кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , в ході проведення якого, серед іншого, виявлено предмет, схожий на кастет, молоток, два полімерних хомути з нашарування речовини бурого кольору, фрагмент липкої стрічки на втулці з нашаруванням речовини бурого кольору; протокол обшуку приміщення гаражу № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 гаражного кооперативу «Юність», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Юності, Глиняний кар`єр, в ході проведення якого, серед іншого, виявлено фрагмент дерев`яної палиці з нашаруванням речовини бурого кольору, змиви нашарування речовини бурого кольору, мобільний телефон «Айфон», два пошкоджених полімерних хомути-стяжки, вирізи нашарування речовини бурого кольору з мішків; протокол огляду автомобілю «ЗАЗ 1102 Таврія Славута» реєстраційний номер НОМЕР_4 , в ході проведення якого, серед іншого, вилучено полімерний хомут з РБК, змив речовини бурого кольору; покази потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив про обставини вчинення щодо нього злочину; медична довідка КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги», відповідно до якої ОСОБА_9 доставлено з діагнозом: «Забійні рани голови. Забійна рана слизової нижньої губи. Гематома правої надбрівної дуги повік, забій кісток носа, забійна рана лівого ліктьового суглобу»; рапорт інспектора роти 2 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП України ОСОБА_11 ; рапорт інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП України ОСОБА_12 ; показання свідка ОСОБА_13 .

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні середньої тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, санкцією якої, у тому числі, передбачено покарання на строк до п`яти років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що ризик переховування посилюється тим, що з метою ухилення від покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, останній може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Також колегія суддів враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_7 , які полягали в у вчиненні дій, що супроводжувалися заподіянням потерпілому фізичних страждань, а відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю.

Отже, наразі існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Поміж іншого колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Так, підозрюваний ОСОБА_7 обізнаний про місце проживання потерпілого ОСОБА_9 та транспортний засіб, на якому останній пересувається.

Крім того, перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України, показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Наразі триває досудове розслідування, тобто, залишається існувати ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілого та свідків, який, на переконання колегії суддів, є суттєвим з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в період відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2019 року, який хоча й не набрав законної сили, проте, в цілому негативно впливає на репутацію підозрюваного, свідчить про стабільність його антисуспільної поведінки, про можливість вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, тобто, про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також спростовує довід захисника про безпідставність посилання сторони обвинувачення на наявність цього вироку.

Отже, на думку колегії суддів, існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій, та ці ризики виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою.

Наявність у ОСОБА_7 постійного місця роботи, реєстрації та проживання, де він мешкає разом з матір`ю, тобто, міцних соціальних зв`язків, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, всупереч доводам апелянта, не можуть бути підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 співпрацює зі слідством, якому він надав вичерпні показання, не здійснює перешкод у проведенні досудового розслідування та своїми діями не завдав майнової шкоди, не спростовують правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За зазначених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також вважає, що правильно застосувавши до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, виходячи з вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив підозрюваному розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги захисника.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2019 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 задоволено клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 02 лютого 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: