Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/2166/20
Провадження № 1-кс/723/2736/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м. Сторожинець

Слідчий суддя Сторожинецького районного суду

Чернівецької області ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

розглянувши клопотання слідчого Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 про арешт майна, -

встановив:

Слідчий Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 звернувся в суд із клопотанням, погодженим із прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_4 посилаючись на те, що 24.05.2020 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження за № 0000447 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.240 КК України, з приводу того, що 23 травня 2020 року близько 17 год. 00 хв. невстановлені особи із застосуванням вантажного автомобіля марки Мерседес Астрос д.н.з. НОМЕР_1 та трактора марки САТ962Н, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 із русла річки в адміністративних межах с.Давидівка Сторожинецького району Чернівецької області незаконно видобували піщано-гравійну суміш.

25 травня 2020 року постановою слідчого вантажний автомобіль марки Мерседес Астрос д.н.з. НОМЕР_1 був визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Посилаючись на те, що вказаний вантажний автомобіль марки Мерседес Астро д.н.з. НОМЕР_1 є, на підставі постанови слідчого речовим доказом, оскільки він був знаряддям вчинення злочину на нього необхідно накласти арешт так як власник майна зможе відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати його іншій особі, що неможливо допустити.

В суді слідчий підтримав своє клопотання, посилаючись на зазначені в клопотанні обставини та посилаючись на необхідність збереження речових доказів.

Розглянувши клопотання і дослідивши додані до нього документи слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо

якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Крім цього абзац другий ч.1 ст.170 КПК України передбачає певні ризики, наявність яких свідчить про необхідність арешту майна. Такими ризиками є запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Посилаючись в клопотанні на мету арешту зазначеного автомобіля ініціатори клопотання зазначають про те, що він є доказом злочину, а посилаючись на завдання цього арешту вказують на необхідність позбавлення власника права на відчуження, розпорядження та/або користування вказаним майном

Ризиками ж на думку слідчого та прокурора є можливість у будь-якої особи відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, сховати і передати цей автомобіль, що призведе до втрати речового доказу.

Таким чином ініціатори клопотання визначились із підставою і метою арешту майна, а також із ризиками, але жодних документів на підтвердження цього не надали, обмежившись повторенням диспозицій законодавчих актів без відповідного обгрунтування фактичних обставин і доказів та без надання документів чи інших матеріалів, якими вони обгрунтовують доводи клопотання.

Згідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 цього Кодексу, що в данному конкретному випадку свідчить виключно про виконання законодавчого обов`язку слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання.

Крім цього, вирішуючи питання про арешт зазначеного в клопотанні, майна слідчий суддя враховує також і положення ч. 2 ст.173 КПК України та з цього приводу зазначає наступне.

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження кваліфіковано за ч. 2 ст. 240 КК України, як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Арешт пропонується накласти на автомобіль, який не може бути використаним як доказ у цьому кримінальному провадженні, а отже цей автомобіль не підлягає арешту.

Крім цього, на думку слідчого судді, слідчий та прокурор, не визначивши попередньо ні розмір шкоди ні вартість транспортного засобу, який необхідно арештувати, передчасно просили арештувати це майно, оскільки неможливо визначити передбачені п.5 та п. 6 ч.2 ст. 173 КПК України, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третьої особи, якою є ТОВ «СПМК-17».

Виходячи із положень Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 4 листопада 1950 року, ратифікувавши яку 17 липня 1997 p., Україна визнала не лише право на «мирне володіння майном», а й згідно із положеннями ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції визнала обов`язок щодо запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном.
Згідно рішень Європейського суду «Маркс проти Німеччини» та «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» відображено визнання права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.
Зважаючи на невиконання ініціаторами клопотання вимог національного законодавства та враховуючи вказані норми прецедентного права, слідчий суддя не може погодитись із висновками слідчого і прокурора, щодо порушення зазначеного права власника транспортного засобу марки Мерседес Астрос д.н.з. НОМЕР_1 , виходячи тільки із завдань кримінального провадження без врахування норм щодо захисту права власності та норм щодо співмірності вартості майна і розміру шкоди.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 , погодженого із прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області про арешт майна відмовити, внаслідок недоведеності як необхідності арешту так і наявності відповідних ризиків.

Слідчий суддя