№ 1-кп/243/261/2020
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000635 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Барвінкове Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, неодруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, механіка-водія 1 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдата,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вступив на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_2 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2017 № 294 зарахований до списків військової частини та призначений на посаду механіка-водія 1 десантно- штурмової роти цієї ж частини, яка на той час тимчасово дислокувалася у АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців. Військовослужбовець був зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

З часу видання ВО Президента України, Головою Верховної ради України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014, до цього часу на території України почав діяти особливий період, згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст.1 Закону України «Про оборону України».

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

16.06.2018 солдат ОСОБА_4 заступив у наряд по їдальні, у якому мав находитись до 17.06.2018. Однак, будучи невдоволеним умовами проходження військової служби, 16.06.2018 солдат ОСОБА_4 вирішив тимчасово ухилитися від військової служби. В цей же день, ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час тимчасово дислокувалася у АДРЕСА_2 , після чого направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В період з 16.10.2018 по 20.05.2019 військовослужбовець ОСОБА_4 перебував за адресою свого проживання ( АДРЕСА_1 ), де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частішу, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, 20.05.2019 солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську, де послідовно, довільно вказав про викладені више обставини.

В судовому засіданні обвинуваченийвизнав повністю свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та суду пояснив, що дійсно з 14.08.2017 року проходив службу у ЗС України, ознайомлений зі Статутом ВС ЗС України. 16.08.2018 року заступив у добовий наряд по їдальні, де мав чергувати до 17.06.2018 року, але 16.08.20218 року, приблизно о 18-00 год. залишив військову частину без дозволу. Потім сам добровільно з`явився та розповів про скоєне. У скоєному щиро покаявся, просив суворо не карати.
Враховуючи свідчення обвинуваченого, його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчинені.
Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Суд роз`яснив обвинуваченому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.
До таких фактичних обставин відносяться обставини, щодо дати, часу, місця, способу здійснення злочину, форми вини, заподіяної шкоди.
Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення, відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікації його дій за ч. 4 ст.407 КК України, як самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченоговідповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обвинувачений сам прийшов до ТУ ДБР, розповів про обставини самовільного залишення військової частини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд приймає до уваги ті обставини, що обвинувачений раніше не судимий, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, не одружений, на утриманні дітей або непрацездатних осіб не має, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, за місцем проживання посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення остаточного покарання у вигляді позбавлення волі на строкближче до мінімальної межі санкції інкримінованої частини статті Особливої частини КК України, з випробуванням на строк один рік.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений, процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.
В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом одного року іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складений в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_1