Номер провадження: 11-кп/813/899/20
Номер справи місцевого суду: 520/3967/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000362 від 13 лютого 2018 року, відносно

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ткібулі Респубілки Грузія, громадянина України, грузина, з середньою освітою, не працюючого, маючого на утриманні 3-ох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.185; ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2018 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.185; ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1), 2), ч.1 та пунктом 2) ч.2 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зараховано ОСОБА_9 , як частково відбуте покарання, строк його попереднього ув`язнення з 13 лютого 2018 року по 21 травня 2018 року.
Вирішено питання з речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 13 лютого 2018 року приблизно о 15:00 годині обвинувачений ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку №39/1 по вулиці Академіка Вільямса в м. Одесі, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи за мету заволодіти чужим майном, підійшов до стоячого на узбіччі проїжджої частини автомобілю «DAEWOO Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , відкрив його двері та з переднього пасажирського сидіння викрав належну потерпілій ОСОБА_12 жіночу сумку, в якій знаходилось належне потерпілій майно, завдавши їй матеріальну шкоду на загальну суму 1940 гривень.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 , 13 лютого 2018 року, приблизно о 15 годині 20 хвилин знаходячись в автомобілі «Мазда 626» реєстраційний номер НОМЕР_2 в кузові зеленого кольору, яка була припаркована на узбіччі проїжджої частині вулиці Академіка Вільямса біля будинку №74 в м. Одесі, побачив потерпілого ОСОБА_13 , який припаркувавши автомобіль «Хюндай Соната» реєстраційний номер НОМЕР_3 біля будинку №74 по вулиці Академіка Вільямса в м. Одесі, вийшов з нього та почав переходити через проїжджу частину вулиці Академіка Вільямса в бік будинків з непарними номерами.
В цей момент, обвинувачений ОСОБА_9 , визначивши майно, що знаходилось в автомобілі «Хюндай Соната» об`єктом свого злочинного посягання та з метою реалізації своїх злочинних намірів, направлених на відкрите викрадання чужого майна діючи повторно, умисно, розуміючи, що здійснює свої злочинні дії відкрито в присутності великої кількості людей, що пересуваються вулицею Академіка Вільямса в м.Одесі, підійшов до вищевказаного автомобіля, відкрив водійські двері автомобіля «Хюндай Соната» д.з.н. НОМЕР_3 шляхом підбору ключа та проник до нього через водійські дверцята.
Після цього обвинувачений ОСОБА_9 , з переднього пасажирського сидіння автомобілю «Хюндай Соната» д.з.н. НОМЕР_3 відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_13 після чого зачинивши водійські дверцята зазначеного автомобіля попрямував до автомобіля «Мазда 626» д.н.з. НОМЕР_2 , не реагуючи на зауваження та законні вимоги ОСОБА_14 , який став очевидцем вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 злочину, припинити злочинне діяння та повернути щойно викрадені речі потерпілого, обвинувачений ОСОБА_9 з викраденим майном яке належить потерпілому ОСОБА_13 , сів на водійське місце автомобіля «Мазда 626» д.н.з. НОМЕР_2 , на якому зник з місця вчинення ним злочину, отримавши можливість розпорядитися майном на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на суму 3650 гривень.
Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала
Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просив скасувати оскаржуваний вирок суду в частині призначеного судом покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.185 3 (три) роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України 6 (шість) років позбавлення волі.
Ні підстав ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити до відбуття покарання у виді 6 (років) позбавлення волі.
Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтував тим, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням положень закону України про кримінальну відповідальність, оскільки призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений не має конкретного місця проживання, офіційного місця роботи та будь-якого виду заробітку. Також судом не враховано, що обвинувачений вчинив два злочину впродовж 20 хвилин і зник з місця вчинення злочинів на автомобілі. Крім того, суд безпідставно до обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_9 відніс його щире каяття, оскільки під час досудового розслідування він свою вину не визнавав та відмовився від дачі будь-яких показань.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначив, що вважає оскаржуваний вирок суду законним та обґрунтованим.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду
В судовому засіданні апеляційного суду, прокурор ОСОБА_7 , підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Крім цього, прокурор відмовився від клопотання про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, пояснення обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за ч 2. ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознакою відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції невірно застосовані положення закону України про кримінальну відповідальність, а призначене покарання не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Пунктом 3 ч.1 ст.65 КК України передбачено, що суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінальних покарань" (далі - Постанова ПВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно з положеннями ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального Закону та Постанови ПВСУ, застосувавши у даному кримінальному провадженні положення ст.75 КК України з відповідним обґрунтуванням та наявності належних підстав у достатній кількості.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених обвинуваченим ОСОБА_9 злочинів, та зазначив, що згідно зі ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.186 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Разом з тим, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання врахував, в якості обставин, що пом`якшують покарання визнання обвинуваченим вини, його щире каяття у скоєному.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_15 судом першої інстанції не встановлено.

Апеляційний суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є громадянином України, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, хворіє на цукровий діабет 2-го ступеню, на обліку у психіатра та нарколога не значиться.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги відсутність збитків, завданих злочином та відсутність у потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 будь-яких претензій до обвинуваченого.

Апеляційний суд також враховує те, що обвинувачений ОСОБА_9 під час судового розгляду повністю визнав свою вину у вчинених злочинах та щиро розкаявся у вчиненому.

Між тим, апеляційний суд звертає увагу, що з часу вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому злочинів минуло два роки, та він, до теперішнього часу, нових злочинів не вчиняв, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для застосування до ОСОБА_9 положень ст.75 КК України, враховуючи встановлені у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 , попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду - без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м.Одеси від 21 травня 2019 року, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000362 від 13 лютого 2018 року, - залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4