Справа № 461/6305/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/313/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0002359 за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 28.01.2020 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скнилова, Пустомитівського району, Львівської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня Коледжу телекомунікаційних зв`язків, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судженого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9

представника неповнолітнього ОСОБА_10 , обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року, яким неповнолітнього ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 15 - ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі .

Відповідно до ч.1 ст. 105 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання у виді 1(одного) року позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч.2 ст. 105 КК України, застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру - передати неповнолітнього ОСОБА_11 під нагляд батька ОСОБА_10 до досягнення повноліття.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченомута вільнення його відбування із застосуванням примусових заходів виховного характеру змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виключити з вироку Галицького районного суду Львівської області від 28.01.2020 з мотивувальної частини абзац щодо обрання покарання та з резолютивної частини вказівку на призначення (обрання) ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

Апелянт не спорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт покликається на те, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст. 373 КПК, постановив вирок, яким визнав обвинуваченого винуватим у вчинені кримінального правопорушення та керуючись ст. 105 КК України звільнив його від покарання без визначення такого виду і розміру та застосував примусові заходи виховного характеру.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції призначивши вироком від 28.01.2020 покарання у виді 1 року позбавлення волі неповнолітньому ОСОБА_7 , який на підставі ст. 105 КК України підлягав звільненню від покарання, застосував закон України про кримінальну відповідальність, що не підлягає застосуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 413 КПК України, застосування закону, який не підлягає застосуванню, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Дана апеляційна скарга подана з метою не залишення без реагування явно незаконного судового рішення, яке суперечитиме таким засадам кримінального провадження, як верховенство права та законності.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.05.2019 року о 16 год. 40 хв., неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «Pull&Bear» TOB «ПУЛ ЕНД БЕА УКРАЇНА», що знаходиться у ТРЦ, «Forum-Lviv», за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7-Б, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно намагався викрасти взуття, кросівки марки «Pull&Bear», арт: 3342/012/004/40 вартістю 613 грн. 10 коп., однак свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були викриті працівником вказаного магазину.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про задоволення апеляційної скарги, думку представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися під час судового засідання і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 , за ч.2 ст.15 - ч.1 ст. 185 КК України, закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Висновки суду, який врахував сукупність всіх обставин кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його щире розкаяння та подальшу поведінку, про можливість звільнення ОСОБА_7 від покарання і застосування до нього примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батька до досягнення повноліття, мотивовані належним чином і в апеляційній скарзі прокурора під сумнів не ставляться.

Разом з тим, доводи прокурора, що внаслідок неправильного тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, яке суперечить його точному змісту, суд першої інстанції безпідставно призначив ОСОБА_12 покарання, оскільки заходи примусу до неповнолітніх, які звільняються від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру на підставі ст. 105 КК України не застосовуються, є обґрунтованими.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.

Вжиті у Кримінальному кодексі України формулювання «звільнення від покарання» (ч.ч. 4, 5 ст. 74, ч.1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст.ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання (ст. 78 КК України) дають підстави для висновку про те, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому.

У зв`язку із зазначеним вище, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання на підставі ст. 105 КК України, суд повинен був звільнити ОСОБА_12 від покарання без визначення його виду і розміру та застосувати примусові заходи виховного характеру.

Згідно зі ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку колегії суддів та у відповідності до вимог ст.ст. 408, 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке виразилось у неправильному тлумаченні закону, що суперечить його точному змісту, є підставою для зміни вироку шляхом виключення з нього рішення про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. - ч.1 ст. 185 КК України і задоволення апеляційних вимог прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року, щодо неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України, - змінити в частині призначення покарання.

Виключити з вироку Галицького районного суду Львівської області від 28.01.2020 з мотивувальної частини абзац щодо обрання покарання та із резолютивної частини вказівку на призначення ОСОБА_7 , за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, покарання у виді 1 року позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: