КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої - ОСОБА_10
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду кримінальне провадження №0000791 від 08.05.2017 року стосовно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Обухів Київської області, громадянина України, який має середню освіту, має на утриманні неповнолітню дитину, працює водієм ТОВ «ЛСДМ Транс», зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 04 квітня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_12 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення.

Також, цим вироком залишено без розгляду цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_12 та ТОВ «ЛСДМ ТРАНС» за завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 99 919 грн. 76 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., а також вирішено питання щодо наявних у справі речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується в тому, що 06 травня 2017 року близько 11 години 55 хвилин, керуючи службовим технічно справним автомобілем «МАЗ 544008», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував у з`єднанні з напівпричепом «KOGEL SN24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався автодорогою Київ-Знам`янка в бік до м. Києва. Наближаючись до перехрестя доріг, що на 39 км. автодороги Київ-Знам`янка Н-01 та 36км+700м автодороги Київ-Обухів Р-01, що в с. Таценки Обухівського району Київської області, в порушення вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50» та вимог пункту 12.9 б) яким передбачено, що «Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), рухався із швидкістю 95?107 км/год та в порушення вимог пункту 2.3 б) ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та пункту 2.3 д) ПДР України, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, своєчасно не виконавши вимоги пункту 12.3 ПДР України, яким передбачено, що «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не вжив заходів для зупинки керованого ним транспортного засобу, у наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «OPEL ASTRA» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , яка рухаючись автодорогою Київ-Обухів Р-01, доїхавши до вище вказаного перехрестя, виконавши вимоги дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», зупинилася перед дорожньою розміткою 1.12. «Стоп лінія», після чого розпочала виїзд на перехрестя для виконання маневру вліво, для руху в бік м. Знам`янка.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до Обухівської ЦРЛ.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 11 від 02.02.2018 встановлено, що у ОСОБА_9 , 1957 року народження, згідно медичної документації виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, забою лівої легені, переломів 3-10 ребер зліва, ускладнених пневмотораксом, частково згорнутим гемотораксом, перелому лівої лопатки. Виявлені ушкодження в комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.
Грубе порушення водієм ОСОБА_12 вимог пунктів 2.3. б), 2.3д), 12.3, 12.9 б) та вимог дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_12 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_9 .

За результатами судового розгляду суд визнав недоведеним обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у зв`язку з чим дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_12 з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

На вказаний вирок суду прокурор Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_13 та потерпіла ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування виправдувального вироку Обухівського районного суду Київської області від 04.04.2019 року стосовно ОСОБА_12 , у зв`язку із неповнотою судового розгляду істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. В ході апеляційного розгляду просить ретельно і повною мірою дослідити та надати належну правову оцінку доказам наданих суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що відповідно до положень ст.ст. 370, 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п.п. 16, 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. У мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Проте, приймаючи рішення про невинуватість ОСОБА_12 , суд однобічно оцінював докази, надаючи перевагу позиції сторони захисту, допустивши при цьому ряд протиріч в оскаржуваному вироку.

Також вказує, що суд безпідставно визнав недопустимими доказами, зокрема: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.05.2017 року та план-схему до вказаного протоколу огляду; постанову про призначення комплексної фото-технічної та автотехнічної експертизи від 06.02.2018 року, винесеної слідчим Обухівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_14 та складений ним протокол огляду місця події від 06.02.2018 року; висновок експерта від 18.07.2018 року №19/12-1/83/84-СЕ/18, оскільки такі докази підписані, складені не уповноваженою особою та проведенні на підставі процесуальних рішень не уповноваженої особи, а також «білий паперовий конверт, на якому барвником синього кольору рукописно нанесений текст: «Диск «DVD-R» на який скопійовано два файли під назвою («avaria Kishka.avi» та «avaria Kishka2.avi») відеозаписів дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06.05.2017», постанови про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 09.05.2017 року, диск для лазерних систем зчитування LG «DVD-R» та протокол перегляду відеозапису від 09.05.2017 року.

Крім того, апелянт зазначає, що в ході досудового розслідування кримінального провадження, жоден із критеріїв допустимості доказів не був порушений, усі докази, які досліджувались під час судового розгляду, отримані належними суб`єктами, з дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження, з метою повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального правопорушення; фактичні дані та сам процес їх одержання належним чином закріплені та засвідченні відповідними процесуальними документами, а отже висновок суду про те, що вказані докази є недопустимими зроблено з формальних підстав, лише з огляду на неточності допущені в процесуальних документах. Вважає, що судом надана невірна оцінка висновку експертів, що у свою чергу вплинуло на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_12 .

