Ухвала
Іменем України
10 липня 2020 року
м. Київ
справа № 310/10/15-к

провадження № 51- 2455 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 травня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 24 лютого 2020 року,
встановив:
Ухвалою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 25 травня 2020 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У зазначений строк засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції зі скаргою на виконання ухвали Верховного Суду від 25 травня 2020 року, в якій ним не зазначено належних підстав і обґрунтувань щодо незаконності і необґрунтованості судових рішень та конкретних вимог до суду касаційної інстанції.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані скаржником матеріали, дійшов висновку про те, що скаргу засудженого ОСОБА_4 слід повернути з таких підстав.
Так, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю його скарги вимогам пунктів 4 і 5 ч.2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якими передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено:
обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
При цьому, в ухвалі від 25 травня 2020 року суд касаційної інстанції вказав про те, що ОСОБА_4 не погоджуючись із судовими рішеннями не зазначив, з яких саме конкретних підстав, передбачених положеннями ст. 438 КПК вважає за необхідне переглянути оскаржувані ним судові рішення. Крім того, Суд зазначив, що засуджений посилався на однобічність розгляду апеляційним судом кримінального провадження та без його участі і без врахування його позиції, також посилався на не ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, недоведеність його вини та неврахування судами пом`якшуючих покарання обставин, стану його здоров`я і наявність у нього неповнолітньої дитини, однак, при цьому не навів належних обґрунтувань про те, в чому саме полягає незаконність і необґрунтованість оскаржуваних ним судових рішень з урахуванням положень статей 412 414, 438 КПК, та які норми процесуального або матеріального закону, з огляду на зазначені у скарзі порушення, були не дотримані судами при постановленні судових рішень, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити судами обох інстанцій законні та обґрунтовані рішення.

Крім того, Суд зазначив в ухвалі, що ОСОБА_4 просив скасувати лише вирок суду першої інстанції та прийняти щодо нього справедливе рішення, однак вказана ним вимога не є конкретною до суду касаційної інстанції з огляду на положення ст. 436 КПК, оскільки скаргу засуджений подав і на ухвалу суду апеляційної інстанції, щодо якої вимоги не зазначив, тому засудженому необхідно уточнити свою вимогу в частині скасування оскаржуваних судових рішень з урахуванням положень зазначеної норми КПК.

Відповідно до ч. 1 ст.436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

- змінити судове рішення.

Засуджений ОСОБА_4 не врахувавши положення зазначеної норми КПК, на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 25 травня 2020 року подав доповнення до касаційної скарги, при цьому не зазначив жодних вимог до суду касаційної інстанції в частині скасування або зміни судових рішень, враховуючи те, що ним надані оскаржувані судові рішення разом із доповненням.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції є:
- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;
- невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, засуджений ОСОБА_4 у своєму доповненні до скарги, не погоджуючись із судовими рішеннями не зазначив, з яких саме конкретних підстав, передбачених положеннями ст. 438 КПК вважає за необхідне переглянути оскаржувані ним судові рішення.
При цьому, засуджений вважає вирок незаконним, посилається на недоведеність його вини у даному провадженні, також що апеляційний суд розглянув кримінальне провадження без його участі та участі потерпілого, що він має поганий стан здоров`я.
Однак, ОСОБА_4 не навівналежних обґрунтувань на підтвердження того, в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних ним судових рішень та які норми процесуального або матеріального закону, з огляду на зазначені у скарзі порушення, були не дотримані судами при постановленні судових рішень, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити судами обох інстанцій законні та обґрунтовані рішення.
За таких обставин засуджений ОСОБА_4 не усунув в повному обсязі недоліки, зазначені у вищезазначеній ухвалі суду касаційної інстанції.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_5 .

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З урахуванням наведеного, касаційна скарга подана без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК та підлягає поверненню.
Враховуючи положення ч.7 ст.115 КПК та керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 травня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 24 лютого 2020 року, повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3