ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/3282/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/1016/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 189, ч.1 ст. 263 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000283 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2019 року, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 189, ч.1 ст. 263 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 11 листопада 2019 року включно.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 . У разі залишення без змін виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшити розмір застави, та визначити її в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм КПК України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, без врахування практики Європейського суду з прав людини.
Посилається на відсутність обґрунтованого обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_8 злочину такого ступеню тяжкості, що виправдовував би такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Захисник зазначає, що на стадії досудового розслідування, в ході проведення НСРД, будь-яких відомостей, які б викривали обвинуваченого встановлено не було, що на думку адвоката, підтверджує невинуватість ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованих злочинів.
Крім того, стороною обвинувачення порушено строки досудового розслідування, передбачені ст. 219 КПК України, у зв`язку з чим, кримінальне провадження повинно бути закрите відповідно до ст. 284 КПК України.
Вказує, що згідно обвинувачення за ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 зберігав вогнепальну зброю та боєприпаси без передбаченого законом дозволу за адресою: м. Миколаїв, вул. Казарського, 4-А, однак слідчі дії проводилися за адресою: АДРЕСА_5 .
З урахуванням викладеного, адвокат приходить до переконання, що кримінальне провадження за ч.1 ст. 263 КК України прокурор повинен був закрити . Прокурором пред`явлене обвинувачення з обставинами кримінального провадження , які не висувалися у повідомленні про підозру.
На спростування ризику переховування від суду, адвокат посилається на те, що обвинувачений має постійне місце проживання в м. Миколаєві та у останнього відсутній намір переховуватися.
Вважає, що ризик вчинення інших кримінальних правопорушень також не доведений.
Звертає увагу на те, що сама лише тяжкість скоєного злочину не може вказувати на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
На думку адвоката, судом також не було враховано те, що обвинувачений має помешкання в м. Миколаєві, дружину та малолітнього сина, який потребує догляду в зв`язку з хворобою.
Вказує, що під час судового засідання прокурор не довів факту реальності існування тих ризиків, на які він послався, а тому, на думку адвоката, обмежився формальним їх переліченням та не навів переконливих доводів щодо неможливості запобігання ризикам зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Крім того зазначає, головуючий суддя ОСОБА_1 постановив ухвалу від 18.07.2019 року, якою передав кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 для вирішення питання про об`єднання з кримінальним провадження( справа №489/1581/17), яке знаходиться під головуванням судді ОСОБА_9 , а тому за твердженням захисника, суддя ОСОБА_1 , починаючи з 19.07.2019 року не мав права приймати будь-які рішення у цьому кримінальному провадженні, до вирішення питання про їх об`єднання.
Адвокат зазначає, що в ухвалі суду не визначено розмір застави для ОСОБА_8 . При цьому, прокурор не вказував на неможливість встановлення обвинуваченому застави, а судом її не визначено та не наведено мотивів прийнятого рішення.
Просить встановити розмір застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних громадян, оскільки саме такий розмір застави буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Обвинувачений ОСОБА_8 своєчасно під особистий підпис повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, заяву про особисту участь в судовому засіданні не подавав.
В апеляційній скарзі захисник не просив розглядати апеляційну скаргу за участі обвинуваченого.
Адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце апеляційного розгляду, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавав.
Неявка захисника в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду, оскільки визначених ст. 52 КПК України підстав для обовязкової участі захисника з матеріалів провадження не вбачається.
Прокурор заперечила проти задоволення апеляційної скарги адвоката.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Із виділених матеріалів кримінального провадження, що надійшли із суду першої інстанції, вбачається, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2019 року відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.03.2019 року включно.

В подальшому, ухвалами слідчого судді цього ж суду першої інстанції від 27.03.2019 року та 24.05.2019 року відносно ОСОБА_8 було продовжено строк тримання під вартою.

18 червня 2019 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 189, ч 1 ст. 263 КК спрямовано до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

На стадії підготовчого судового засідання кримінального провадження ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2019 року відносно ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 15 вересня 2019 року включно.

