Справа №639/4574/18
Провадження №1-кп/639/67/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2020 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню №00002245 від 02.09.2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, українки, не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Олексіївка Должанського району Орловського області, громадянки України, українки, не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;
у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України,-
в с т а н о в и в:
До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_11 про зняття арешту з двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.07.2017 року.
В судовому засіданні прокурор, обвинувачена ОСОБА_8 , її захисник та потерпілі проти задоволення зазначеного вище клопотання заперечували.
Представник власника майна, адвокат ОСОБА_11 підтримала вимоги клопотання та просила їх задовольнити.
Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.
Положенням п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що учасниками кримінального провадження є сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Вказане клопотання подане належною особою, виходячи з матеріалів, долучених до нього, а відтак є прийнятним до розгляду слідчим суддею.
Правові підстави для накладення арешту на майно визначені ст. 170 КПК України.
Судовим розглядом встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року накладено арешт на майно ОСОБА_8 , а саме: на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої злочином потерпілим в рамках кримінального провадження № 0002245 від 02.09.2016 року.
Проте, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.03.2010 року задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості. Стягнено з ОСОБА_8 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором №ML-702/970/2008 від 19 червня 2008 року в розмірі 1301204 гривні 87 копійок та 30830 гривень 02 копійки.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року заяву ОСОБА_10 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі № 2-886/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості задовольнити. Замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () на ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у виконавчих провадженнях №39657938 та № 39658680 та у виконавчих листах, виданих 30.10.2012 року Жовтневим районним судом м. Харкова по цивільній справі №2-886/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості.
13.02.2020 року постановою про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, винесеною в рамках виконавчого провадження № 39658680, передано ОСОБА_10 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-886/10 від 30.10.2012 року виданим Жовтневим районним судом м. Харкова, двокімнатну квартиру загальною площею 60,8 м, житловою площею 33,4 м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала на праві приватної власності ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), про що 13.02.2020 року державним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
Постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 13.02.2020 року та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 13.02.2020 року, складені державним виконавцем в рамках ВП № 39658680 є документами, які дають змогу ОСОБА_10 зареєструвати право власності зазначеної квартири на своє ім`я, тобто ОСОБА_8 фактично вже не є власником зазначеної квартири.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Наряду із цим, ст. 9 Конституції України проголошує, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно, починаючи з 11 вересня 1997 року Україна є підписантом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколів до неї, а тому усі національні органи України зобов`язані дотримуватися вимог даної Конвенції.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання в мирне володіння майном є неприпустимим та вважається порушенням ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвал про накладення арешту на майно та її законності, що мало місце і є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_6 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 369-372, 375, 376 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в:
Клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт на майно - а саме: з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено та оголошено 30 червня 2020 року о 16 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1