Справа № 128/3647/16-к
ВИРОК
Іменем України

02 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд м. Вінниці Вінницької області кримінальне провадження, внесене 06 липня 2016 року в ЄРДР за № 000963 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Сальниця Хмільницького району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою , працюючого організатором з постачання «Л.В.М Трейд», зареєстрованого та проживаючого : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 06.07.2016, близько 12.00 години, перебуваючи в приміщенні ТЦ «Метро», що розташований за адресою : вул. Хмельницьке шосе 0,5 км 1, с. Зарванці Вінницького району Вінницької області , проходячи біля ваг відділу продажу овочів, помітив мобільний телефон «іРhоnе 6S», вартість якого згідно висновку експерта № 956 від 19.07.2016 становить 17 480, 00 гривень, який належав потерпілій ОСОБА_6 та діючи умисно, з корисливого мотиву , спрямованого на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав даний телефон, поклавши його до кишені одягнутих на нього шортів.
Реалізувавши свій злочинний намір до кінця, обвинувачений ОСОБА_5 покинув місце вчинення кримінального правопорушення , розпорядившись викраденим на свій власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 17 480 гривень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України не визнав, суду показав, що дійсно 06.07.2016 він приблизно о 12.00 год. по роботі разом із знайомим ОСОБА_7 приїхав в ТЦ «Метро», що в с. Зарванці Вінницького району, для закупки товару для товариства на якому працював. У овочевому відділі він побачив коло ваг мобільний телефон. Його знайомий- свідок ОСОБА_7 казав, що потрібно повернути телефон. Він (обвинувачений) спробував включити даний телефон, щоб знайти номер когось з родичів, щоб знайти власника даного телефону, однак він не зміг ввімкнути даний телефон, та вирішив покласти телефон в карман шортів, щоб потім повторити спробу ще раз його включити, і пішов далі по закупку.Знаходячись у відділі хімії, йому зателефонували люди, щоб терміново забрати товар, він вийшов з торгового центру, він викликав таксі і поїхав на роботу та в же на роботі у себе в кармані побачив даний телефон. В нього в карманах було багато речей - кошти, картки, ключі, чеки, тому він забув за телефон.

Після роботи, при першій можливості він з свідком ОСОБА_8 мали везти телефон і коли він включив даний телефон, на нього подзвонили, і він одразу його завіз за місцем призначення. Вказав, що він нічого не робив за даним телефоном, ніяких ушкоджень не здійснив, сім карти не доставав.

Пізніше йому на його особистий мобільний телефон зателефонували, сказали що по камерах видно, що він взяв і виніс з торгового центру мобільний телефон «іРhоnе 6S», та він одразу вирішив його завезти.Коли він привіз даний мобільний телефон, там були працівники поліції, вони оглянули телефон, поговорили між собою і почали його допитувати, він написав письмові пояснення.

Зазначив, що він вживав заходи для повернення даного телефону, а саме пробував комусь зателефонувати з даного телефону, але телефон не вмикався, на відео з торгового центу має бути видно, що він намагається увімкнути даний телефон.

Вказав, що він не звертався в адміністрацію даного магазину про те, що він знайшов даний телефон, оскільки йому зателефонували і він терміново поїхав на роботу, а в торговому центрі про втрату телефону оголошень не озвучували, або він не чув.

Зазначив, що наміру на крадіжку у нього не було, однак часу повернути телефон у нього не було.

Просить суд його виправдати.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, суд вважає , що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчинені ним кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 185 КК України доведена прокурором у повному обсязі і підтверджується встановленими судом фактичними даними, та у розумінні вимог ст.ст.84 -87, 94 КПК України, підтверджується наступними безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами у даному кримінальному провадженні:

Так, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що в той день 06.07.2016 вони планували їхати в м. Ужгород, тому вирішили по закупку поїхати в ТЦ «Метро». В овочевому відділі даного торгового центру вона набрала овочів, зважила їх і пішла далі по магазину. Через 5 хв вона зрозуміла, що її телефон пропав. Її на даний номер телефону набрала ОСОБА_9 , гудок йшов, однак дзвінка вони не чули, телефон у неї був відсутній. Коли вона набрала ще раз на даний номер телефону мобільний телефону уже був вимкнений. Тобто через 5-7 хв. її телефон уже був вимкнений. Вони обійшли місця де вони купували товар, запитували продавців консультантів, однак, телефону ніхто не бачив. Тоді вони пішли до адміністратора, який зробив озвучку оголошення ( приблизно після 7 хв після втрати телефону), що втрачено мобільний телефон. Вони хотіли по камерах подивитись хто забрав її телефон, однак продавець повідомила, що в супермаркеті є такі точки, які не оглядаються камерами. Тоді вони вирішили викликати працівників поліції.

