Справа № 504/895/20
Номер провадження 1-кс/504/350/20
У Х В А Л А
02.04.2020смт.Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна.

В судовому засіданні встановлено, що СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 20.01.2020р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

З клопотання вбачається, що 20.01.2020р. до чергової служби Лиманського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що 21.06.2016р. ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою, придбала право на приватний будинок по АДРЕСА_1 , чим завдала майнову шкоду.

В ході досудового розслідування встановлені наступні обставини:

08.04.2016р. відповідно до договорів купівлі-продажу № 318, 319, потерпілою ОСОБА_5 за спільні зі своєю донькою ОСОБА_7 грошові кошти, було придбано домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі, ОСОБА_7 виявила намір у розірванні шлюбу зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_8 , та з метою збереження частки у спільно нажитому майні в інтересах їх спільного малолітнього сина ОСОБА_9 , 2006 р.н., так як нерухоме майно було придбано частково на грошові кошти ОСОБА_7 , з метою запобігання претендування ОСОБА_8 на свою частку у власності при розірванні шлюбу, їх спільна знайома ОСОБА_6 запропонувала тимчасове оформлення нерухомого майна на неї у вигляді дарування, з подальшим повернення після закінчення процедури розірвання шлюбу між зазначеним подружжям.

Погодившись на такі умови, потерпілою ОСОБА_5 , 21.06.2016р. було укладено договори дарування № 670, 667, яким було оформлено право власності на домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на ОСОБА_6 .

21.06.2016р. ОСОБА_6 , в свою чергу, на підтвердження перед ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , свого наміру на подальше повернення у власність останніх зазначеного нерухомого майна, було складено заповіт № 673, яким вона заповіла дане майно ОСОБА_9 , 2006 р.н., та надано довіреність строком у три роки на розпорядженням нерухомістю в інтересах спадкоємця до досягнення повноліття, його матір`ю ОСОБА_7 .

Проте, після розірвання шлюбу та в подальшому, ОСОБА_6 , відмовила на вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо виконання їх домовленості, яка полягала у поверненні нерухомості, відмовилась у продовженні строку дії довіреності та з метою заволодіння відповідним майном, скасувала зазначений заповіт.

Так, 27.06.2019р. розпорядженням Лиманської РДА Одеської області № 223/К-2019, ОСОБА_6 було надано дозвіл на продаж домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_6 , здійснювались спроби у відчуженні нерухомості, що підтверджується об`явою на ресурсі в мережі «Інтернет».

Під час досудового розслідування наявність домовленості ОСОБА_6 з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 стосовно подальшого повернення нерухомості у власність останніх та факт відмови ОСОБА_6 від виконання своєї обіцянки підтверджені показами потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Відповідно до інформаційної довідки №205947250 від 02.04.2020р. ОСОБА_6 є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (на підставі договору дарування)

Постановою від 26.03.2020р. домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Враховуючи, що ОСОБА_6 , може здійснити відчуження вказаного нерухомого майна, для запобігання його зникнення, втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий просить накласти арешт на майно, а саме: домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді заборони ОСОБА_6 здійснювати відчуження вказаного нерухомого майна до остаточного рішення по кримінальному провадженню.

В судовому засіданні прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 підтримала заявлене клопотання та просила слідчого суддю його задовольнити.

Розгляд клопотання вирішено проводити в порядку ч.2 ст.172 КПК України без повідомлення власника/володільця майна, що є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Розглянувши подане клопотання, вислухавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпеченн я збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.10, 11 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб;

Так, відповідно до постанови слідчого від 26.03.2020р., домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Оцінюючи підстави арешту майна, викладені у клопотанні, слідчий суддя приймає до уваги, що у судовому засіданні доведена необхідність арешту вказаного майна, оскільки незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження дійсно може призвести до його відчуження, зникнення, втрати, пошкодження, тощо

Тому, з метою встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, забезпечення заходів кримінального провадження, враховуючи, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, з метою збереження речових доказів, оцінюючи наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає за доцільне клопотання задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно:

домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді заборони ОСОБА_6 здійснювати відчуження вказаного нерухомого майна до остаточного рішення по кримінальному провадженню

Ухвала слідчого судді виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1