Справа № 473/1366/20
Номер провадження 1-кс/473/357/2020

УХВАЛА

"06" травня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді ОСОБА_1 , розглянувши заяву судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_2 про самовідвід у розгляді кримінального провадження (справа № 473/1366/20) за обвинуваченням ОСОБА_3 в вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
05 травня 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2020 року розгляд кримінального провадження (справа № 473/1366/20) за обвинуваченням ОСОБА_3 в вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, розподілено на суддю ОСОБА_4 (ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.05.2020 року було задоволено заяву судді ОСОБА_5 про самовідвід в розгляді даного кримінального провадження).

Проте суддею ОСОБА_2 було подано заяву про самовідвід на підставі п.4 ч. 1 ст.75 КПК України.

В обґрунтування даної заяви суддя посилалася на наявність обставин, які впливають на її неупередженість при розгляді даної справи, а саме: 06.02.2020 року суддею ОСОБА_2 було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, що в ході розгляду даного кримінального провадження може бути використано як доказ стороною обвинувачення, отже викликати сумнів у її об`єктивності та неупередженості.
Дослідивши заяву судді ОСОБА_2 про самовідвід, суддя приходить до такого.
Так, згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Аналогічно, ч. 1 ст. 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
При цьому, заява про відвід (самовідвід) повинна бути вмотивованою, тобто має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність.
Як зазначив Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема в справі «Білуха проти України» суд, який здійснює провадження по справі повинен бути безстороннім. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Декларації прав людини повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ).
У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).
При цьому, застосовуючи об`єктивний критерії, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна, ( п. 44. та рішення у справі «Феррантеллі та Сантанджело проти Італії» від 7.08.1996 року).
Водночас, ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого на XI з`їзді суддів України 22.03.2013 року зазначає, що: «Неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді».
Згідно п.1.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 N 2006/23 суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою.
Отже, враховуючи викладене, відсутність доказів фактичної наявності упередженості судді (якщо з`являються відповідні сумніви, має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань (або навпаки) стосовно однієї зі сторін у справі), водночас розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 не викликає сумнів в неупередженості судді, а тому заява про самовідвід задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 81 КПК України, суддя

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_2 про самовідвід у розгляді кримінального провадження (справа № 473/1366/20) за обвинуваченням ОСОБА_3 в вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1