Зазначила, що телефон їй повернуто, претензій до обвинуваченого не має, при призначені судом покарання не наполягала на суворому покаранні.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що 06.07.2016 він був у ТЦ «Метро» по роботі. Його робота полягає в тому, щоб закупляти товари. Він в магазині був разом з обвинуваченим ОСОБА_5 . У відділі овочів, вони набирали овочі і фрукти. Коли ОСОБА_5 підійшов до ваг, він ( обвинувачений) побачив мобільний телефон «ІРhоnе 6S» та сказав, що його потрібно віддати. На що він (свідок) йому сказав, що якщо ти його знайшов, то бери і віддавай , та продовжив далі займався закупкою товару. Суду заначив, що порад щодо телефону він ОСОБА_5 ніяких не давав; як саме має повертати даний телефон, обвинувачений йому не повідомляв.
Вказав, що він бачив даний телефон, він був білий, оголошень про втрату телефону від адміністрації торгового центру він не чув.
Зазначив, що вони з обвинуваченим закупку товару робили окремо, коли ОСОБА_5 вийшов з торгового центру, йому не відомо. Приблизно о 16 год. до нього телефонували з ТЦ «Метро» двічі, запитували номер телефону ОСОБА_5 , спочатку працівники магазину сказали, що їм потрібен номер обвинуваченого, оскільки у нього заблокувалась картка магазину. При другому дзвінку з магазину йому повідомили, що ОСОБА_5 знайшов телефон і його потрібно вернути. Чи була у ОСОБА_5 , заблокована картка йому не відомо. Після даних дзвінків він одразу зателефонував до ОСОБА_5 та сказав, що його шукають.

Також, винуватість обвинуваченого підтверджується наступними документами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.07.2016, якого установлено, що потерпіла ОСОБА_6 звернулася до органів поліції з усною заявою про вчинення злочину, а саме про крадіжку її телефону в ТЦ «Метро» - 06.07.2016 ( Т.2 а .с.14);

- витягом з кримінального провадження № 000963 від 06.07.2016, з якого судом установлено, заяву потерпілої було внесено до ЄРДР ( Т.2 а.с.13);

- заявою обвинуваченого ОСОБА_5 від 06 липня 2016 про добровільне повернення мобільного телефону «іРhоnе 6S», який він знайшов в ТЦ «Метро» (Т.2 а.с.15);
- протоколом огляду місця події від 06.07.2016 складеного в присутності понятих, з якого судом установлено, що 06.07.2016 ОСОБА_5 добровільно повернув мобільний телефон «іРhоnе 6S», який він знайшов в приміщенні ТЦ «Метро», що в с. Зарванці Вінницького району ( Т.2 а.с.16-17);
- постановою про приєднання до справи речового доказу від 08.07.2016 - мобільного телефону «IРhоnе 6S» (Т.2 а.с.18);
- розпискою потерпілої ОСОБА_6 про отримання від працівників поліції мобільного телефону «IРhоnе 6S» на відповідальне зберігання (Т.2 а.с. 19);
- висновком експерта від 19.07.2016 № 956 з якого судом установлено , що ринкова вартість мобільного телефону «ІРhоnе 6S» з врахуванням зносу, станом на 06.07.2016 могла складати 17 480 гривень (Т.2 а.с.22-23);
- заявою обвинуваченого ОСОБА_5 про добровільну відмову від проведення слідчого експерименту (Т.2 а.с.310).
Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) Кримінального кодексу, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.

За змістом п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, статей 91, 94 КПК суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для підтвердження обвинувачення лише на підставі їх безпосереднього дослідження.

Таким чином, повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши і оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точи зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого обвинувачення проти обвинуваченого ОСОБА_5 та доведеність стороною обвинувачення в ході судового розгляду винуватості обвинуваченого у вчиненні ним крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.185 КК України.

