ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/172/20
Провадження 1-кп/483/125/2020
ВИРОК
Іменем України
16 березня 2020 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000670 від 30 серпня 2019 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, є громадянином України, з професійно-технічною освітою, одружений, не судимий, на момент вчинення злочину проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого розвідника групи 1-го загону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старшина 2-ї статті, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу без поважних причин за наступних обставин.

22 лютого 2019 року ОСОБА_5 укладено з Міністерством оборони України в особі командира в/ч НОМЕР_1 контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу строком на 3 роки.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 447 від 22 лютого 2019 року ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 17-РС ОСОБА_5 було призначено на посаду командира відділення взводу охорони роти охорони в/ч НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 74 від 28 березня 2019 року ОСОБА_5 призначено на посаду старшого розвідника групи 1-го загону зазначеної військової частини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його де виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання Виконувачем обов`язків Президента України, Головою Верховної Ради України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу, про що ОСОБА_5 було відомо.

06 липня 2019 року о 08 год. 00 хв. ОСОБА_5 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних на те причин, не з`явився до військової частини НОМЕР_1 , та у подальшому перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

13 січня 2020 року ОСОБА_5 добровільно прибув до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

13 березня 2020 року, до підготовчого судового засідання, між ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, усіх істотних для даного кримінального провадження обставин, а також щодо міри покарання, яку повинен понести ОСОБА_5 , а саме: призначення більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України - у виді штрафу в розмірі 5 100 грн.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що він повністю погоджується з підписаною угодою, розуміє наслідки укладення угоди, яка була добровільною, без будь-якого примусу, та просить затвердити укладену угоду.

Прокурор та захисник також просили затвердити угоду.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений розуміє права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання та інші заходи, що будуть застосовані у разі затвердження угоди судом, обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що умови даної угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для визнання винуватості наявні та правова кваліфікація злочину визначена правильно за ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання судом встановлено наявність таких обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, як щире каяття, з`явлення зі зізнанням. Суд бере до уваги наявність на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей, участь обвинуваченого в антитерористичній операції та участь у бойових діях, а також те він є раніше не судимим, характеризується позитивно.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та ухвалення обвинувального вироку з призначенням ОСОБА_5 міри покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, визначеної сторонами в угоді, із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України - у виді штрафу.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 468, 474, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості від 13 березня 2020 року, укладену між ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000670 від 30 серпня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Головуючий: