УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2020 року

м. Київ
справа № 755/11436/19
провадження № 51-6019ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року.
Суть питання
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого судді.
Не погоджуючись з указаним рішенням слідчого судді ОСОБА_4 оскаржив його до апеляційного суду.
Київський апеляційний суд ухвалою від 17 грудня 2019 року на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді, з мотивів того, що відповідно до ст. 309 цього Кодексу згадане судове рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому вказуючи про вирішення питання для передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18).
У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено частинами 1 та 2 ст. 309 КПК України.
Частиною 3 вказаної норми процесуального закону встановлено, що скарги на інші ухвали слідчого судді (які не визначені в частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України) оскарженню не підлягають, і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволені його заяви про відвід слідчого судді, тобто на судове рішення слідчого судді апеляційне оскарження якого не передбачено ст. 309 КПК України.
Тому суддя апеляційного суду, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 цього Кодексу, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 .
При цьому Верховний Суд вважає, що відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення слідчого судді, оскарження якого не передбачене процесуальним законом, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про зазначає ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі.
Посилання ОСОБА_4 на рішення Конституційного Суду України є безпідставними, оскільки вони не містять висновків, всупереч його твердженням, про обов`язок апеляційного суду переглядати по суті всі рішення місцевих судів, а лише визначають загальні стандарти щодо можливості особи звернутись до суду вищої інстанції для оскарження судового рішення, що є складовою конституційного права особи на судовий захист.
Крім того, що стосується порушеного ОСОБА_4 питання про передачу до Великої Палати Верховного Суду провадження за його касаційною скаргою, Верховний Суд вважає за необхідне вказати наступне.
Зі змісту статей 434-1, 434-2 КПК України убачається, що питання про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, може бути вирішено лише після відкриття касаційного провадження.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження.
Отже, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , то цей Суд не вбачає підстав для передачі провадження за його касаційною скаргою на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3