На переконання прокурора, судом допущені істотні порушення вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення та призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, за наявності доказів винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, судом не застосовано закон України, який підлягає застосуванню.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати оскаржуваний вирок Обухівського районного суду Київської області від 04.04.2019 року стосовно ОСОБА_12 та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання в межах санкції, передбаченої вказаною нормою, а також задовольнити заявлений нею цивільний позов та стягнути з ОСОБА_12 і ТОВ «ЛСДМ ТРАНС» солідарно завдану майнову шкоду в розмірі 99 919,76 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. та 100 000,00 (сто тисяч) грн. моральної шкоди. Також, апелянт просить витребувати у процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000791 від 08.05.2017 року та дослідити в ході апеляційного розгляду наступні докази: картку про рух вказаного кримінального провадження; постанови слідчого СУ Обухівського ВП НП України ОСОБА_15 від 27.06.2017 року, супровідні листи та інші документи, на підставі яких були проведені експертизи №12-1/1326 від 22.08.2017р. та №12-1/1329 від 28.08.2017р.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що викладені в оскаржуваному вироку висновки суду є суперечливими і не містять належного обґрунтування мотивів прийнятого рішення. Так, за наявності кардинально різних пояснень апелянта (потерпілої ОСОБА_9 ) та обвинуваченого ОСОБА_12 , суд з незрозумілих причин взяв за основу пояснення обвинуваченого, при цьому безпідставно не прийняв до уваги доводи потерпілої сторони.

Також вказує, що суд дійшов необгрунтованого висновку про те, що частина слідчих дій та процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні є недопустимими доказами, так як вчинені неуповноваженими особами, оскільки наявні в матеріалах справи (т. а.с. 197-199) витяги з ЄРДР із зазначенням складу групи прокурорів - процесуальних керівників та слідчих повністю спростовують вказані висновки суду і свідчать про допустимість наступних доказів: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.05.2017р. (т.1 а.с. 202-210); ілюстрованої таблиці до протоколу огляду місця ДТП від 06.05.2017р. (т.1 а.с. 211- 225); білий паперовий конверт з надписом Диск DVD-R маркою «LG» з відеозаписами avaria Kishka.avi та avaria Kishka2.avi (т.1 а.с. 242), який весь час існував при матеріалах даного кримінального провадження, а також інших доказів, що сформувались на підставі процесуальних рішень слідчих, які безпідставно визначено судом першої інстанції як не уповноважених.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої, її представника та прокурора, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої; повторно дослідивши за клопотанням прокурора обставини, встановлені під час кримінального провадження; перевіривши матеріали кримінального провадження №0000791 та апеляційні доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою зазначеного кримінального провадження колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, перевірив зібрані на досудовому розслідуванні та досліджені в судовому засіданні докази, на підставі яких ОСОБА_12 було пред`явлене обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України, надавши цим доказам належну оцінку.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України визначено, що вина особи має доводитися в законному порядку, а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та доказах, одержаних незаконним шляхом.

Згідно вимог ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналізуючи вищезазначені положення чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався вказаних вимог закону в ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Отже, всупереч доводам викладеним в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої про те, що у виправдувальному вироку висновки суду зроблені без належного обґрунтування кожного наданого стороною обвинувачення доказу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, об`єктивно з`ясувавши обставини та дослідивши під час судового розгляду докази надані сторонами кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності на взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов обгрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не було надано беззаперечних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_12 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого ОСОБА_9 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а тому мав достатньо правових підстав для ухвалення виправдувального вироку, оскільки не було доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому, у вироку суду наведені відповідні висновки щодо належності, допустимості та достовірності доказів, надана належна оцінка цим доказам в їх сукупності та наведені підстави для виправдання ОСОБА_12 .