В свою чергу, поданий прокурором у якості доказу в даному провадженні - лист з ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» Філія у м. Вінниця, з якого убачається, що за результатом перегляду записів камер відео-спостереження приміщення ТЦ «Метро», встановлено, що 06.07.2016 представник «Л.В.М.-Трейд» ОСОБА_5 зайшов до торговельної зали о 12.12 год. і залишив приміщення ТЦ о 12.37 год. 06.07.2016 о 12.27 год. за допомогою засобів гучного зв`язку, проводилось оголошення про втрату мобільного телефону марки «ІРhоnе 6S» ( Т.2 а.с.30), суд, не може вважати достовірним, та не приймає до уваги при винесені даного вироку, оскільки у даному листі відсутня дата його складання, а також відсутній запит слідчого до керівника торговою залою на надання такої інформації.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

При винесені даного процесуального рішення , суд також бере до уваги постанову від 23 червня 2020 року Колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 128/984/17, в якій судом зазначено, що за нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Суд оцінює критично доводи обвинуваченого та захисту про те, що ОСОБА_5 не скоював злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України, а саме, що він не мав умислу на вчинення крадіжки мобільного телефону потерпілої, а навпаки його знайшов і хотів їй повернути, на що йому не вистачило часу, оскільки у нього виникли термінові справи по роботі, - як такі, які в ході судового розгляду стороною захисту належними та достовірними доказами перед судом не доведені , а докази надані прокурором- не спростовані.

Суд переконаний , що знайшовши біля ваг вищевказаний мобільний телефон обвинувачений мав об`єктивну можливість звернутися до адміністрації торговельного зала, або охорони, або будь-якого іншого працівника та повідомити про знахідку , або взагалі не чіпати цей телефон. В свою чергу, вчинені дії обвинуваченого які виразилися у тому , що він поклав цей телефон до кишені одягнутих на нього шортів, перетнув межи каси торговельної зали, а потім покинув торговий центр взагалі , свідчить про наявність у нього корисливого умислу на таємне викрадення цього телефону.

Тому, не визнання обвинуваченим своє вини у вчиненні даного злочину суд розцінює як обраний ОСОБА_5 спосіб свого захисту, та бажання останнього уникнути кримінальної відповідальності та вважає, що всі вищевказані досліджені судом докази є належними і допустимими відповідно до ст.ст. 85, 86 КПК України.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує особу винного, який одружений, має на утриманні сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює, має постійне місце мешкання, за місцем роботи характеризується позитивно, не є особою з інвалідністю, раніше не судимий, у лікарів: психіатра та нарколога на обліку не перебуває.

Також, суд враховує досудову доповідь органу пробації від 23.01.2018 з якої судом установлено, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження волі, оскільки останній не становить небезпеки для суспільства ( Т.1 а.с.91-96).
Крім цього, суд враховує і міркування потерпілої ОСОБА_6 , яка просила суворо не карати обвинуваченого, а також відсутність у неї до ОСОБА_5 претензій матеріального та морального характеру.

Обставин , які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують та які , відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 - судом не установлено.

01.07.2020 набув законної чинності КК України в редакції від 20.12.2019, підстава 2617-VIII, згідно до якої ч.1 ст. 185 КК України віднесена законодавцем до кримінального проступку, оскільки санкція ч.1 ст. 185 КК України, стала передбачати покарання до п`яти років обмеження волі, в свою, чергу попередня редакція ч.1 ст. 185 КК України, передбачала покарання- до трьох років позбавлення волі.

Відповідно до положень, викладених в ч.4 ст.5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Отже, при вирішені питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд застосовує положення ч.1 ст. 185 КК України ( в редакції КК України від 20.12.2019, підстава - 2617-VIII), яка набула законної сили 01.07.2020, оскільки дана редакція закону пом`якшує кримінальну відповідальність обвинуваченого.

Отже, враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих вину обвинуваченого обставин; відомостей, що характеризують його особистість, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 не представляє суспільної небезпеки і його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції його від суспільства та йому слід призначити покарання в межах санкції статті закону у виді обмеження волі, а також на підставі п.2 ч.1 ст. 49 , ч.5 ст. 74 КК України ( в редакції КК України від 20.12.2019), звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки подія вчиненого ним злочину відбулась - 06.07.2016.

Підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 заходів забезпечення кримінального провадження судом не вбачається.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 ,- не заявлявся.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_5 підлягають до стягнення процесуальні витрати на користь держави за проведення судово- товарознавчої експертизи від 19.07.2016 № 956 у сумі 351,84 гривень.

Долю речових доказів, слід вирішити в порядку ст.100 КПК України, а саме: мобільний телефон марки «IРhоnе 6S», який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - залишити останній за належністю.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, Суд
З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49 , ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи за № 956 від 19.07.2016 в сумі 351, 84 гривень.

Речовий доказ:мобільний телефон марки «IРhоnе 6S», який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити останній за належністю.
Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області , шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим- з дня отримання копії вироку.

Після проголошення вироку його копії негайно видати: прокурору, захиснику, обвинуваченому, а потерпілій - скерувати поштою.

Суддя: ОСОБА_1