Справа №295/6502/20
УХВАЛА
Іменем України

04.06.2020 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
володільця майна ОСОБА_3 ,
адвоката ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна, внесене прокурором Житомирської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні №0000384 від 01.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та додані до нього матеріали, -
ВСТАНОВИВ:
Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль TOYOTA моделі "COROLLA ", державний номерний знак НОМЕР_1 та тимчасово позбавити власника, користувачів майна можливості його відчуження. Розпорядження та користування вказаним автомобілем.
У клопотанні вказано, що 01.06.2020 року, близько 02 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем TOYOTA, моделі «COROLLA» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 187+900 м а/д Виступовичі- Житомир М.Подільський, поблизу с. Гуйва Житомирського району, у темну пору доби, на неосвітленій ділянці дороги, поза межами пішохідного переходу здійснив наїзд на пішохода, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід був госпіталізований ЕМД з тілесними ушкодженнями.
Прокурор зазначає, що вилучений автомобіль є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та враховуючи, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також можливість використання, як доказів відомостей, що містяться на вказаному автомобілі, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цього засобу, те, що у даному кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих та інших процесуальних дій з вищезазначеним майном, в тому числі і проведення судової експертизи, тому у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту автомобіль марки TOYOTA моделі «COROLLA» державний номерний знак НОМЕР_1 .
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив задовольнити.
Володілець тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечували щодо задоволення клопотання з підстав викладених в запереченні.

Заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частина перша ст. 170 КПК України визначає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 11 ст. 170 ЦПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою
Постановою слідчого СВ Житомирського РВП Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_6 від 01.06.2020 року автомобіль TOYOTA моделі "COROLLA ", державний номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000384 від 01.06.2020 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України в разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Поряд з викладеним, вилучене майно має статус тимчасово вилученого у розумінні статей 167, 168 КПК України, оскільки були вилучені під час проведення огляду.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 169 КПК України Копія судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, копія судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна негайно після його оголошення вручається слідчому, прокурору. У разі відсутності слідчого, прокурора під час оголошення судового рішення його копія надсилається таким особам не пізніше наступного робочого дня.
Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.
Враховуючи викладене, оскільки майно, на яке прокурор просить накласти арешт є речовим доказом у кримінальному провадженні, судові експертизи на даний час не проведені та висновки відсутні, при цьому, оскільки прокурором не доведено ризик приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, оцінивши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає за доцільне задовольнити частково подане клопотання, наклавши арешт на автомобіль. проте, залишити за ОСОБА_3 право користуватись ним, що відповідатиме положенню ч. 4 ст. 173 КПК України.
Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати ОСОБА_3 надавати безперешкодний доступ працівникам поліції до автомобіля в разі необхідності проведення будь-яких слідчих дій.

Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на автомобіль TOYOTA моделі "COROLLA ", державний номерний знак НОМЕР_1 та тимчасово позбавити власника, користувачів майна можливості його відчуження.
Зобов`язати прокурора передати автомобіль TOYOTA моделі "COROLLA ", державний номерний знак НОМЕР_1 на відповідальне зберігання його власнику ОСОБА_3 .
Зобов`язати ОСОБА_3 надавати безперешкодний доступ до автомобіля TOYOTA моделі "COROLLA", державний номерний знак НОМЕР_1 в разі необхідності проведення з використанням вказаного майна будь-яких процесуальних, слідчих дій під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.
В задоволенні решти клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1