КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

08 квітня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Шубівка Кагарлицького району Київської області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на два місяці, тобто до 10.04.2020 року.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не змінились, а інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, дані про те, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу в матеріалах кримінального провадження відсутні, тому, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому слід продовжити строк тримання під вартою ще на два місяці.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2020 та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби, з покладенням на нього необхідних додаткових процесуальних обов`язків.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що зазначена ухвала є необґрунтованою, і як наслідок незаконною, оскільки, прокурор в судовому засіданні не навів доказів на підтвердження обставин, передбачених п. п. 2 та 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а єдиним його аргументом була лише тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_5 , і відповідно, суворість покарання, яке йому загрожує в разі визнання винним, у зв`язку з чим, відповідно до норм закону, суд повинен був змінити застосований щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на менш суворий.

Зокрема, як вказує апелянт, будь-яких даних про те, що ОСОБА_5 буде переховуватися від суду, прокурором не було надано, як при застосуванні запобіжного заходу, так і вкотре при його продовженні.

Крім того, просить апелянт звернути увагу на те, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, є особою не молодою, через що має ряд захворювань, які ускладнюються внаслідок тривалого перебування під вартою в умовах СІЗО, має постійне місце проживання та реєстрації у м. Києві, міцні соціальні зв`язки, сім`ю та інших родичів, які мешкають у м. Києві, матір похилого віку, яка потребує допомоги, як матеріальну, так і в побуті.

Також, як зазначає апелянт, прокурор не надав жодних даних про існування інших ризиків, які підлягають доведенню, а саме можливість знищення або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків чи експертів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення, і це тому, що таких ризиків, на думку апелянта, у даному кримінальному провадженні не існує.

Як вважає апелянт, і суд першої інстанції не надав належної оцінки недоведеності прокурором існування будь-яких ризиків, а також проігнорував всі доводи захисту, у тому числі практику Європейського суду з прав людини та, в порушення вимог п. п. 2-4 ч. 1 ст. 196 КПК України, в ухвалі не зазначив обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу та посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора та потерпілого, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просили залишити її без задоволення; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що прокурор у судовому засіданні не навів доказів на підтвердження обставин, передбачених п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а єдиним його аргументом була лише тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_5 та відповідно суворість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним, у зв`язку з чим, з огляду на процитовані у скарзі норми закону, суд, на думку захисника, повинен був змінити застосований щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на менш суворий, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.

При цьому, всупереч доводам апеляційної інстанції, суд першої інстанції у своєму рішенні обґрунтував наявність законних підстав для продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вимогами кримінального процесуального законодавства, оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися, а інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження щодо нього.

Посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 тримається під вартою вже півтора роки, а також на те, що прокурором, як при застосуванні запобіжного заходу, так і вкотре при його продовженні, не було надано будь-яких даних про те, що обвинувачений буде переховуватися від суду, так само, як і посилання на те, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою немолодою, через що має ряд захворювань, які ускладнюються внаслідок тривалого перебування під вартою в умовах СІЗО, має місце постійного проживання та реєстрації в м. Києві, а також міцні соціальні зв`язки, в тому числі матір похилого віку, яка потребує допомоги, як самі по собі так і в сукупності, не можуть служити підтвердженням належної процесуальної поведінки обвинуваченого та відсутності ризиків, з якими закон повязує можливість продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Більш того, питання щодо наявності чи відсутності доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є предметом безпосередньо судового розгляду, а не розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, предметом якого є лише наявність ризиків, з якими закон повязує можливість застосування або продовження вказаного запобіжного заходу.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, а також інші матеріали кримінального провадження та навів у своїй ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне судове рішення.

У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на два місяці, тобто до 10.04.2020 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1539/2020

Категорія: ч. 1 ст. 115 України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1