ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/736/20 Справа № 206/4035/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000456 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськапада від 16 грудня 2019 року, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за таких обставин.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 27.04.2019, близько 23 годин 30 хвилин, прийшов до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де від своїх родичів йому стало відомо, що приходила його колишня дівчина ОСОБА_9 , забрала свої речі, у супроводі інших молодих людей, серед яких були ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які виказували в бік останнього образи. З метою з`ясування ситуації, цього ж дня, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого мешкання, узяв два кухонних ножі та утримуючи їх при собі направився до місця проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , де в той час остання відпочивала в компанії вказаних вище осіб. Далі, 28.04.2019, близько 00 години 15 хвилин, ОСОБА_6 , прибувши за місцем проживання своєї колишньої дівчини ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , зайшов на подвір`я вищевказаного домоволодіння та тримаючи в руках ножі почав голосно гукати ОСОБА_9 та інших осіб, які відпочивали разом з нею та близько 00 годин 20 хвилин з вказаного вище будинку на подвір`я вийшли раніше йому знайомі: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , з якими зав`язався словесний конфлікт. В ході конфлікту до ОСОБА_6 наблизився ОСОБА_10 , який здійснив спробу заспокоїти останнього та в цей час, ОСОБА_6 , діючи умисно, на грунті виниклих неприязнених відносин, розуміючи небезпеку настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, утримуючи в правій руці кухонний ніж умисно наніс останньому один удар з права наліво в ліву частину грудної клітини, тобто в область життєво важливих органів, від якого потерпілий зігнувся верхньою частиною тіла паралельно землі. Вважаючи свій злочинний умисел спрямований на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 доведеним до кінця, ОСОБА_6 без перешкод вийшов за межі території вказаного домоволодіння. Згідно висновку судово-медичної експертизи №2101е від 02.07.2019, потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочинається раною по середньо-ключичній лінії, ближче до краю реберної дуги (на відстані 117см вгору від підошовної поверхні стоп та на 7см ліворуч від серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде спереду назад, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, з пересіченням міжреберного м`язу та ушкодженням міжреберної артерії і проникає в ліву плевральну порожнину, з явищами лівостороннього гемотораксу та наявністю гематоми в жировій клітковині перикарду. За своїм характером виявлене у нього тілесне ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно П.2.1.3-й, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 28.04.2019, близько 00 годин 25 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи біля входу до території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , куди до останнього вийшла ОСОБА_11 , яка стала очевидцем вчиненого відносно ОСОБА_10 злочину та хотіла припинити подальші протиправні дії останнього. В цей час, в ході розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на ґрунті виниклої неприязні, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_11 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Реалізуючи який, близько 00 годин 25 хвилин, ОСОБА_6 знаходячись біля входу до території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи на відстані витягнутої руки від ОСОБА_11 , діючи умисно, утримуючи в правій руці кухонний ніж умисно наніс ОСОБА_11 один удар правою рукою з права наліво в ліву частину грудної клітини, тобто в область життєво важливих органів після чого останню одразу відвели до будинку. Вважаючи свій злочинний умисел направлений на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_11 доведеним до кінця, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник. Згідно висновку судово-медичної експертизи №2219е від 15.07.2019, потерпілій ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочинається раною по середньо-пахвовій лінії на рівні 5-го міжребір`я (на відстані 129см вгору від підошовної поверхні стоп та на 18см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде зліва направо, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, та в 5-му міжребір`ї проникає в плевральну порожнину. За своїм характером виявлене у неї тілесне ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно П.2.1.3-й, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити та призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років й, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на необґрунтовані висновки суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання. Зазначає, що судом не взято до уваги те, що ОСОБА_6 визнав свою вину у спричинені потерпілим тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони, щиро розкаївся, вибачився перед потерпілими. Разом з цим, на думку запхисника, суд при призначенні покарання не врахував те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має стійкі соціальні зв`язки, проживає з батьком, дідусем та бабусею, допитана в судовому засіданні мати обвинуваченого - ОСОБА_15 характеризує його, як добру людину, яка любить дітей та тварин. Окрім того, суд не врахував пом`якшуючих покарання обставин, а саме: вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого та з перевищенням меж крайньої необхідності. Захисник вважає, що з урахуванням усіх характеристик та обставин, суд мав можливість та підстави призначити ОСОБА_6 менш суворе покарання в межах санкції інкримінованого злочину із застосуванням ст. 75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданої апеляційної скарги.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Коллегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні суду першої інстанції провину не визнав, та пояснив, що 27.04.2019 близько 17:00 18:00 год. він знаходився біля магазину, коли йому зателефонували ОСОБА_11 та ОСОБА_10 й почали погрожували, й після цього, приблизно о 23 год. 30 хв. він прийшов додому за адресою: АДРЕСА_2 та йому бабуся з дідусем повідомили, що до них приходили 6-7 молодих людей для того, аби його колишня дівчина ОСОБА_9 забрала свої речі, серед яких також були ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Ці люди погрожувати бабусі та дідусю, та висловлювали погрози й на його адресу, тому він узяв 2 ножі для самозахисту та пішов до домоволодіння АДРЕСА_3 , щоб поговорити з ОСОБА_16 . Далі, 28.04.2019 близько 00 год. 10 хв., коли він зайшов у двір, попросив ОСОБА_14 покликати ОСОБА_9 , але на подвір`я вийшли інші особи, які були в стані алкогольного сп"яніння, та почали йому погрожувати й нападати, а він відмахуватися ножами. Вказав, що коли він почав відходити до хвіртки десь близько 00:20 год. потерпілий ОСОБА_10 намагався його вдарити, замахнувся, а він в свою чергу вдарив його ножем, який він тримав в правій руці, після цього вийшов за територію домоволодіння та близько 00 год. 25 хв. до нього підбігла потерпіла ОСОБА_11 , яка в руках тримала сапку та кричала, що буде йому мстити за те, що він вдарив ОСОБА_17 і коли вона замахнулась на нього, він наніс їй один удар ножем в область тулуба, після чого вона пішла у двір. Також, пояснив, що вбігти звідти він не міг, оскільки осіб було набагато більше та йому наносили удари, ножі із собою він узяв для самозахисту та хотів лише поговорити із ОСОБА_9 , вбивати він не хотів нікого, погроз він не висловлював на адресу осіб, які там були. Після конфлікту один ніж залишився на території вказаного домоволодіння, а інший він забрав із собою, який потім викинули до сміттєвого бачку. З кваліфікацією його дій за ч. 1 ст. 121 КК України не згоден, та вказує, що діяв при перевищенні меж необхідної оборони.
Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не визнав, його винуватість у вчиненні цього злочину повністю підтверджується показаннями потерпілих та свідків.
Так, потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 27.04.2019 ОСОБА_9 попросила його, ОСОБА_11 та інших знайомих сходити із нею до домоволодіння, де вона мешкала разом із обвинуваченим ОСОБА_6 аби забрати свої речі. Там були присутні дідусь та бабуся обвинуваченого ОСОБА_6 , дідусь не хотів віддавати речі. Після цього він разом з іншими пішов до домоволодіння АДРЕСА_3 , куди пізніше, вночі, 28.04.2019, прийшов ОСОБА_6 , і він вийшов на подвір`я, де побачив обвинуваченого, який в обох руках тримав ножі, вони потихеньку почали до нього підходити, образ в бік ОСОБА_6 він не висловлював і не чув аби хтось висловлював або погрожував, він намагався поговорити із обвинуваченим і просив його сховати ножі, після того як він підійшов до нього, ОСОБА_6 наніс йому один удар правою рукою, в якій був ніж і його відвели до будинку, де наддавали першу медичну допомогу, пізніше він втратив свідомість, та знаходився в лікарні на лікуванні приблизно 10 днів, також зазначив, що удав ножем вважає навмисним, погроз йому не було і тому він не може сказати, що обвинувачений ОСОБА_6 прийшов його вбити.
Потерпіла ОСОБА_11 , надала аналогічні покази, зокрема пояснила, що всі заспокоювали ОСОБА_6 та просили поговорити, та близько 00 год. 20 хв. ОСОБА_17 вибив із руки обвинуваченого один ніж, а той в свою чергу наніс один удар потерпілому ОСОБА_10 в ліву частину грудної клітини. Після цього ОСОБА_6 відбіг до хвіртки домоволодіння, вона взяла сапку та побігла за ним аби припинити його дії, намагалась його вдарити, але промахнулась і ОСОБА_6 наніс їй один удар ножем, який тримав в правій руці, у лівий бік грудної клітини, після чого ОСОБА_6 втік.
Покази потерпілих повністю підтверджуються показами свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що напередодні конфлікту він та потерпілі за проханням ОСОБА_9 , ходили до домоволодіння де вона раніше проживала разом з ОСОБА_6 , щоб забрати її речі. 28.04.2019 після 00:00 год. до його домоволодіння, яке він знімає, за адресою: АДРЕСА_3 , та де він разом з потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та іншими знайомими вживали алкогольні напої, прийшов ОСОБА_6 і почав кричати аби вони виходили, першим до обвинуваченого вийшов ОСОБА_10 та обвинувачений наніс йому удар ножем, який він не бачив, а зрозумів це по тому, що потерпілий ОСОБА_10 зігнувся та пізніше бачив на ньому колоте поранення і кров. Після цього він вийшов на подвір`я аби вигнати обвинуваченого ОСОБА_6 , підняв сапку та почав йти на обвинуваченого та в цей момент сапку у нього вихватила потерпіла ОСОБА_11 й намагалась вдарити обвинуваченого ОСОБА_6 , а він в свою чергу наніс їй удар ножем. Вважає що дії обвинуваченого ОСОБА_6 були навмисними та обвинуваченого ніхто не тримав, він міг піти.
Свідок ОСОБА_9 зазначила, що вона раніше проживала разом із обвинуваченим, на момент вказаних в обвинувальному акті обставин вони посварилися і вона пішла забирати свої речі до його домоволодіння, а потерпілі ОСОБА_10 й ОСОБА_11 та інші знайомі самі напросилися піти із нею. Ніяких конфліктів із родичами обвинуваченого ОСОБА_6 у неї не було, після того як вона забрала свої речі, вони пішли. Потім в ніч з 27 на 28 квітня 2019 року, після 00:00 год. обвинувачений ОСОБА_6 прийшов до домоволодіння де вона відпочивала, коли вона вийшла то побачила як він сидів на лавочці з двома ножами в руках, її знайомий ОСОБА_18 в цей момент схопив сапку та наніс один удар ОСОБА_6 , той в свою чергу його відштовхнув і в цей момент до нього підійшов потерпілий ОСОБА_10 та почав розмахувати руками і коли накинувся на ОСОБА_6 то той вдарив його ножем в ліву частину тіла, після чого, вже за територією домоволодіння, потерпіла ОСОБА_11 взяла держак від сапки та хотіла нанести удар ОСОБА_6 на, що той наніс їй удар ножем, в ліву частину тулуба, а ОСОБА_19 взяв палку та вибив один ніж у ОСОБА_6 , і той втік. Також пояснила що обвинувачений не хотів вбивати потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_14 , суду пояснив, що з 27.04.2019 на 28.04.2019, він разом з компанією в якій, також були потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 святкували пасху. Зазначив, що перед цим він разом із ОСОБА_12 на прохання потерпілої ОСОБА_11 та ОСОБА_9 пішли до домоволодіння, де ОСОБА_9 мешкала з обвинуваченим ОСОБА_6 . Прийшовши туди він зрозумів, що особи, які там вже були нагрубили дідусеві та бабусі ОСОБА_6 і коли ОСОБА_9 забрала свої речі, то він їй зателефонував, але телефон у неї вихватила потерпіла ОСОБА_11 . Разом з цим, він пояснив, що в цей вечір всі, окрім нього, були в стані алкогольного сп`яніння. Вказав, що після того як вони повернулися, до них у двері постукав ОСОБА_6 , в руках якого було два ножі, до нього відразу вийшли ОСОБА_12 та ОСОБА_10 й між ними розпочався конфлікт, в ході якого ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_6 в плече, а той наніс йому удар та після цього на ОСОБА_6 почав підходити ОСОБА_10 і він побачив рух руки ОСОБА_6 в бік ОСОБА_10 , від чого той зігнувся та його відтягнула ОСОБА_11 , та його занесли в дім. Після чого конфлікт вже перемістився за подвір`я і він бачив як ОСОБА_11 нанесла удар в плече ОСОБА_6 обломком палиці, а ОСОБА_6 в свою чергу наніс їй удар ножем в грудну клітина зліва та втік.
Свідок ОСОБА_13 вказав, що 28.04.2019 після 00:00 год. він разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та іншими знайомими вживали алкогольні напої в вищезгаданому домоволодінні, він був у стані сильного алкогольного сп`яніння і тому не пам`ятає всіх обставин, може пояснити лише, що бачив ОСОБА_6 у якого було два ножа в руках та пізніше йому сказали, що той наніс удари ножем ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , яких він бачив в домоволодінні, де вони лежали з пораненнями.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що ОСОБА_6 є її сином. Вночі 28.04.2019 ОСОБА_6 прийшов до неї додому близько 03:00 год. за адресою: м.Дніпро, вул. Космонавтів, 6, та був весь у грязі, побитий та шкандибав на одну ногу, після чого ліг спати, а на ранок дістав кухонний ніж, який вона забрала у нього та викинула у сміттєвий бак. Також пояснила, що син був у тверезому та адекватному стані, й розсказав, що він наніс удари ножем ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Також зазначила, що ножі ОСОБА_6 взяв лише для самозахисту та не застосовував би їх, аби на нього не нападали, мети вбити їх у нього не було, хотів лише поговорити зі своєю дівчиною.
На думку колегії суддів, покази потерпілих та свідків у провадженні є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, дослідженними під час судового розгляду, зокрема:
- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 від 28.04.2019 (т. 2 а.п. 9);
- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 від 13.05.2019 (т. 2 а.п.107);
- протоколом огляду речей потерпілого ОСОБА_10 , які останній добровільно надав від 15.05.2019 (т. 2 а.п. 126);
- протоколом огляду місця події від 28.04.2019 згідно якого оглянута ділянка місцевості по АДРЕСА_3 , де на території вказаного домоволодіння були виявлений предмет схожий на сапу, дерев`яну палку довжиною приблизно 1 м., предмет схожий на ніж довжиною 20 см., з рукояткою чорного кольору (т. 2 а.п. 14-23);
- протоколом огляду предмету від 28.04.2019 відповідно до якого була оглянута майка біло-блакитного кольору, яка належить ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_4 , в приміщенні 16-міської лікарні (т. 2 а.п. 25-26);
- протоколом огляду від 28.04.2019 біля буд.31 по вул. 20-річчя Перемоги в м.Дніпро, відповідно до якого в пластиковому сміттєвому бакові, зеленого кольору, виявлено полімерний прозорий пакет, в якому виявлено ніж з плямами речовини бурого кольору (т. 2 а.п. 27-31);
- протоколом огляду від 28.04.2019, згідно якого було оглянуто речі ОСОБА_6 (т. 2 а.п. 33);
- протоколом взяття зразків і огляду ОСОБА_6 від 28.04.2019 (т. 2 а.п. 40);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.04.2019 за участю свідка ОСОБА_9 за адресою: м.Дніпро, вул. Халхінгольська, 107 (т. 2 а.п. 49-54);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.04.2019 за участю свідка ОСОБА_12 за адресою: м.Дніпро, вул. Халхінгольська, 107 (т. 2 а.п. 59-65);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.04.2019 за участю свідка ОСОБА_21 за адресою: м.Дніпро, вул. Халхінгольська, 107 (т. 2 а.п. 71-77);
- протоколом слідчого експерименту від 23.05.2019 за участю потерпілого ОСОБА_10 за адресою: м.Дніпро, вул. Халхінгольська, 107 (т. 2 а.п. 128-133);
- протоколом слідчого експерименту від 23.05.2019 за участю потерпілої ОСОБА_11 за адресою: м.Дніпро, вул. Халхінгольська, 107 (т. 2 а.п. 134-139);
- протоколом слідчого експерименту від 29.04.2019 за участю підозрюваного ОСОБА_6 за адресою: м.Дніпро, вул. Халхінгольська, 107 (т. 2 а.п. 93-95, 96);
- висновком судово-медичної експертизи №2219е від 15.07.2019 потерпілої ОСОБА_11 відповідно до якої у неї були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочи-нається раною по середньо-пахвовій лінії на рівні 5-го міжребір`я (на відстані 129см вгору від підошовної поверхні стоп та на 18см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде зліва направо, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, та в 5-му міжребір`ї проникає в плевральну порожнину, за своїм характером тілесне ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно П.2.1.3-й, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6 (т. 3 а.п. 8-13);
- висновком судово-медичної експертизи №2101е від 02.07.2019 потерпілого ОСОБА_10 відповідно до якої у нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочинається раною по середньо-ключичній лінії, ближче до краю реберної дуги (на відстані 117см вгору від підошовної поверхні стоп та на 7см ліворуч від серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде спереду назад, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, з пересіченням міжреберного м`язу та ушкодженням міжреберної артерії і проникає в ліву плевральну порожнину, з явищами лівостороннього гемотораксу та наявністю гематоми в жировій клітковині перикарду, за своїм характером тілесне ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно П.2.1.3-й, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6 (т. 3 а.п. 19-24);
- висновком судово-імунологічної експертизи № 866 від 03.06.2019 про групову приналежність крові ОСОБА_6 (т. 3 а.п. 30-31);
- висновком судово-імунологічної експертизи № 867 від 03.06.2019 про групову приналежність крові потерпілого ОСОБА_10 (т. 3 а.п. 37-38);
- висновком судово-імунологічної експертизи № 868 від 03.06.2019 про групову приналежність крові потерпілої ОСОБА_11 (т. 3 а.п. 44-45);
- висновком судово-імунологічної експертизи № 933 від 26.06.2019 відповідно до якої, на наданій на дослідження майці потерпілої ОСОБА_11 , виявлені сліди крові, не виключається можливість їх приналежності до потерпілої ОСОБА_11 (т.3 а.п.50-53);
- висновком судово-імунологічної експертизи № 869 від 07.06.2019, що на наданій на дослідження марлевому тампоні, виявлені сліди крові, не виключається можливість їх приналежності до потерпілого ОСОБА_10 (т. 3 а.п. 59-61);
- висновком судово-імунологічної експертизи № 870 від 10.06.2019, відповідно до якої, на наданих на дослідження спортивній куртці чорного кольору та джинсових штанах блакитного кольору, не виключається можливість виявлених слідів крові, її приналежність до потерпілої ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 (т. 3 а.п. 59-61);
- висновком судово-імунологічної експертизи № 1005 від 18.07.2019, відповідно до якої, на наданих на дослідження футболці рожевого кольору та кофті червоного кольору, не виключається можливість виявлених слідів крові, її приналежність до потерпілого ОСОБА_10 , та не виявлено присутності крові обвинуваченого ОСОБА_6 в зазначених слідах (т. 3 а.п. 81-85);
- висновком судово-цитологічної експертизи № 597 від 10.07.2019 відповідно до якої, не виключається можливість походження крові в слідах на клинку одного з представлених ножів (об`єкт №1) від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , враховуючи групову приналежність їх крові (т. 3 а.п. 108-113);
- висновком судової трасологічної експертизи № 9/4.2/316 від 28.05.2019, відповідно до якої: на передній поверхні зовнішньої та внутрішньої частин майки, вилученій за адресою: АДРЕСА_4 , наявні по одному наскрізному пошкодженню тканини, утворені внаслідок дії колючо-ріжучого предмету, що має клинок з вістрям, обухом та лезом, які непридатні для ідентифікації слідоутворюючого об`єкту; колото-різані пошкодження на передній поверхні майки вилученій за адресою: АДРЕСА_4 , не могли бути утворені ножем, вилученим 24.08.2019 року в ході огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Халхінгольска, 107, в стані в якому він надійшов на дослідження; колото-різані пошкодження на передній поверхні майки вилученій за адресою: АДРЕСА_4 , утворені предметом, що має клинок, схожий по конструкції з ножем, вилученим 24.08.2019 року в ході огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, біля буд. 31, однак вирішити питання, чи утворені колото-різані пошкодження на майці вищевказаним ножем не надається можливим, у зв`язку з відсутністю відображення окремих ознак слідоутворюючого предмету в пошкодженнях (т. 3 а.п. 122-128);
- висновком судової експертизи зброї № 7/3.3/521 від 18.07.2019 відповідно до якого, надані на дослідження ножі не є холодною зброєю, та відносяться до ножів господарсько-побутового призначення та є кухонними ножами, виготовленими промисловим способом (т. 3 а.п. 144-147);
- речовими доказами, дослідженими під час судового розгляду (т. 2 а.п. 164,213).
Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника за обставин, викладених нею у скарзі, не має.
Так, перевіряючи доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати як діяння, вчинене з перевищенням меж необхідної оборони, оскільки він захищався від дій потерпілих, колегії суддів розцінює як необгрунтовані та такі, що не відповідають встановленим фактичним обставинам провадження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.
Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК України ці умови полягають у такому: оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом (прав та інтересів особи, яка захищається, прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної), суспільних інтересів, інтересів держави); оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК; за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
При розгляді справ цієї категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається лише умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.
Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Отже необхідна оборона як інститут кримінального права допускається лише у випадку суспільно небезпечного посягання, і лише за наявності суспільно небезпечного посягання в особи виникає право на необхідну оборону.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 22 січня 2015 року у справах № 5-27кс14, у тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
У правових висновках Верховного Суду України (справи: № 5-12кс14, № 5-29кс14, № 5-34кс14), зазначено, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Як видно із показів потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , свідків та самого обвинуваченого, наданих суду першої інстанції, та що ніким не заперечувалось. зокрема самим обвинуваченим, саме ОСОБА_6 прийшов до вказаного домолодіння утримуючи при собі та відкрито демонструючи два ножі, на фоні чого, а також, через сварку із дівчиною між потерпілими та обвинуваченим виник конфлікт, при цьому, потерпілий ОСОБА_17 ніяких предметів в руках не мав, навідмінну від обвинуваченого, а потерпіла ОСОБА_11 , взяла палицю сапки з метою вибити з рук обвинуваченого зазначені ножі та захистити себе й інших, а ОСОБА_6 умисно наніс їм умисні удари ножем.
Окрім того, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що тиску на обвинуваченого з боку потерпілих не було, та йому ніщо не заважало покинути вказане домоволодіння, не застосовувавши ножі.
Отже, наявність можливості уникнути продовження конфлікту з потерпілими та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , недоведеність протиправної поведінки та насильства з боку потерпілих та мотивація дій обвинуваченого, не дають підстав вважати, що ОСОБА_6 діяв в межах необхідної оборони, що відповідно до ч. 5 ст. 36 КК України, виключає злочинність діяння, або ж з перевищенням меж необхідної оборони.
З огляду на викладене, виходячи з фактичних обставин провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши наведені правові позиції, правильно встановив, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, за ознакою заподіяння потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
До твердженнь сторони захисту про те, що обвинувачений захищався від посягань потерпілих, колегія суддів ставиться критично, та розцінює їх лише як спосіб захисту, з метою уникнути кримінальної відповідальності за виненний злочин.
Разом з тим, доводи захисника про те, що судом не надано належної оцінки висновкам судово-психіатричної експертизи № 161 від 11.07.2019, відповідно до якого ОСОБА_6 виявляв раніше і в теперішній час виявляє емоційно-нестійкий розлад особистості, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, як встановлено цією експертизою і зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_6 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності інший хворобливий стан психіки в період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, не страждав і в теперішній час не страждає, та в період інкримінованих йому діянь міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними й в теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Отже, колегія суддів вважає, що судом були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .
Перевіряючи доводи захисника про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості, суд вважає їх необгрунтованими, виходячи з такого.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Цих вимог закону, при ухваленні вироку, суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2017 року з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності», і лікаря-психіатра з 2005 року з діагнозом: «Змішаний розлад особистості».
Відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України, обставин, які пом`якшують, так і обтяжують покарання судом не встановлено.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого йому злочину.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного обвинуваченому покарання, яке визначено у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, обставин провадження та його наслідків й особи обвинуваченого, та саме таке покарання за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів та підстав вважати його надто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 69, 75 КК України, не убачається.
Отже, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, а вирок суду є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим та призначене покарання відповідає його меті.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційною скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4