Код суду 233 Справа № 233/8531/19
Вирок
Іменем України
27 грудня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Костянтинівка, Донецької області, українець, громадянин України, із середньо-спеціальною світою, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України,
06 жовтня 2019 року у вечірній час, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходились за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де у приміщенні кухні, разом вживали спиртні напої. Під час розпиття спиртного, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_6 почав ображати ОСОБА_4 . У зв`язку з чим, у ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.
06 жовтня 2019 року приблизно о 18-30 годині, ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні кухні, за вказаною адресою, більш точного часу встановлено не було, будучі в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, з метою заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 , з кухонного стола взяв кухонний ніж, та утримуючи його в правій руці, підійшов до ОСОБА_6 та наніс йому один прямий удар в область черевної порожнини.
Своїми умисними діями, безпосередньо спрямованими на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 - проникаючу колото-різану рану передньої черевної стінки з права, з ушкодженням брижі сліпої кишки, внутрічеревна кровотеча, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , пояснив, що дійсно 06 жовтня 2019 року у вечірній час, він, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , знаходились за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де у приміщенні кухні, разом вживали спиртні напої. Під час розпиття спиртного, між ним та ОСОБА_6 виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_6 почав його ображати. Того ж дня о 18-30 годині, за тією ж адресою, в той же кімнаті, він з кухонного стола взяв кухонний ніж та утримуючи його в правій руці і підійшовши до ОСОБА_6 наніс останньому один прямий удар в область черевної порожнини. Після заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, одразу викликав поліцію, яку повідомив про скоєння ним кримінального правопорушення та яку закликав повідомити швидку допомогу, паралельно намагаючись надати первинну медичну допомогу ОСОБА_6 .
Тобто свою вину обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю, погодившись із усіма обставинами скоєного кримінального правопорушення, щиро покаявся, зазначив, що вибачився перед потерпілим ОСОБА_6 , який прийняв його вибачення та вказав, що не має до нього претензій матеріального та морального характеру. Просив призначити йому покарання запропоноване стороною обвинувачення, маючи в подальшому стати на шлях виправлення та уникнення вчинення подібного та інших кримінальних правопорушень.
Потерпілий ОСОБА_6 , повідомлений судом належним чином в ході усього розгляду кримінального провадження в суді 16 грудня 2019 року, надав суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 без його особистої участі. Цивільний позов не заявляв. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мав. Просив обвинуваченого ОСОБА_4 суворо не карати.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
При призначенні покарання, обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, данні про особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином.
Обвинувачений ОСОБА_4 - вважається особою раніше не судимою, до адміністративної відповідальності протягом останнього року не притягався; під наглядом у лікаря психіатра не знаходиться; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; за медичною допомогою до протитуберкульозного диспансеру не звертався; офіційно не працевлаштований, працездатний, фізично допомагає православній організації при храмі у м. Костянтинівка, яка характеризує його позитивно, має адресу реєстрації та місце мешкання, за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, свою провину у скоєному визнав у повному обсязі, має намір стати на шлях виправлення та перевиховання, і уникати в подальшому повторення скоєного та й інших кримінальних правопорушень.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №927 від 12.11.2019 року: ОСОБА_4 в період часу, відповідний інкримінованому правопорушенню, хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом душевної діяльності, або недоумством не страждає. Виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, відповідний до інкримінованого правопорушення, ОСОБА_4 в стані будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності не перебував. В даний час ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під дію ст.. 20 КК України ОСОБА_4 , не підпадає. За психічним станом ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого за висновком якої рівень ризику вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінується як дуже високий. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
Як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Крім того, судом взято до уваги таку правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року: Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).
На підставі викладеного суд вважає призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавленні волі наближене до нижчої межі санкції ч.1 ст.121 КК України, оскільки саме це покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.
Із постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Приймаючи до уваги все вищенаведене, враховуючи тяжкість злочину, обставину, що пом`якшує покарання та ту, що його обтяжує, ретельно вивчивши інформацію, що характеризує обвинуваченого, який вважається особою раніше не судимою, та такою, що до адміністративної відповідальності не притягався, його поведінки в період досудового слідства і судового розгляду, наслідків вчиненого, визнання вини у повному обсязі, щирого каяття, вибачення перед потерпілим та критичного ставлення до скоєного, наміру стати на шлях виправлення, перевиховання і уникати в подальшому повторення скоєного і те, що ОСОБА_4 має місце реєстрації та постійне місце мешкання, позитивно характеризується за місцем проживання та з боку оточуючих, офіційно не працевлаштований, працездатний та фізично допомагає православній організації при храмі у м. Костянтинівка, на диспансерних обліках медичних закладів охорони здоров`я не перебуває, а також відсутність на час постановлення вироку жодних вимог матеріального і морального характеру до обвинуваченого, враховуючи побажання потерпілого не призначати сурового покарання ОСОБА_4 , позицію сторони обвинувачення щодо призначення покарання, дає суду підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, а тому суд приходить до висновку про можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених у ст. 76 КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Під час судового провадження заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувались, клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило та суд не знаходить підстав для його застосування.
Керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд
ОСОБА_4 - визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
-зразок крові ОСОБА_6 на марлевому тампоні та зразок крові ОСОБА_4 на марлевому тампоні, які зберігаються в Костянтинівському ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (квитанція № 1515 від 02.12. 2019 року, номер журналу обліку 32, порядковий номер 732) знищити;
-кухонний ніж з дерев`яною рукояткою коричневого кольору, загальною довжиною 27,5 см., довжина рукоятки -10 см., довжина клинка17,5 см., з нашаруванням речовини бурого кольору а поверхні, який зберігається в Костянтинівському ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (квитанція № 1515 від 02.12. 2019 року, номер журналу обліку 32, порядковий номер 732) знищити;
-футболка чоловіча синього кольору зі слідами пошкодження, та з нашаруванням речовини бурого кольору на поверхні, яка належить потерпілому ОСОБА_6 та зберігається в Костянтинівському ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (квитанція № 1515 від 02.12. 2019 року, номер журналу обліку 32, порядковий номер 732) повернути потерпілому ОСОБА_6 за приналежністю;
- карта пам`яті Toshiba WB2-019, об`ємом 14 gb, яка знаходиться в матеріалах даного кримінального провадження - залишити в матеріалах даного кримінального провадження.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення,а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1