Номер провадження: 11-кп/813/1556/20
Номер справи місцевого суду: 522/4601/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.4 ст.296 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0005769 від 25.10.2019 року,-
установив

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року було задоволено клопотання прокурора та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19.07.2020 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.4 ст.296 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0005769 від 25.10.2019 року.

Рішення суду мотивоване тим, що існують ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_9 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, що свідчить про те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
На дану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, просить оскаржену ухвалу скасувати, з підстав її незаконності та необґрунтованості.

В мотивування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що:

- суд 1-ої інстанції не звернув увагу на те, що прокурором не доведена наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки вказані ризики є лише припущеннями прокурора та нічим не обґрунтовані;
- суд 1-ої інстанції не прийняв до уваги, що обвинувачений є студентом 4-го курсу Одеського державного екологічного університету, на законних підставах перебуває в Україні та має офіційне місце проживання, позитивні характеристики;
- судом взагалі не була розглянута можливість визначення обвинуваченому ОСОБА_10 розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Посилаючись на вищевикладене, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вирішуючи питання прийняття апеляційної скарги на судове рішення, постановлене в підготовчому судовому засіданні про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого, апеляційний суд враховує рішення Конституційного Суду України № 4-р/2019 від13.06.2019 року, яким визнано неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже, зазначеним рішенням Конституційний Суд України визнав, що необхідність продовження строку тримання під вартою повинна бути предметом дослідження не тільки суду, який розглядає справу по суті, а перевірити таке рішення суду першої інстанції може й апеляційна інстанція. При цьому цим рішенням не вирішено питання щодо можливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні.

Апеляційний суд, з метою усунення диспропорції права сторони захисту на апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження та ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні, та надання стороні захисту права доступу до правосуддя, реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника по суті.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується в скоєнні злочину, направленого проти громадського порядку та моральності, а саме за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.
За змістом ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІцього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, районний суд виконав вимоги ст.ст.177, 178, 183, 315 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду ухвали районного суду встановлено, що суд дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тяжкістю покарання яке загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винним в інкримінованому злочині, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а також особу самого обвинуваченого.

З викладеного вбачається, що районний суд, приймаючи рішення про доцільність подальшого застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором.
З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що на стадії розгляду судом питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обґрунтовано обвинувачується в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.
Мотивуючи не можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою прокурор зазначив, що раніше доведені ризики не знизились і не відпали.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_10 , а також існування ризиків, а саме: обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, виправдовують обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу, та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.
При розгляді апеляційної скарги захисника обвинуваченого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, у відповідності до положень ч.2 ст.94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.
Крім того, апеляційний суд враховує те, що відповідно до обвинувачення, яке на даній стадії судового провадження визнається апеляційним судом обґрунтованим, ОСОБА_9 вчинив умисний злочин, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, що свідчить про зухвалість дій обвинуваченого та його відношення до вчиненого.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим та той факт, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, існуючі ризики не зменшилися.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 315 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії судового розгляду обґрунтованого обвинувачення у скоєні ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, необхідністю продовження судового розгляду та запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду або продовження ним злочинної діяльності, у районного суду існували підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, а тому суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я.
Апеляційний суд також звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК України, в тому числі і з урахуванням результатів судового розгляду, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення.
При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи захисника про те, що обвинувачений є студентом 4-го курсу Одеського державного екологічного університету, на законних підставах перебуває в Україні, має офіційне місце проживання та позитивні характеристики, оскільки наявність цих обставин враховувалась судом першої інстанції як обставини які характеризують особу обвинуваченого та які не дають підстави вважати, що їх наявність буде мати достатню стимулюючу дію для запобігання існуючим ризикам.
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності ухвали районного суду та не встановлення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із положеннями частини 4 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи захисника щодо не нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки інкримінуєме правопорушення ОСОБА_9 вчинив умисно, в групі осіб, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими в суспільстві нормами моралі та поведінки, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, яка полягала у намаганні спричинення тілесних ушкоджень спеціально пристосованим предметом, зовні схожим на металеву палицю, почав переслідувати ОСОБА_12 , при цьому погрожуючи йому спричиненням тілесних ушкоджень, та намагаючись нанести йому вказаним металевим предметом удари. При цьому, ОСОБА_9 вчинив даний злочин у групі з іншими особами, які, в свою чергу у даному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, направлених на позбавлення потерпілих життя.

Отже, доводи захисника обвинуваченого про наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись 183, 199, 331, 376, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.4 ст.296 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0005769 від 25.10.2019 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4