Справа№ 701/238/20
1-кс/693/106/20
УХВАЛА
07.04.2020 слідчий суддя Жашківського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора: ОСОБА_3 скаржника: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жашків, Черкаської області, в залі суду в режимі відеоконференції з Маньківським районним судом Черкаської області, скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з скаргою на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якій просить зобов`язати слідчого СВ Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП виконати вимогу ч. 1 ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей з його заяви про вчинення злочину від 10 березня 2020 року, де заначено кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 375 КК України та особу яка вчинила злочин - слідчий суддя Маньківського районного суду ОСОБА_5 .
В обгрунтування скарги зокрема вказує, що його заява про злочин містить вичерпні відомості: про особу, яка вчинила злочин; норми законів, які були порушені особою, що вчинила злочин; норму закону, яка передбачає відповідальність за вчинений вказаною особою злочин; шкоду нанесену окремому громадянину, його конституційним правам; потерпілого від скоєного злочину; причинно-наслідковий зв`язок між вчиненим злочином і нанесеною шкодою, однак у порушення вимог ст.214 КПК України не була внесена до ЄРДР, що на думку скаржника вказує на бездіяльність слідчого Маньківського ВП УВП ГУНП в Черкаській області.
Статтею 214 КПК України прямо передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
В судовому засіданні заявник доводи, викладені в скарзі, підтримав у повному обсязі, просить внести відомості до ЄРДР про вчинення слідчим суддею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, щодо винесення завідомо неправосудної ухвали.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином телефоном, що підтвердив у судовому засіданні прокурор, пояснивши причину неявки слідчого у зв`язку із службовою необхідністю.
Прокурор Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти задоволення скарги, вказуючи на те, що заява ОСОБА_4 не містить відомостей, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, а тому підстав для внесення відомостей до ЄРДР не має.
Заслухавши пояснення заявника, думку прокурора, дослідивши матеріали скарги та матеріали заяви, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 303 КПК України на досудовому слідстві можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Під час судового розгляду встановлено, що 10 березня 2020 року о 14 годині 45 хвилини голова ГО «Золотариха» ОСОБА_4 на ім`я виконуючого обов`язки начальника слідчого відділу Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 подав заяву у якій просив згідно ч. 1 ст. 214 КПК України внести відомості до ЄРДР про вчинення злочину слідчим суддею ОСОБА_5 з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 375 КК України.
Аби ухвалу слідчого судді ОСОБА_5 була можливість оскаржити у вищій інстанції, то ОСОБА_7 мав би можливість відновити справедливість та порушені його права через апеляційну та касаційну скаргу. Однак, відсутність такої опції покладає на слідчого суддю ще більшу відповідальність за непохитність верховенства права та захист особи від непрофесійних та свавільних дій правоохоронців, а ОСОБА_7 дає єдину можливість відновити права, це притягнути слідчого суддю до відповідальності шляхом звернення з заявою про злочин.
З викладеного випливає, що заявник не погоджується з ухвалою слідчого судді, а оскільки вона оскарженню не підлягає, то просить внести відомості до ЄРДР як спосіб захисту можливого порушення права.
З копії ухвали слідчого судді від 16 січня 2020 року вбачається, що клопотання слідчого про проведення обшуку розглядалось у закритому судовому засіданні, що апріорі виклює участь у судовому засіданні особи, відносно якої заявлено клопотання, та дійсно така ухвала в апеляційному порядку не оскаржується.
Разом з тим, законодавець у ч. 3 ст. 309 КПК України визначив, що заперечення проти ухвал слідчого судді, які не підлягають оскарженню, можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Тобто, у разі порушення порядку проведення обшуку, оцінка ухвали слідчого судді може бути надана як одному з доказів відповідно до ст. 94 КПК України судом, який розглядає справу по суті, тим самим законодавством визначено спосіб захисту від свавільного проведення обшуку.
За правилами ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР, та їх перелік визначені частиною 5 статті 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.
Положення ст. 214 КПК України в свою чергу перебувають у тісному взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 та ст. 11 КК України, згідно з якими підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою не будь-яких дій, а суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки конкретного складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей до ЄРДР.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Так, частиною 1 статті 375 КК України передбачена кримінальна відповідальність за постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови.
Таким чином, в розумінні диспозиції статті 375 КК України вказаний злочин характеризується тільки прямим умислом усвідомленням судді про те, що він постановляє завідомо неправосудний судовий акт.
При дослідженні змісту заяви ОСОБА_4 про злочин встановлено, що її суть зводиться до незгоди заявника з процесуальним рішенням слідчого судді. В скарзі відсутні передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України відомості та фактичні обставини, які могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України та неадекватності судового контролю з боку слідчого судді.
Власні сумніви скаржника щодо законності судового рішення не є безумовною підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування за ч.1 ст. 375 КК України. Припущення заявника про постановлення слідчим суддею в особистих інтересах або з причин некомпетентності завідомо неправосудного та незаконного рішення ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про злочин обставин, оскільки злочинність дій не підтверджується ніякими об`єктивними даними, а тому, підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається.
В цьому контексті необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо постановлення суддею завідомо неправосудного рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Також слід звернути увагу, що частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013 послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 року та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Відповідно до положення ч. 1 ст. 126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч. 3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Вищої ради правосуддя затриманий або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом.
Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України. Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами.
Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Рекомендація № СМ/Rec (2010) Комітету міністрів Ради Європи від 17.11.2010 щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї.
За викладених обставин, об`єктивних підстав для задоволення скарги слідчий суддя не вбачає.
Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 214, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 10 березня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 09 квітня 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1