Справа № 296/5306/20
УХВАЛА

Іменем України

01 липня 2020 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В :
До Корольовського районного суду м.Житомира надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст. 174 КПК України.
Адвокат у вимогах даного клопотання просить скасувати арешт, накладений ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03.04.2020 року у справі №295/2551/20, на 1/4 частку квартир АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 .
Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, вказує, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано. Також посилається на те, що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 22.06.2020р. скасовано повідомлення про підозру від 01.04.2020р., що складено ОСОБА_4 . Тому, на думку захисника, відпала необхідність у застосуванні такого обов`язкового додаткового покарання як конфіскація майна, передбачена санкцією ч.3 ст.368 КК України.
Ініціатор клопотання в засідання суду не з`явився.
Слідчий в поданому клопотанні просила розгляд справи здійснювати у її відсутність, не заперечувала проти задоволення клопотання адвоката.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч.1 ст.170 КПК України).
Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (ч. 2 ст. 173 КПК України). При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.
Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03.04.2020р. у справі №296/2551/20 клопотання cтаршого слідчого СУ ГУНП України в Житомирській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000012 від 27.01.2020 задоволено. Накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме: 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 11.01.1999, виданого виконкомом Оріхівської міської Ради, із забороною права на відчуження та розпорядження цим майном.
Слідчий суддя вважав підозру у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, обґрунтованою, докази можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення достатніми. У випадку визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, до нього може бути застосовано судом обов`язкове додаткове покарання, передбачене санкцією цієї статті, у вигляді конфіскації майна. Слідчий суддя вважав, що з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та з огляду на те, що втручання органів досудового розслідування у права і свободи особи є розумним та пропорційним меті кримінального провадження, клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягало задоволенню.
В подальшому ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 22.06.2020р. у справі № 296/5220/20 скасовано повідомлення про підозру від 01.04.2020 року, що складено Старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_6 та погоджене прокурором Військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_7 , яке вручено 01.04.2020 року ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000012 від 27.01.2020 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КПК України.
Вирішуючи питання на предмет задоволення клопотання про скасування арешту майна, слідчим суддею враховується наступне.
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна із можливістю надання учасниками процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.
Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Як вже зазначалось, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 22.06.2020р. у справі № 296/5220/20 скасовано повідомлення про підозру від 01.04.2020 року, що складено Старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_6 та погоджене прокурором Військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_7 , яке вручено 01.04.2020 року ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000012 від 27.01.2020 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КПК України.
Слідча в поданому клопотанні не заперечувала щодо задоволення клопотання адвоката про скасування арешту майна.
Враховуючи, що у матеріалах клопотання наявне рішення суду, яким скасовано повідомлення про підозру, вручену 01.04.2020 року ОСОБА_4 , при цьому органом досудового розслідування не надано суду доказів щодо апеляційного перегляду вказаного рішення, спростовується правова підстава для арешту майна ОСОБА_4 .
Також, слідчий суддя враховує, що слідча також не заперечувала проти задоволення клопотання адвоката.
Відтак, клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту тимчасово вилученого майна є таким, що підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-175, 309 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту тимчасово вилученого майна задовольнити.
Скасувати арешт 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 11.01.1999, виданого виконкомом Оріхівської міської Ради, із забороною права на відчуження та розпорядження цим майном.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1