КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_5.,

суддів - ОСОБА_6., ОСОБА_7.,

секретаря - ОСОБА_8.,

за участю:

прокурора - ОСОБА_9.,

адвоката, який діє

в інтересах ОСОБА_3. - ОСОБА_10.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2., на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 20 травня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0004120 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

20 травня 2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_3. - адвоката ОСОБА_10. про арешт майна в рамках кримінального провадження №0004120 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року клопотання задоволено. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя послався на відповідність вказаного майна критеріям ст.98 КПК України, та на мету недопущення здійснення дій, пов'язаних із його переховуванням, пошкодженням, псуванням, зникненням, втрати, знищенням, використанням, перетворенням, пересуванням, передачі, відчуженням іншим способом, а також з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

На вказану ухвалу законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2. подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її необґрунтованою та незаконною у зв'язку з відсутністю об'єктивних обставин, які дають достатні підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів накладення арешту не буде можливим виконання завдання арешту майна. При цьому звертає увагу, що все майно знаходиться у володінні та користуванні потерпілої ОСОБА_3., сам факт завдання шкоди останній не підтверджено жодним доказом, напроти, саме ОСОБА_3. заволоділа всім майном, яке належить їй та ОСОБА_1. в рівних частинах, проте слідчий суддя не врахував, що в кримінальному провадженні відсутня обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння. Крім того, при розгляді клопотання слідчий суддя не врахував розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 20 травня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10. в інтересах цивільного позивача ОСОБА_3. про арешт майна.

На апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2. надійшло заперечення від представника цивільного позивача ОСОБА_3. - адвоката ОСОБА_10. в якому міститься прохання залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2. без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- прокурора та представника цивільного позивача ОСОБА_3. - адвоката ОСОБА_10., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Встановлено, що клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею 20.05.2019 року без повідомлення апелянта чи його представника. Про існування оскаржуваної ухвали, як зазначено апелянтом, стало відомо 10.08.2019 року, після отримання копії судового рішення. При цьому апеляційну скаргу представником подано 15.08.2019 року згідно відмітки поштового штемпеля на конверті відправлення, тобто вона є поданою в межах визначеного законом п'ятиденного строку, таким чином строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв'язку з чим він поновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004210 від 16.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння ОСОБА_2. шляхом шахрайства майном, яке належить ОСОБА_3.У вказаному кримінальному провадженні, ОСОБА_3. визнана потерпілою та цивільним позивачем у зв'язку із завданням внаслідок кримінального правопорушення їй матеріальних збитків в розмір 9350000,00 грн.

Постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11. від 16.05.2019, вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0004210.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року за клопотанням представника цивільного позивача ОСОБА_3. - адвоката ОСОБА_10. накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0004120 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Разом з тим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Так, ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з цим, слідчим суддею не дотримано вимоги ч.4 ст.173 КПК України щодо застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах третіх осіб, та не обґрунтував необхідність накладення арешту на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалів провадження, представник цивільного позивача ОСОБА_3. - адвокат ОСОБА_10. звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів та забезпечення цивільного позову, заявленого у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, тобто з метою забезпечення цивільного позову, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Так, клопотання про арешт майна подано представником цивільного позивача. З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_3. визнана потерпілою у кримінальному провадженні №0004210, а також наявна копія постанови слідчого від 16.05.2019 року про визнання речовим доказом майна, яке належить в порядку спадкування ОСОБА_3. та малолітньому ОСОБА_1., законним представником якого є ОСОБА_2.

Проте долучена до клопотання копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань не містить відомостей щодо наявності повідомлення про підозру ОСОБА_2. в рамках кримінального провадження №0004210 від 16.05.2019 року. Разом з тим, арешт на майно з метою забезпечення відшкодування завданих збитків (цивільного позову) можливий на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, юридичної особи, відносно якої здійснюється кримінальне провадження.

При цьому правом звертатися з клопотанням у зв'язку з необхідністю збереження речових доказів у кримінальному провадженні цивільний позивач або його представник не наділені.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності підстав для накладення арешту на майно. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Також колегія суддів вважає слушними доводи апелянта про те, що ОСОБА_3. не зверталася до суду з будь-якими позовами про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, які видані на ім'я малолітнього ОСОБА_1, та не оспорювала, що спадкоємець ОСОБА_1. є рідним сином померлого ОСОБА_4.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається представник цивільного позивача та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки в клопотанні відсутні достатні докази на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2., задовольнити.

