У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004092 від 01.11.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2020 року.

Обвинувачений: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мінжир, Хинчештьського району Республіки Молдова, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.
Учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_5

захисник: ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений та його захисник просять змінити вирок суду в частині призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєві від 24 лютого 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного судом покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.12.2016р., остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апелянтів.

Обвинувачений та захисник вважають, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказують на те, що на теперішній час у ОСОБА_5 сформувались стійкі позитивні соціальні установки, з`явилась критика до скоєного правопорушення.

Обвинувачений став на шлях виправлення, веде законнослухняний спосіб життя, підтримує соціальні зв`язки з рідними та близькими йому людьми, в його поведінці відсутні агресивні тенденції.

Наголошують, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання не врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Звертають увагу на те, що злочин є ненасильницького та не корисливого характеру, що свідчить про низьку суспільну небезпечність обвинуваченого.

Апелянти стверджують, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся.

Окрім того, зазначають, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 хворіє на туберкульоз легенів та на синдром набутого імунодефіциту та потребує постійного лікування в спеціалізованих лікарнях.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_5 за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований масою в перерахунку на суху речовину 0,1596 гр., який в подальшому зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.
01.11.2019 приблизно о 12:45 год. ОСОБА_5 було затримано працівниками поліції на зупинці громадського транспорту "Електронна", розташованої по вул. Космонавтів в м. Миколаєві, за вчинення адміністративного правопорушення.
В ході проведення особистого обшуку, проведеного в рамках адміністративного затримання, у ОСОБА_5 вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований масою (в перерахунку на суху речовину) 0,1596 гр., який він незаконно придбав та зберігав при собі, без мети збуту, для особистого вживання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав вирок законним і обґрунтованим, а призначене обвинуваченому покарання справедливим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку та апелянтом не оспорюється.

Покарання обвинуваченому призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особи обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку в обласній психіатричній лікарні не перебуває, перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері з 2014 р. з діагнозом: «РПП внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності», за місцем проживання характеризується позитивно; обставин, що пом`якшують покарання щире каяття; обставин, що обтяжують покарання - рецидив злочину.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.2 ст. 309 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. (зі змінами) у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 засуджений вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.12.2016 року за ч.2 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України останній звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки (а.п. 40).

Однак, обвинувачений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та знову протягом іспитового строку вчинив аналогічний злочин.

Згідно викладеного, враховуючи те, що злочин ОСОБА_5 вчинив в період іспитового строку, призначене йому покарання. за сукупністю вироків є справедливим і призначено у відповідності до вимог ст. 71 КК України з використанням більш м`якого принципу приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком часткового. Остаточне покарання визначено більшим, від покарання, призначеного за новим вироком і ніж не відбута частина покарання за попереднім вироком.

В зв`язку з викладеним, відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст. 75 КК України, як про це просять обвинувачений та захисник.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, в тому числі за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері з 2014 р. з діагнозом: «РПП внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності» (а.п. 46); за місцем проживання характеризується посередньо (а.п. 47).

Окрім того, як вбачається з висновку досудової доповіді старшого інспектора Інгульського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області, виправлення останнього без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб).

Також, в зазначеній доповіді зазначено, що в період випробувального терміну засуджений обов`язки виконував частково, для реєстрації в установлений день іноді з`являвся не вчасно (а.п. 54).

В зв`язку з викладеним, апеляційний суд, вважає, що пом`якшення покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є неможливим.

Окрім того, не є слушними посилання апелянтів на не задовільний стан здоров`я як на підставу для пом`якшення покарання.

Відповідно до ст.49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно із ст. 8 КВК України засуджені мають право на охорону здоров`я, яка в установах виконання покарань забезпечується системою медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних заходів, а також поєднанням безоплатних і платних форм медичної допомоги.

Отже, необхідно медична допомога ОСОБА_5 за необхідності може бути надана в установах виконання покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 КК України покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Чинне законодавство (ч.2 ст. 84 КК України) встановлює можливість звільнення від покарання чи його подальшого відбування особи, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання.

Твердження апелянтів про низький рівень суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину, не є слушними, оскільки злочини у сфері обігу наркотичних засобів спричиняють суспільно небезпечні наслідки, а отже становлять небезпеку як для суспільства так і для окремих осіб.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у

матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

За такого відсутні підстави для зміни вироку, про що просили апелянти.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2020р. відносно ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: