Справа № 204/7713/19
Провадження № 1-кп/204/327/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за №0002066 від 11 жовтня 2019 року, відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, українця, який має середню освіту, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.10.2019 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 09.12.2019 Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України

ВСТАНОВИВ:
10.10.2019 приблизно о 13:00, ОСОБА_4 , знаходячись в парку «Пам`яті та примирення», розташованого по вулиці Щепкіна у м. Дніпро, побачив на землі біля дерева один прозорий сліп-пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору у подрібненому стані, яку останній визначив для себе як наркотичних засобів, обіг яких заборонено - канабіс. Знаходячись в тому ж місці, в той же час, ОСОБА_4 , підібрав його, тим самим незаконно, всупереч ст. 4 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» від 08.07.1999 № 863 (із змінами), а також ст.2 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995 № 62/95-ВР (із змінами), незаконно, повторно, умисно, придбав один прозорий сліп-пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору у подрібненому стані, масою не менше 12,043 г, та яку став в подальшому незаконно, повторно, зберігати при собі для особистого вживання, без мети збуту.

Цього ж дня, тобто 10.10.2019, о 13:30, у м. Дніпро, по вул. Щепкіна, в парку «Пам`яті та примирення» знаходячись поблизу будинку № 15-А, працівниками поліції за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП, відносно ОСОБА_4 , який курив тютюнові вироби, у не відведеному для цього місці, чим порушив чинне законодавство, про що, відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Під час проведення огляду місця події, в присутності двох понятих у вказаному місці та вказаний час, на запитання співробітників поліції, чи має він при собі заборонені предмети, ОСОБА_4 відповів стверджувально та добровільно видав з правої зовнішньої кишені куртки чорного кольору, яка була одягнена на ньому в той момент, прозорий сліп-пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, у подрібненому стані, масою 12,043 г, яка згідно висновку експерта №1/8.6/4008 від 24.10.2019, відноситься до особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, та є канабісом, маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 10,043 г. Вилучений у ОСОБА_4 особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (із змінами), віднесений до списку І таблиці 1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних речовин, що знаходяться у незаконному обігу». Згідно з наказом МОЗ України від 01.08.2000 № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу» (із змінами), не відноситься до невеликих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу. Зазначений особливо небезпечний наркотичний засіб ОСОБА_4 умисно, незаконно, повторно придбав та зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив всі фактичні обставини, зазначені в обвинувальному акті, щиро каявся. Просив суд суворо не карати. Зазначив, що не офіційно працює прибиральником.

У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд, допитавши обвинуваченого, дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, довідку про витрати на проведення експертиз та постанову щодо речових доказів, та визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразилися у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчиненому повторно, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченого, всі обставини справи.

Так обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.

ОСОБА_4 раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, згідно характеристики, наданої за місцем мешкання, характеризується задовільно, працює без офіційного працевлаштування прибиральником.

У відповідності до ст.66 КК України у якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.2 ст. 309 КК України у вигляді позбавлення волі. Саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, встановленій судом обставині, що пом`якшує покарання останнього. Підстав для застосування ст.69 КК України судом не встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 засуджений 23.10.2019 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік. Зазначений вирок набрав законної сили 25.11.2019.

Крім того, ОСОБА_4 засуджений 09.12.2019 Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік. Зазначений вирок набрав законної сили 09.01.2020.

Враховуючи той факт, що вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2019 та вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09.12.2019 набрали законної сили, на момент ухвалення цього вироку не приведені у відповідність, судом при ухваленні цього вироку вони також не можуть бути приведені у відповідність окремо від вироку, що ухвалюється.

Щодо призначення остаточного покарання та можливості звільнення особи від покарання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики в порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Згідно з ч.6 ст.13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
В постанові Верховного Суду від 23 вересня 2019 року було викладено правозастосовну позицію, відповідно до якої, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст. 75 КК, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно ч.4 ст.70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК України.
Об`єднана палата виходила з того, що самостійне виконання вироків порушує приписи ч.4 ст.70 КК України, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в ч.1 ст.70 КК України встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Зміст ст. 70 КК України не передбачає самостійного виконання вироків.
Саме тому суд при призначенні покарання за злочин (злочини), про який (які) стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання від відбування якого особу звільнено згідно положень ст.75 КК України, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів.
При призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд, виклавши відповідні мотиви, має встановити тривалість іспитового строку (в межах визначених ст. 75 КК України), з урахуванням кількості вчинених злочинів, форми вини, виду умислу чи необережності, мотивів та мети, якими керувався винуватий, стадії вчинення злочину, конструкції складу злочину (формальний, матеріальний, усічений), характеру та ступеню суспільної небезпеки вчинених злочинів та особи обвинуваченого, форми та виду співучасті, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо. Не засновані на змісті закону про кримінальну відповідальність та КПК аргументи про те, що в таких випадках вирішення судом під час ухвалення вироку чи постановлення ухвали питання про призначення покарання відповідно до вимог частин 1 - 4 ст.70 КК України, а після цього також про звільнення від відбування покарання в порядку ст.75 КК України, є переглядом та подальшою зміною судового рішення, що здійснюється поза встановленою кримінальним процесуальним законом процедурою та суперечить змісту засад обов`язковості судових рішень (ч.2 ст.21 КПК України), забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст. 24 КПК України). Кримінально-правові норми, що визначають підстави, межі та порядок призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК України), недвозначно вимагають від суду вирішити питання про призначення остаточного покарання і, в цій частині, дослідити питання, раніше вирішене судовим рішенням з урахуванням встановлених на той час обставин, щодо призначеного особі виду та розміру покарання зважаючи на виявлення злочинів, про вчинення яких раніше не було відомо. Суд, таким чином, не здійснює вторгнення в раніше прийняте судове рішення, не переглядає і не змінює його, а з урахуванням такого рішення та його правових наслідків, ухвалює власне, на підставі і в порядку визначеному нормами матеріального та процесуального права, передбачених статтями 70, 72, 75 КК України, Розділів IV та V КПК України.
Виходячи з постанови ВС від 23 вересня 2019 року, суд не може постановити виконувати існуючі вироки самостійно, а тому в даному випадку суд повинен застосовувати ч.4 ст.70 КК України та призначити остаточно покарання, а потім вирішити питання про можливість застосувати ст.75 КК України.
Оскільки судом встановлено, що після постановлення вироку Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2019 та вироку Жовтневого районного судом м.Дніпропетровська від 09.12.2019, ОСОБА_4 винен ще й у іншому злочині (за цим кримінальним провадженням), вчиненим до постановлення вироків, суд, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 23 вересня 2019 року,на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених за зазначеними вироками, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначає ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі.
Одночасно, суд враховує дані про особу обвинуваченого, той факт, що він щиро каявся, працює без офіційного працевлаштування,згідно характеристики, наданої за місцем мешкання, характеризується задовільно, а також обставину, що епізод, який наразі розглядається судом, вчинений до постановлення вироків, за якими судді призначивши покарання, прийшли до висновок про звільнення особи від покарання із випробуванням, та тієї обставини, що в обох випадках ОСОБА_4 обов`язки, покладені на нього судом, не порушував, нових злочинів не вчиняв, та приходить до висновку, що з урахуванням всіх зазначених обставин у сукупності, реальне відбування покарання є занадто суворою та категоричної мірою та що виправлення засудженого можливе без відбування покарання, та на підставі ст.75 КК України обвинуваченого від призначеного покарання звільняє, якщо на протязі випробувального строку, ухваленого судом, він не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, покладені на нього судом у відповідності до ч.1 ст.76 КК України. При цьому, враховуючи викладене ВС у постанові від 23 вересня 2019 року, при встановленні тривалості іспитового строку (в межах визначених ст. 75 КК України), з урахуванням кількості вчинених злочинів, умисної форми вини, мотивів та мети, стадії вчинення злочину, характеру та ступеню суспільної небезпеки вчинених злочинів та особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає за доцільне призначити іспитовий строк максимальної тривалості, передбаченої ч.4 ст.75 КК України.
Згідно довідки Дніпропетровського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні складають 942,06 грн та підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Речовий доказ, долучений до матеріалів кримінального провадження постановою від 25.10.2019, а саме: речовина, масою 12,043 г, що містить в собі наркотичний засіб, обіг якого заборонений канабіс, маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 10,043 г, з урахуванням речовини, використаної під час проведення експертизи, наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 11,543 г, який знаходиться в середині спец-пакета №2665401, переданий на зберігання до камери схову речових доказів Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, клопотань про його обрання не надходило.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворих покарань, призначених за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року та за вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно довідки Дніпропетровського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні складають 942 (дев`ятсот сорок дві) гривні 06 (шість) копійок та підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Речовий доказ, долучений до матеріалів кримінального провадження постановою від 25.10.2019, а саме: речовина, масою 12,043 г, що містить в собі наркотичний засіб, обіг якого заборонений канабіс, маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 10,043 г, з урахуванням речовини, використаної під час проведення експертизи, наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 11,543 г, який знаходиться в середині спец-пакета №2665401, переданий на зберігання до камери схову речових доказів Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня оголошення вироку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1