Ухвалою цього суду від 13 вересня 2019 року, що є предметом перегляду в апеляційному порядку, суд продовжив ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 листопада 2019 року включно.
Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу, суд виходив із того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, один із яких пов`язаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, тривалий час переховувався від органу досудового розслідування, не працевлаштований, відсутні належним чином підтверджені відомості щодо отримання доходів ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, яке знаходиться в провадженні Франківського районного суду м. Львова.
З урахуванням викладеного, суд встановив, що продовжують існувати ризики, передбачені п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України та їм неможливо запобігти шляхом застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.
Перевіряючи доводи адвоката, викладені в його апеляційній скарзі, колегія суддів враховує наступне.
Ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, були встановлені на стадії судового розгляду кримінального провадження.
Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.
Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання ( продовження) запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинувачених.
Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При вирішенні питання щодо продовження строків тримання під вартою, суд врахував не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, а і дані про особу обвинуваченого, та сукупність інших відомостей, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Як видно із виділених матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні сукупності тяжких злочинів, передбачених ст. 189 ч 3 та ст. 263 ч 1 КК, за які передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років із конфіскацією майна та покарання у виді позбавлення волі від 3 до 7 років.
Характер інкримінованого кримінального правопорушення, скоєного за попереднього змовою групою осіб, пов`язаний із застосуванням насильства до потерпілого, вказує на підвищену суспільну небезпеку скоєного злочину .
ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований , законного джерела доходів не має, суспільно-корисною діяльністю не займається. За місцем проживання характеризується позитивно, проживає разом із дружиною та сином.
На думку колегії суддів, зазначені обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, посткримінальна поведінка обвинуваченого, який переховувався від слідства та перебував у розшуку на стадії досудового розслідування, відсутність офіційного місця роботи , те , що він періодично змінює місце проживання свідчить про продовження існування ризику переховуватися від суду.

Наявність відомостей щодо перебування на розгляді іншого суду першої інстанції матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України, характеризує обвинуваченого, як особу схильну до скоєння кримінально-караних діянь, враховуючи відсутність законного джерела доходу, суд підставно встановив наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Сам лише факт наявності проживання у ОСОБА_8 в м. Миколаєві разом із дружиною та малолітнім сином, на чому наголошує захисник, не зможе запобігти заявленим ризикам, оскільки ці обставини не слугувати запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого , який, як вбачається, переховувався від органу досудового розслідування.
Твердження захисника про недоведеність прокурором продовження існування заявлених ризиків слід визнати безпідставним.
Суд, в оскаржуваній ухвалі навів мотиви з яких не була визначена застава і такі мотиви відповідають положенням ч 4 ст. 183 КПК з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені злочину із застосуванням насильства.
Не було визначено розмір застави ОСОБА_8 і на стадії досудового розслідування кримінального провадження, під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вимога адвоката щодо визначення застави обвинуваченому у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за результатами апеляційного розгляду не може бути задоволена, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, поєднаного із застосуванням насильства до потерпілого, за наслідками якого, останньому було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступню тяжкості,
В суді першої інстанції триває судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 а тому встановлення на даному етапі його вини у вчиненні інкримінованого злочину відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.
Перевірка достатності доказів для постановлення обвинувального вироку не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу до закінчення судового розгляду.
Тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не мав підстав вирішувати питання щодо тримання обвинуваченого під вартою через недопустимість та недостатність доказів винуватості, колегія суддів відхиляє.
Твердження апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, недопустимість деяких доказів, а також наявність в обвинувальному акті відомостей, які не висувалися у повідомленні про підозру не можуть слугувати підставою для скасування оскарженої ухвали , оскільки суд апеляційної інстанції, в межах визначеної кримінальним процесуальним законом компетенції, переглядає ухвалу суду першої інстанції виключно на предмет законності постановленого рішення в частині продовження строку дії запобіжного заходу.
З цих же підстав не можуть бути враховані і доводи захисника про порушення органом слідства строків досудового розслідування, оскільки висновки з цих процесуальних питань має робити суд за результатами судового розгляду провадження.
Доводи апеляційної скарги адвоката щодо відсутності повноважень у судді ОСОБА_1 на прийняття процесуальних рішень в межах даного кримінального провадження, починаючи з 19.07.2019 року не є прийнятними. Вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2019 року судом прийнято рішення про об`єднання зазначених кримінальних проваджень.
Ухвалою цього ж суду від 30 жовтня 2019 року призначено обєднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_10 до судового розгляду.
Наведене свідчить про те, що до провадження судді ОСОБА_9 кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 прийнято після вирішення питання про його об`єднання з кримінальним провадженням №1-кп/489/67/19 ( справа №489/1581/17).
Ухвалення 13.09.2019 року процесуальних рішень суддею ОСОБА_1 у провадженні щодо ОСОБА_8 до 30.10.2019 року не можна визнати порушенням вимог КПК.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що до закінчення строку дії ухвали від 13.09.2019 року ,ухвалою суду першої інстанції від 04.11.2019 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 409, 419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2019 року, якою ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2