Справа № 464/1183/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/405/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 464/1183/18 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 296 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 05 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 05 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500.00 грн. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 30 грудня 2017 року близько 22 год 55 хв., перебуваючи в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_2 , яке належить ФОП ОСОБА_8 , з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки та моралі, вчинив хуліганські дії, які за своїм змістом відзначались особливою зухвалістю, а саме почав виражатися в сторону відвідувачів кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які відпочивали у даному закладі, грубою нецензурною лайкою. В подальшому, взяв обома руками дерев`яний стілець, кинув його об землю, від чого даний стілець розламався. Після чого, ОСОБА_5 взяв із одного з столів фужери та посуд, і почав кидати їх об підлогу, таким чином розбиваючи їх. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв ФОП ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 3275 грн.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_5 покликається на такі доводи: показання свідка ОСОБА_9 є неправдивими, оскільки в момент нападу на нього вона не була на своєму робочому місці (за барною стійкою), а перебувала в приміщенні, з якого не видно залу кафе та фізично не могла бачити початок інциденту; вважає, що ОСОБА_9 є фінансово заангажованою, оскільки вона неодноразово зазначала, що якщо він не сплатить за розбитий посуд та стілець, то це доведеться зробити їй; не слід брати до уваги показання свідка ОСОБА_10 , оскільки він не перебував у приміщенні кафе, і не міг бути свідком інциденту; зазначає, що пред`явлення особи для впізнання було проведено з грубими порушеннями, а саме: з ОСОБА_10 вони бачилися у коридорі Сихівського ВП перед процедурою пред`явлення особи до впізнання, один із статистів був в однострої муніципальної поліції, а два інші мали різкі відмінності у віці та зовнішності та вирізнялися недостатньою охайністю, а тому, на думку апелянта, протокол пред`явлення особи для впізнання від 28.02.2019 слід визнати неналежним доказом. Вважає, що показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не підтверджують вчинення ним кримінального правопорушення, оскільки дані свідки прибули вже після інциденту.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце судового розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 , отримав копію ухвали судді Львівського апеляційного суду від 13 травня 2019 року про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою, про що свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Проте, у подальшому обвинувачений ОСОБА_5 у судові засідання, які призначалися на 18 липня 2019 року, 17 жовтня 2019 року, 31 жовтня 2019 року та 26 грудня 2019 року не з`являвся, а судові повістки поверталися до апеляційного суду без вручення адресату.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Також судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 тривалий час не цікавиться станом розгляду справи за його апеляційною скаргою, ігнорує виклики апеляційного суду, а також те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 без його участі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме:
- показаннями представника потерпілої ФОП ОСОБА_8 ОСОБА_11 у суді першої інстанції, згідно з якими 30 грудня 2017 року близько 23 год. йому подзвонив бармен і повідомив, що у кафе невідомий чоловік б`є посуд, ламає та перекидає меблі. Він зібрався і через 20 хв. приїхав у кафе. Там уже були працівники поліції. В кафе було багато розбитого посуду, перевернуті та поламані меблі. Обвинуваченого тримали працівники державної служби охорони, а він поводив себе неадекватно, виражався нецензурною лайкою;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що про те, що вона працює в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 30.12.2017 в кафе було дуже багато людей. Близько 22 год. в кафе зайшов обвинувачений ОСОБА_5 , який був у стані алкогольного сп`яніння. Через деякий час він запросив одну із відвідувачок на танець. Коли вони потанцювали до них підійшов чоловік цієї жінки і в нього з обвинуваченим виник конфлікт. Обвинувачений поводив себе агресивно, вживав нецензурну лексику, бив посуд, зламав об підлогу стілець;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , інспектора Управління патрульної поліції, даними ним у суді першої інстанції про те 30.12.2017 близько 23 год. на службовий планшет їм прийшло повідомлення, про те, що потрібна допомога працівника ДСО в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 . Вони прибули на місце події. До них підійшов чоловік, який представився директором закладу. В кафе було дуже багато людей. Вони підійшли до бармена, який повідомив, що невідомий чоловік побив посуд і поламав меблі, та вказав на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила хуліганські дії. Після чого він з директором кафе сіли за стіл і він написав заяву. Обвинувачений сидів на кріслі, поводив себе агресивно, на вигляд був в стані алкогольного сп`яніння, від нього було чути запах алкоголю. Працівники кафе вказували на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила хуліганські дії;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , інспектора Управління патрульної поліції, даними ним у суді першої інстанції, які за своєю суттю є аналогічними показанням свідка ОСОБА_12 ;
- показаннями свідка ОСОБА_10 даними в суді першої інстанції, який підтвердив, що обвинувачений поводив себе неадекватно, виражався нецензурною лайкою, бив тарілки, фужери, а також розламав крісло;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який у суді першої інстанції повідомив, що у 2017 році він працював працівником поліції. 30.12.2017 надійшло повідомлення про те, що невідома особа вчиняє хуліганські дії у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 ., після чого вони прибули на місце події. У кафе було багато людей, переважно жінки, на підлозі було багато розбитого посуду та поламані стільці. Працівники закладу та відвідувачі вказували на обвинуваченого ОСОБА_5 , як на особу, яка вчиняла хуліганські дії.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена письмовими доказами, а саме документами:
- довідкою №07 від 31.12.2017 про те, що хуліганськими діями невідомої особи було зірвано режим роботи кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 з 22 год 55 хв. 30 грудня 2017 року по 03 год 31 грудня 2017 року (т.1 а.с.144);
- актом № 01 від 01.01.2018, складеним комісією кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », відповідно до якого сума завданих збитків становить 3275 грн (т.1 а.с.145);
- протоколом огляду предметів від 27.02.2018 (т.1 а.с.158);
- постановою про визнання речовими доказами від 27.02.2018, відповідно до якої дерев`яний стілець, коричневого кольору, на спинці та сидінні обшитий тканиною, який належить ФОП ОСОБА_8 кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_2 , який був розламаний 30.12.2017, визнано речовим доказом (т.1 а.с.159);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28.03.2018, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_10 упізнав ОСОБА_5 та пояснив, що саме цей чоловік, 30.12.2017 близько 22 год 55 хв, перебуваючи в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_2 влаштував хуліганські дії, а саме взяв обома руками дерев`яний стілець, кинув його об землю, від чого даний стілець розламався, а після чого взяв зі столу фужери та посуд і почав їх кидати об підлогу, розбиваючи їх (т.1 а.с.161-163).
На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами та надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним по справі об`єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
На виконання вимог закону суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу вироку об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

