Ухвала
Іменем України
12 лютого 2020 року

м. Київ

провадження № 51-6674 зно 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 , яку він називає клопотанням, про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Черкаської області від 30 грудня 2010 року,
встановив:
Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 30 грудня 2010 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено:
- за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
- за частиною 3 статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
- за пунктом 9 частини 2 статті 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років;
- за частиною 2 статті 194 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Відповідно до частини 4 статті 70 КК шляхом поглинення покарання за вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 29 січня 2009 року ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього майна, яке є його власнітю;
- за частиною 4 статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за пунктами 6, 12, 13 частини 2 статті 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за частиною 2 статті 194 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, а за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК йому призначено остаточне покарання у виді 25 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Також, цим вироком засуджено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2011 року вирок Апеляційного суду Черкаської області від 30 грудня 2010 року(з урахуванням виправлення описки в цьому рішенні) щодо засуджених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без зміни, а касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_5 без задоволення.
Постановою судді Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 червня 2018 року відмовлено засудженому ОСОБА_4 у витребуванні матеріалів кримінальної справи для перевірки в касаційному порядку. У цій постанові зазначено, що касаційна скарга ОСОБА_4 на вирок апеляційного суду від 30 грудня 2010 року надійшла з пропуском строку на касаційне оскарження.
Зі змісту заяви ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами вбачається, що він вважає незаконним вирок апеляційного суду.
Ухвалою судді Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 січня 2020 року заяву засудженого ОСОБА_4 залишено без руху з наданням йому п`ятнадцятиденного строку для усунення недоліків з дня її отримання.
Так, в цій ухвалі вказано, що засуджений у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами лише висловлює незгоду з вироком апеляційного суду, зокрема, зазначає, що цим судом неправильно застосовано положення статей 70, 71 КК при призначенні йому покарання.
Також, заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
При цьому йому роз`яснювалися вимоги статей 459, 462 КПК, відповідно до яких у заяві, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо перегляду рішення за нововиявленими обставинами і зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі і не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Крім того, звернуто увагу засудженого на положення частини 1 статті 463 КПК відповідно до яких, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
Водночас засудженому в резолютивній частині цієї ухвали визначено строк на усунення недоліків та роз`яснено порядок їх виконання.
В межах встановленого строку на усунення недоліків засуджений звернувся до касаційного суду з повторною заявою про перегляд за нововиявленими обставинами того самого судового рішення.
Однак, засуджений повторно не звернув уваги на вимоги статті 459 КПК щодо обставин, які можуть бути нововиявленими, як і не зважив на вимоги статті 461 КПК, оскільки зміст його заяви знову фактично зводиться до оскарження вироку апеляційного суду, а саме зазначає про неправильне застосування цим судом положень статей 70, 71 КК при призначенні йому покарання.
Також, засуджений знову не звернув уваги на положення частини 1 статті 463 КПК відповідно до якої, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
Крім того, заяву засудженого повторно адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Так, відповідно до частини 3 статті 464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини 3 статті 429 цього Кодексу.
Отже, засуджений не усунув недоліки, на які йому вказувалося в ухвалі касаційного суду, а тому його заява підлягає поверненню.
На підставі наведеного, керуючись статтями 429, 464 КПК, Суд
постановив:

Повернути засудженому ОСОБА_4 заявупро перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Черкаської області від 30 грудня 2010 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3