Ухвалу слідчого судді, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0004120 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_3. - адвоката ОСОБА_10. про арешт майна в рамках кримінального провадження №0004120 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а саме на:

нежиле приміщення АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00(свідоцтво про право на спадщину від 16.03.2016);

квартиру під АДРЕСА_2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 (свідоцтво про право на спадщину від 16.03.2016);

житловий будинок під АДРЕСА_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09 (свідоцтво про право на спадщину від 16.03.2016);

житловий будинок під АДРЕСА_4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22 (свідоцтво про право на спадщину від 16.03.2016);

земельну ділянку площею 0,0501 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :39:042:0009, розташування якої: АДРЕСА_5, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 22 (свідоцтво про право на спадщину від 19.05.2016);

земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :39:042:0008, розташування якої: АДРЕСА_5, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 22 (свідоцтво про право на спадщину від 19.05.2016);

земельну ділянку площею 0,2400 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:075:8811, розташування якої: АДРЕСА_6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09 (свідоцтво про право на спадщину від 16.03.2016);

земельну ділянку площею 0,1388 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:075:8810, розташування якої: АДРЕСА_7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09 (свідоцтво про право на спадщину від 16.03.2016);

земельну ділянку площею 0,1184 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:075:8808, розташування якої: АДРЕСА_8, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09 (свідоцтво про право на спадщину від 16.03.2016);

земельну ділянку площею 0,1200 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:075:8809, розташування якої: АДРЕСА_9, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09 (свідоцтво про право на спадщину від 16.03.2016);

земельну ділянку площею 0,0933 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:075:8807, розташування якої: АДРЕСА_10, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09 (свідоцтво про право на спадщину від 16.03.2016);

земельну ділянку площею 0,2360 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:075:0469, розташування якої: АДРЕСА_11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09 (свідоцтво про право на спадщину від 16.03.2016);

земельну ділянку площею 0,1216 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:075:8801, розташування якої: АДРЕСА_12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09 (свідоцтво про право на спадщину від 16.03.2016);

транспортний засіб - автомобіль марки «ТОYOTA RAV4», тип Т3 - загальний легковий універсал - В, 2006 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (свідоцтво про право на спадщину від 19.05.2016);

транспортний засіб - автомобіль марки «MERCEDES-BENZ ML 350», тип - загальний легковий універсал - В, 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 (свідоцтво про право на спадщину від 19.05.2016);

двохобмотковий трансформатор, типу - ТМ 250/106691, заводський №1146473, номінальна потужність трансформатора КТП - 389/250кВА (свідоцтво про право на спадщину від 12.07.2016);

Грошові вклади з відповідними відсотками, нарахуваннями та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні у ПАТ «Альфа-Банк»:

договір банківського вкладу № ДФЛ-642742/01 від 24.06.2016, на рахунку якого (НОМЕР_5) станом на 12.01.2018 знаходяться кошти в сумі 50 000,00 дол. США. (П`ятдесят тисяч доларів США нуль центів). Нараховані та несплачені відсотки за вкладом № ДФЛ-642742/01 знаходяться на рахунку НОМЕР_5 в сумі 1067,45 дол. США, (одна тисяча шістдесят сім доларів США сорок п`ять центів), з урахуванням нарахований у майбутньому відсотків;

договір банківського вкладу № ДФЛ-642741/01 від 24.06.2016, на рахунку якого (НОМЕР_6) станом на 12.01.2018 знаходяться кошти в сумі 100 000,00 євро (Сто тисяч євро нуль центів). Нараховані та несплачені відсотки за вкладом № ДФЛ-642741/01 знаходяться на рахунку НОМЕР_6 в сумі 1746,74 євро (одна тисяча сімсот сорок шість євро сімдесят чотири центи), з урахуванням нарахований у майбутньому відсотків;

поточний рахунок НОМЕР_7 від 15.07.2015, залишок коштів на якому станом на 12.01.2018, складає 59495,43 дол. США (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста дев'яносто п'ять доларів США сорок три центи);

поточний рахунок НОМЕР_8 від 15.07.2015, залишок на якому станом на 12.01.2018, складає 15009,85 євро (п'ятнадцять тисяч дев'ять євро вісімдесят п'ять центів);

поточний рахунок № НОМЕР_9 від 15.07.2015, залишок на якому складає 498,90 грн (чотириста дев'яносто вісім гривень дев'яносто копійок);

картковий рахунок № НОМЕР_10 від 10.10.2016 залишок на якому складає 349,55 дол. США (триста сорок дев'ять доларів США п'ятдесят п'ять центів);

картковий рахунок НОМЕР_11 від 14.07.2016 року, залишок на якому складає 60,00 євро (шістдесят євро нуль центів). Нараховані кошти по «Доходному сейфу» по вказаній картці знаходяться на рахунку № НОМЕР_12 в сумі 341,79 євро (триста сорок один євро сімдесят дев'ять центів);

картковий рахунок № НОМЕР_13 від 10.10.2016 залишок на якому складає 34,24 грн. (тридцять чотири гривні двадцять чотири копійки).

Грошові вклади з відповідними відсотками, нарахуваннями та компенсаціями виплатами, що знаходяться на зберіганні у ПАТ «КБ «Приватбанк»:

09.10.2011 картковий рахунок - НОМЕР_14, залишок - 4,24 грн;

17.07.2013 картковий рахунок - НОМЕР_15, залишок - 5166,92 грн;

22.04.2008 картковий рахунок - НОМЕР_16, залишок - 345,14 доларів США;

26.07.2013 кредитний картковий рахунок - НОМЕР_17, особисті кошти - 4111,28 грн;

корпоративний рахунок НОМЕР_18, поточна сума - 21948,43 грн;

корпоративний рахунок НОМЕР_19, поточна сума -14,21 грн.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7