З огляду на викладене апеляційні доводи обвинуваченого про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичними обставинам справи колегія суддів до уваги не бере.

Судовою колегією відхиляються доводи обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_9 є фінансово зацікавленою особою, оскільки таке не підтверджується жодними доказами.

Також апеляційний суд не бере до уваги твердження апелянта щодо визнання протоколу пред`явлення особи до впізнання від 28 лютого 2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 упізнав ОСОБА_5 як особу, яка вчиняла хуліганські дії у кафе-барі «Енергія», недопустимим доказом, оскільки зазначений доказ був отриманий слідчим з дотриманням вимог ст.ст. 223, 228, 231 КПК України, без істотних порушень прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зокрема, свідок ОСОБА_10 упізнав ОСОБА_5 за такими прикметами: особа чоловічої статі, вік 35-40 років, повна тілобудова із залисиною на голові. Крім цього, підозрюваний підписав зазначений протокол без будь-яких зауважень щодо порядку та процедури проведення впізнання. Суд належним чином перевірив порядок пред`явлення ОСОБА_5 для впізнання, дані, одержані в результаті таких процесуальних дій, визнав допустимими й достовірними доказами й послався на них у вироку на обґрунтування своїх висновків, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, не встановлено.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, працює, є головою благодійного фонду, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, призначив обвинуваченому мінімальне покарання в межах санкції вчиненого ним злочину у виді штрафу. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим й вмотивованим, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 05 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3