Справа № 204/4483/17
Провадження № 1-кп/204/53/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2020 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
за участю захисника: ОСОБА_4 ,
за участю обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпропетровську, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше судимого:
- 05 квітня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.190 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
- 15 червня 2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України до трьох років та трьох місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення зазначеним покаранням менш сурового покарання, визначеного вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.04.2016 року, остаточно визначити покарання у вигляді трьох років трьох місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2017 року ОСОБА_5 скасувати іспитовий строк, засудженого направити для відбуття покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив, та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, в липні місяці 2017 року, повторно став на шлях вчинення умисного кримінального правопорушення проти власності.
Так, ОСОБА_5 18 липня 2017 року приблизно о 14.20 годині, перебуваючи на футбольному полі, яке розташоване на території КЗОСЗШ № 34, за адресою: м. Дніпро, вул. Д. Кедріна, 57, побачив спортивний рюкзак, який належить малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому знаходився мобільний телефон lphone 6, 64 Gb, imei: НОМЕР_1 , який належить малолітньому потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, та діючи повторно, умисно, із корисливих мотивів та особистої зацікавленості, впевнившись, що його дії залишаються таємними для оточуючих, взяв зі спортивної сумки мобільний телефон lphone 6, 64 Gb і заховав собі під одяг. Після цього, ОСОБА_5 , отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, з таємно викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, спричинивши матеріальний збиток згідно судово-товарознавчої експертизи № 2322 від 20.07.2017 року, на загальну суму 8300,00 грн. малолітньому потерпілому ОСОБА_7 .
Крім того, ОСОБА_5 18 липня 2017 року приблизно о 14.20 годині, перебуваючи у на футбольному полі, яке розташоване на території КЗОСЗШ № 34, за адресою: м. Дніпро, вул. Д. Кедріна, 57, побачив спортивний рюкзак, який належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому знаходився мобільний телефон «Motorola Verizon XT 907», чорного кольору, який належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, та діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів та особистої зацікавленості, впевнившись, що його дії залишаються таємними для оточуючих, взяв зі спортивної сумки мобільний телефон «Motorola Verizon XT 907», чорного кольору, imei: НОМЕР_2 і заховав собі під одяг. Після цього, ОСОБА_5 , отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, з таємно викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, спричинивши матеріальний збиток згідно судово-товарознавчої експертизи № 2321 від 20.07.2017 року, на загальну суму 1124,75 грн. неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих злочинах, передбачених ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю і підтвердив та не оспорював обставини зазначені в обвинувальному акті, просив суворо не карати.
Від потерпілого ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_9 надійшла заява, в якій вони просять суд слухати провадження за їх відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вони не мають, цивільний позов заявляти не будуть, просять призначити покарання на розсуд суду. Не заперечує щодо проведення розгляду справи відповідно до ст.349 КПК України.
Від потерпілого ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_10 надійшла заява, в якій вони просять суд слухати провадження за їх відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вони не мають, цивільний позов заявляти не будуть, просять призначити покарання на розсуд суду. Не заперечує щодо проведення розгляду справи відповідно до ст.349 КПК України.
У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого (а.п.106-114), судово-товарознавчу експертизу № 2322 від 20.07.2017 року (а.п.39-42), звіт про фактичні витрати на проведення експертизи (а.п.37), судово-товарознавчу експертизу № 2321 від 20.07.2017 року (а.п.97-101), звіт про фактичні витрати на проведення експертизи (а.п.96); протокол пред`явлення особи для впізнання від 19.07.2017 року, з фото- таблицею (а.п.103-104); постанови про визнання речовими доказами (а.п.16,32,76,91), та визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання судом враховуються вимоги, передбачені ч.1 ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.2 ст.185 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий, має не зняту і непогашену у встановленому Законом порядку судимість, вчинив злочини середньої тяжкості проти власності за обставинами, викладеними у вироку, на обліку лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває.
Як пом`якшуючі покарання обставини, відповідно до ст.66 КК України, суд враховує щире каяття обвинуваченого. Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, є вчинення злочину щодо малолітнього.
Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.185 КК України, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, цілям його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено.
У суду не виникає переконання в тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального виконання покарання. З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як видно з положень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Оскільки новий злочин за зазначеним кримінальним провадженням обвинуваченим було вчинено після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, суд на підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання ОСОБА_5 частково приєднує невідбуту частину покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2016 року.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню не обирався, клопотань про його обрання не надходило.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно ч.2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого фактичну вартість проведення судових товарознавчих експертиз, згідно наданих звітів.
Цивільні позови не заявлені.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання: три роки три місяці позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року та остаточно ОСОБА_11 призначити покарання у вигляді трьох років чотирьох місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 07 липня 2020 року, зарахувавши у строк відбуття покарання строк знаходження ОСОБА_5 під вартою в ДУ «ДУВП№4» з 19.07.2017 року по 07 липня 2020 року включно.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню не обирався.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави фактичну вартість проведення судової товарознавчої експертизи № 2322 від 20.07.2017 року у розмірі 170 грн..
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави фактичну вартість проведення судової товарознавчої експертизи № 2321 від 20.07.2017 року у розмірі 170 грн..
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1