В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008765 від 21 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семиполки, Броварського р-ну, Київської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, громадянина України, не судимого, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Маріуполя, Донецької обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, громадянина України, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
21 жовтня 2019 року, приблизно о 03 год 30 хв, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували за адресою м. Київ, Броварський просп. 5и, де в цей час перебував потерпілий ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи, що їх дії носять відкритий характер, ОСОБА_4 вступив в злочинну змову з ОСОБА_3 , при цьому розподілили між собою злочинні ролі, відповідно до яких ОСОБА_4 повинен був наносити удар, а ОСОБА_3 спостерігати за навколишньою обстановкою з метою попередження викриття злочинних дій сторонніми особами.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 зайшов за потерпілим ОСОБА_7 до приміщення вбиральні та наніс йому удар в обличчя, створивши таким чином конфлікт, під час якого потерпілий вийшов на вулицю, де ОСОБА_3 спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередження викриття злочинних дій сторонніми особами, та обравши об`єктом злочинного посягання майно потерпілого, а саме сумку в якій знаходився: мобільний телефон марки «Нокіа» з номером мобільного оператора НОМЕР_1 , портативний зарядний пристрій, грошові кошти у сумі 2 800 грн 00 к. та банківська картка, останній відкрито шляхом ривку сумки зірвав її.

У подальшому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав показання, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Показав, що 21 жовтня 2019 року, приблизно о 03 год 30 хв, перебував за адресою м. Київ, Броварський проспект 5и (Гідропарк). Там зустрів знайомого ОСОБА_4 , який запропонував йому пограбувати потерпілого ОСОБА_7 , а саме, забрати сумку, на що він погодився. Тоді ОСОБА_4 пішов з потерпілим у туалет і вдарив його, а він поки стояв на вулиці і спостерігав за обстановкою. Коли потерпілий вийшов, то він зірвав з плеча сумку та побіг з нею, потім за ним побіг ОСОБА_4 . Викраденим вона розпорядилися на власний розсуд, при цьому частину грошових коштів використав в особистих цілях. Після затримання сумку і телефон повернуто потерпілому, а грошові кошти, що залишились були вилучені працівниками поліції. У вчиненому щиро кається та просить суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_4 також повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та показав, що 21 жовтня 2019 року, приблизно о 03 год 30 хв, перебував за адресою м. Київ, Броварський проспект 5и (Гідропарк), там зустрів знайомого ОСОБА_3 та запропонував йому пограбувати потерпілого ОСОБА_7 , якого вперше тоді побачив. З цією метою вони розподілили між собою ролі та він пішов з потерпілим в туалет, а ОСОБА_3 залишився на вулиці. В туалеті він вдарив потерпілого, а коли той виходив, то ОСОБА_3 зірвав у нього з плеча сумку і побіг. Він побіг за ним, а потім їх десь через годину затримали працівники поліції. Речі потерпілому повернули, а свою частину грошових коштів ОСОБА_8 частково використав у власних цілях, а залишок був вилучений працівниками поліції при затриманні. У вчиненому щиро кається та просить суворо не карати.

Показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують їх особи, суд приходить до висновку про доведеність їх вини у тому, що вони своїми умисними діями вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за попередньою змовою групою осіб, а тому знаходить правильною кваліфікацію їх дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання у м. Києві, не одружений, не працює, не судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, думку державного обвинувача, особи винуватого та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, зважаючи на молодий вік обвинуваченого ОСОБА_3 , його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, відношення обвинуваченого до вчиненого,суд приходить до висновку про те, що його перевиховання та виправлення можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 2 роки, який є достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Також суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання у м. Київ, розлучений, неофіційно працює, не судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його активну роль щодо пропозиції вчинити злочин, думку державного обвинувача, особи винуватого та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, зважаючи на молодий вік обвинуваченого, наявність на утриманні дитини 2012 року народження, відношення до вчиненого, суд приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення винного можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 2 роки, який є достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Також суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню.
При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дані міри покарання є достатніми для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: грошові кошти в сумі 102 грн 00 к., зарядний пристрій чорного кольору, мобільний телефон марки «Нокіа 220» ІМЕ1: НОМЕР_2 ІМЕ2: НОМЕР_3 , банківську картку «Восток» № НОМЕР_4 , грошові кошти в сумі 97 грн 00 к. залишити у володінні потерпілого ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1