Дата документу 20.02.2020 Справа № 554/1205/20
Провадження № 1кс554/2457/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава скаргу представника заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 31 січня 2020 року,-
В С Т А Н О В И В:
В провадження суду надійшла скарга представника заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 31 січня 2020 року про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.365, ч.1 ст. 372 КК України.
Скаргу обґрунтовує тим, що 31.01.2020 нею на адресу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтава було подано заяву про вчинення відносно ОСОБА_3 слідчим СВ Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч.1 ст. 372 КК України, які полягають в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень та ображають особисту гідність потерпілого, яке передбачене ч.2 ст. 365 КК України, та притягнення слідчим завідомо невинного до кримінальної відповідальності, яке передбачене ч.1 ст. 372 КК України. Зазначила, що вказану заяву про вчинення кримінального правопорушення ТУ ДБР, розташованому у м. Полтаві отримано 03.02.2020 року. Станом на день подачі скарги відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР не внесені, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.
У судове засідання заявник ОСОБА_4 не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи без участі ОСОБА_3 та його представника, та прохала скаргу задовольнити.
Представник ТУ ДБР у м.Полтаві у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду скарги, не з`явився. Неявка суб`єкта оскарження не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.
Дослідивши наявні у матеріалах скарги докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_4 , яка є представником ОСОБА_3 , звернулася до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 31.01.2020 року, в якій просила внести відповідні відомості до ЄРДР про вчинення, на її думку, слідчим СВ Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 365, ч.1 ст. 372 КК України, яке отримано ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві 03.02.2020.
Зі змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення слідує, що відносно ОСОБА_3 у Куп`янському міськрайонному суді Харківської області розглядається справа по його обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України (кримінальне провадження № 0002563 від 15.10.2017). Зібрані в ході досудового розслідування докази свідчать про те, що є всі підстави для закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, однак слідчим всі обставини, які є підставою для закриття, були навмисно замовчані, а надалі висвітлені як такі, що не відповідають об`єктивній реальності. Так, слідчий навмисно під час досудового розслідування залишив поза меж доказування факт того, що ОСОБА_3 знайшов мобільний телефон, який належав заявниці, сам повідомив про це поліцію та добровільно передав його їм у присутності понятих, чим виконав вимоги ст. 377 ЦК України. Тобто слідчим було проігноровано вимоги п.4 ч.1 ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, якими покладено обов`язок доказування. Також слідчим було проігноровано повідомлення ОСОБА_6 про посягання оперуповноваженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час виконання своїх службових обов`язків на його честь і гідність, коли останні за місцем його мешкання 17.10.2017 року погрожували йому фізичною розправою, безпідставно змушували зізнатися у вчиненні злочину, а також відмовили у фіксації добровільної видачі ним знахідки, чим порушили конституційні права. За даною усною заявою слідчим не було внесено відомості до ЄРДР. Крім того, слідчим було долучено штучно створений доказ-відеозапис з камер відео спостереження магазину, який є неналежним та недопустимим. Також слідчий у клопотанні про отримання тимчасового доступу до інформації про телефони потерпілої прохав надати тимчасовий доступ за його дорученням інспектору ОСОБА_9 , чим порушив ч.2 ст. 40 та ч.2 ст.131 КПК України, так як слідчий може доручати оперативним працівникам лише слідчі або негласні слідчі дії. В результаті слідчий уповноважив отримати тимчасовий доступ оперативного уповноваженого ОСОБА_10 і даний доказ було покладено в основу доказування вини ОСОБА_3 та підтвердження показань потерпілої та свідка. Однак вказана інформація спростовувала покази потерпілої, але слідчий не перевірив її та не спростував, а це могло б вплинути на прийняття рішення закриття кримінального провадження, бо підтверджувало б саме факт втрати телефону, а не крадіжки. Окрім того, слідчий у повідомленні прокурору навмисно вказав неправду про причини і умови , які ніби-то сприяли вчиненню злочину, чим бажав сформувати у прокурора та суду негативне уявлення про нього. Також слідчий розповсюджував інформацію за місцем роботи дружини ОСОБА_3 про те, що він є винним, чим принизив честь і гідність. В результаті протиправних дій та перевищення слідчим влади ОСОБА_3 було вручено обвинувальний акт та безпідставно обвинувачено за ч.1 ст. 185 КК України.
Відомості, викладені у заяві, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Статтею 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. визначено, що відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Згідно з ч.5 ст.214 КПК України до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Підставами вважати заяву такою, що містить відомості про злочин, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обовязковими для внесення до ЄРДР.
Системний аналіз положень ст.ст.214,303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.
Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п.2.2 розділу ІІ положення).
Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).
Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Заявник вказував на те, що, на його думку, зазначені в заяві дії особи підлягають кваліфікації за ч.2 ст. 365, ч.1 ст. 372 КК України.
Доводи заявника є його особистою оцінкою дій вказаної особи і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що викладені у заяві твердження зводяться до непогодження із процесуальними рішенням слідчого в ході досудового розслідування, що не може слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, а підлягає оскарженню у порядку, передбаченому КПК України.
Крім того, доводи заяви ОСОБА_4 зводяться до непогодження із пред`явленим ОСОБА_3 обвинуваченням за ч.1 ст. 185 КК України та надання оцінки доказів у кримінальному провадженні по його обвинуваченню, чому буде надана оцінка судом при розгляді справи по суті.

При цьому, заявником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення порушень слідчим СВ Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами, а доводи заяви зводяться, серед іншого, до непогодження із процесуальними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування у кримінальному провадженні, де сам ОСОБА_3 , в інтересах якого подана заява, є обвинуваченим. Дії заявника свідчать про намагання прямого чи непрямого впливу або штучного створення формальних перешкод у первинному кримінальному провадженні за його участю.

Беручи до уваги пов`язаність зазначених фактів, наведені заявником обставини не можуть слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки переслідують мету ініціювання нового кримінального провадження та проведення досудового розслідування поза межами належної правової процедури, адже таке підлягає оскарженню у передбаченому КПК України порядку в кримінальному провадженні, в якому здійснювались відповідні слідчі та процесуальні дії, оскільки законність процесуальних актів і дій, вчинених під час досудового розслідування конкретного кримінального провадження не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Згідно з ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобовязані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Отже, кримінальним процесуальним законодавством фактично передбачено випадки прийняття службовим особами рішень, з якими не згодні інші учасники провадження, що не позбавляє їх права реалізації своїх прав шляхом оскарження.
Таким чином, незважаючи на те, що заявник вважає заяву від 31 січня 2020 року повідомленням про вчинення вищевказаною посадовою особою кримінальних правопорушень , передбачених ч. 2 ст. 365, ч.1 ст. 372 КК України, остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу вищезазначеного кримінального правопорушення та не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Отже, згідно наведених вище норм законодавства за таким повідомленням про внесення відомостей до ЄРДР Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Полтаві не порушено вимог кримінального процесуального законодавства, що регламентують порядок розгляду заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення.
Згідно вимог ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_4 від 31 січня 2020 року до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 214, 303, 306, 307,309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
У задоволенні скарги представника заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 31 січня 2020 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1