Справа № 750/3710/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/178/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001505 від 08.03.2019 року, за апеляційними скаргами прокурора та захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, Московської області, м. Климовськ, росіянина, громадянина Російської Федерації, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

- 06.03.2019 року Деснянським районним судом м. Чернігова, який скасовано в частині призначеного покарання вироком Чернігівського апеляційного суду від 30.10.2019 року, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 місяців арешту та штрафу в розмірі 1020 грн., який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України постановлено виконувати самостійно,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року 11 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.03.2019 року з урахуванням вироку Чернігівського апеляційного суду від 30.10.2019 року призначити остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 1020 грн.

На підставі ч.3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 1020 грн. виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

В своїй апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок відносно останнього змінити, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року 11 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням приписів ст. 72 КК України, до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.03.2019 року, з урахуванням вироку Чернігівського апеляційного суду від 30.10.2019 року, і остаточно призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.05.2018 року ухвалено виконувати самостійно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 29 вересня 2019 року.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив після вироку Деснянського районного суду м. Чернігова, однак до вироку Чернігівського апеляційного суду від 30.10.2019 року, а саме 07-08 березня 2019 року. Отже, судом при призначенні покарання, необґрунтовано не застосовано ч. 4 ст. 70 КК України, тобто закон який підлягав застосуванню. В той же час, необґрунтовано застосовано положення ст. 71 КК України, яка не підлягає застосуванню.

Крім того, покарання у виді штрафу, яке призначено вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.05.2018 року, вже було приєднано вироком Чернігівського апеляційного суду від 30.10.2019 року, тому самостійне його виконання є неможливим.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував щире каяття ОСОБА_7 , активне сприяння в розкритті злочину, який не є тяжким, а також те, що обвинувачений повністю повернув потерпілому викрадені гроші, претензій до ОСОБА_9 потерпілий не має, просив розглядати справу без його участі.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що в період часу з 23 год.00 хв., 07.03.2019 року по 00 год.00 хв., 08.03.2019 року, ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в кв. АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав із чоловічої сумки грошові кошти в сумі 3600 грн. 00 коп., які належать ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 в скоєні кримінального правопорушення відповідає встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими доказами, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку. Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого апелянтом не оскаржується.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_7 про дату, час і місце апеляційного розгляду кримінального провадження повідомлений належним чином, заяв про відкладання розгляду справи від нього не надходило, також не було і клопотань про обов`язкову його участь у судовому засіданні. Відповідно до вимог КПК України, його явка не є обов`язковою та не перешкоджає проведенню розгляду, тому колегія суддів вважає за можливе апеляційне провадження проводити за відсутності обвинуваченого.

В судовому засіданні суду 1 інстанції обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. В скоєному каявся, просив суворо не карати.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, його сімейний та майновий стан, стан здоров`я, обставини, що пом`якшують його покарання, - з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що його обтяжує, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і обґрунтовано дійшов висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією інкримінованої статті, за правилами положень ч. 1 ст. 71, з урахуванням ч. 3 ст. 72 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом 1 інстанції закону України про кримінальну відповідальність при визначенні ОСОБА_7 остаточного покарання не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно норми ст. 71 КК України та за сталою судовою практикою, висновки якої було сформульовано в п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», встановлено, що за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Матеріалами провадження встановлено, що вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2019 року ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту, який набув законної сили 30.10.2019 року.

Даний вирок суду 1 інстанції в частині призначеного покарання скасовано вироком Чернігівського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року та ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК України призначено покарання у виді 3 місяців арешту. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.05.2018 року, та остаточно визначено покарання у виді 3 місяців арешту та штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн. ухвалено виконувати самостійно.

Також з матеріалів провадження вбачається, що інкримінований обвинуваченому злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, останній вчинив в ніч з 07.03.2019 року на 08.03.2019 року, тобто після проголошення попереднього вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 березня лютого 2019 року, але до набрання ним законної сили.

Тому суд 1 інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання правильно застосував положення ст.71 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

На час ухвалення оскаржуваного вироку, попередній вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.03.2019 року набрав законної сили, призначене за ним покарання належало відбувати, а тому при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків презумпція невинуватості як загальна засада кримінального провадження ніяким чином порушена бути не могла.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконуються самостійно.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2018 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень, не виконаний, а штраф не сплачений.

Відповідно до п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, покарання має бути визначено у вироку таким чином, щоб під час його виконання не виникало жодних сумнівів стосовно його виду і розміру.

Враховуючи дані вимоги закону, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про безпідставне зазначення у оскаржуваному вироку рішення про самостійне виконання вироку суду від 18.05.2018 року, є безпідставними.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів вказані захисником обставини, що пом`якшують покарання, та дані про особу обвинуваченого за своєю сутністю не є такими, що дають підстави для безумовного застосування положень ст. 75 КК України.

Посилання адвоката в апеляційній скарзі, що судом не врахована пом`якшуюча покарання обставина добровільне відшкодування збитків шляхом повернення обвинуваченим потерпілому викраденого, не відповідає дійсності, так як викрадені кошти фактично повернуті за допомогою працівників поліції, після розкриття злочину.

Всі пом`якшуючі обставини, які встановлені судом, враховані при призначенні обвинуваченому покарання, тому твердження захисника про неврахування судом першої інстанції таких обставин не заслуговують на увагу.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 376, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4