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав та показав, що він дійсно працюючи водієм 06 травня 2017 року після 11 години на завантаженому автомобілі МАЗ із напівпричепом рухався з м. Обухів у напрямку м. Києва та під`їжджаючи до перехрестя у с. Таценки перестроївся у лівий ряд, оскільки тентований вантажний автомобіль перед ним повертав із правої смуги у напрямку смт. Козин. Рухаючись прямо на швидкості приблизно 60 км/год він наблизився до перехрестя по головній дорозі у лівій смузі, побачив автомобіль Опель, що розпочав рух на перехрестя із другорядної дороги з смт. Козин. Він подав звуковий сигнал та зменшив швидкість, після чого автомобіль Опель спочатку призупинився, а потім раптово виїхав на перехрестя, а тому він, щоб уникнути зіткнення або пом`якшити силу удару різко загальмував та прийняв дещо вліво на зустрічну смугу, оскільки Опель вже був на його полосі руху, однак уникнути зіткнення не вдалося. В результаті зіткнення були пошкоджені передня частина автомобіля МАЗ та переднє ліве крило Опеля. Він вийшов з автомобіля, щоб надати допомогу, на місці ДТП потерпіла пересувалась самостійно і нормально себе почувала, відмовлялась викликати швидку, видимих тілесних ушкоджень він у потерпілої не бачив, на місці ДТП було складено схему. Маючи 20-річний водійський стаж без аварій вважав, що дорожньо -транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля Опель, який не надав перевагу в русі при виїзді із другорядної дороги, не переконавшись у безпечності свого маневру та не виконавши вимоги дорожніх знаків «Стоп», «Уступи дорогу». Вказував, що водій Опеля могла не побачити його на головній дорозі через закриття обзору тентованим вантажним автомобілем, який повертав з м. Обухова до смт. Козин, а він вжив всіх можливих заходів для уникнення ДТП шляхом екстреного гальмування та незначної зміни напрямку руху вліво. Зазначав, що небезпека виникла після того як автомобіль Опель повторно раптово розпочав рух на перехресті вже після зупинки як реакції на його звуковий сигнал, однак відстані та часу йому не вистачило для зупинки, оскільки перешкоду він побачив лише приблизно за 40-50 метрів до зіткнення. Допускає, що міг незначно перевищити швидкість, однак це не могло стати безпосередньою причиною ДТП. Вважає, що виявлені у потерпілої через значний проміжок часу після ДТП тілесні ушкодження не могли бути пов`язані саме з цим ДТП. Неправомірності у своїх діях не вбачає, оскільки дотримувався існуючих приписів ПДР та діяв відповідно до дорожньої обстановки. Проти цивільного позову заперечував.

Доводи сторони обвинувачення про те, що вина ОСОБА_12 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_16 , а також наявними в матеріалах кримінального провадження письмовими та речовими доказами, суд першої інстанції обґрунтовано визнав непереконливими, з огляду на наступне.

Потерпіла ОСОБА_9 суду першої інстанції показала, що 06 травня 2017 року вона виїхала на автомобілі Опель з м. Києва у Черкаську область, було сонячно та сухо, приблизно о 11-55 год. виїжджаючи на перехрестя із другорядної дороги вона зупинилась на знак «Уступи дорогу». На лівій полосі з боку м. Обухова побачила автомобіль МАЗ на відстані приблизно 200 метрів, тобто достатньо далеко, який рухався на швидкості приблизно 80-90 км/год. і вона розпочала рух на перехрестя в напрямку м. Обухова вліво, добавила швидкості. Коли побачила, що за 60 метрів автомобіль МАЗ змінив напрямок руху лівіше, їхала приблизно зі швидкістю 10-20 км/год. і майже завершила пересікати другу полосу руху, коли відчула сильний удар, внаслідок якого її автомобіль розвернуло. На місці ДТП їй надали першу медичну допомогу, потім швидка відвезла її до лікарні у м. Обухів, де сказали, що виявили забої, однак через продовження больових відчуттів вона через декілька днів звернулась до лікарні у м. Києві, лікувалась три тижні від переламів 8 ребер. В результаті отриманих тілесних ушкоджень, змінився звичний уклад її життя, вона витратила багато коштів на лікування, втратила зір, з`явились нові захворювання, автомобіль повністю знищено. Визнала факт отримання тілесних ушкоджень у вигляді перелома ребра після ДТП в автобусі у м. Києві 28 липня 2017 року. Страхові компанії відмовились відшкодувати шкоду, тому просила задовольнити цивільний позов та покласти обов`язок відшкодування шкоди на водія ОСОБА_12 та власника транспортного засобу ТОВ «ЛСДМ ТРАНС» у солідарному порядку, стягнувши за завдану майнову шкоду (збитки) вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 99 919 грн. 76 коп. та моральну (немайнову) шкоду в розмірі 100 000 грн.

Аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_9 під час судового розгляду, зокрема про те, що вона зупинила автомобіль на вимогу знаку, побачила вантажний автомобіль МАЗ за 200 метрів, який наближався до перехрестя і лише після цього повільно розпочала маневр повороту ліворуч, виїхавши з другорядної дороги на головну, а вже виїхавши на перехрестя після виявлення додаткової небезпеки для свого руху змінила режим руху шляхом збільшення швидкості, однак зіткнення двох автомобілів сталося у той час, коли її автомобіль частково перебував на полосі руху автомобіля МАЗа безпосередньо на перехресті, тобто під час зіткнення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що показання останньої по своїй суті та змісту не є переконливими доказами винуватості ОСОБА_12 , як вказує прокурор, а навпаки свідчать на користь позиції захисту щодо невинуватості обвинуваченого та опосередковано підтверджують показання ОСОБА_12 про те, що водій автомобіля Опель ОСОБА_9 не переконалася у безпечності свого маневру, що цей маневр повороту ліворуч не був нею завершений і зіткнення сталося у той час, коли маневр повороту ліворуч під час виїзду з другорядної дороги на головну був здійснений ОСОБА_9 лише наполовину, а також посилання обвинуваченого на ту обставину, що вже на перехресті автомобіль Опель змінював режим руху, що суттєво вплинуло на зміну дорожньої обстановки, у зв`яку з чим він не міг своєчасно зреагувати та не мав технічної можливості уникнути зіткнення,

Аналізуючи показання допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_16 , суд у вироку обґрунтовано зазначив, що єдиний свідок обвинувачення, не був очевидцем ДТП, яка сталася 06 травня 2017 року і в результаті якої його мати ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, а тому його показання по своїй суті та змісту не є доказами винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, як вказує прокурор, оскільки жодних об`єктивних даних про обставини вчинення обвинуваченим протиправних діянь, які б свідчили про неправомірність його дій, свідок не повідомив.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що надані стороною обвинувачення письмові та речові докази свідчать про суттєві недоліки та істотні порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, так як матеріалами кримінального провадження встановлено, що частина слідчих дій та процесуальних рішень у цьому кримінальному провадженні вчинено (прийнято) не уповноваженими слідчим.

При цьому, у вироку суд вірно зазначив, що в матеріалах кримінального провадження не міститься будь-яких доказів наявності повноважень слідчих ОСОБА_17 та ОСОБА_14 станом на час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та призначення автотехнічної експертизи, а також здійснення інших процесуально значимих дій, а подані прокурором витяги із ЄРДР вказують на виникнення у цих слідчих відповідних повноважень вже після вчинення ними окремих слідчих дій.

За таких обставин, колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції про те, що відповідні фактичні дані, як докази одержані не уповноваженим на те суб`єктом, не відповідають критерію допустимості у зв`язку з чим правильно визнав недопустимими доказами:
- постанову про призначення комплексної фото-технічної та автотехнічної експертизи від 06 лютого 2018 року, винесену слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 (т.1 арк. 189-190), оскільки постанову винесено не уповноваженою особою (витяг з ЄРДР від 14.03.2018);
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06 травня 2017 року, складений слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_15 (т.1 арк. 202-210), оскільки протокол підписано не уповноваженою особою до внесення відомостей про злочин до ЄРДР (витяг з ЄРДР від 08.05.2017);
- ілюстровану таблицю до протоколу огляду від 06 травня 2017 року (т.1 арк. 211-225), оскільки вона підписана не уповноваженою особою (витяг з ЄРДР від 31.08.2018);
- протокол огляду місця події від 06 лютого 2018 року, складений слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 (т.2 арк. 10), оскільки протокол складено не уповноваженою особою (витяг з ЄРДР від 14.03.2018);
- висновок експерта від 22 серпня 2017 року № 12-1/1326, складений на підставі постанови від 27 червня 2017 року про призначення судової інженерно-технічної експертизи, винесеної слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_15 (т.1 арк. 245-248), оскільки судом не встановлено існування постанови від 27 червня 2017 року;
- висновок експерта від 28 серпня 2017 року №12-1/1329, складений на підставі постанови від 27 червня 2017 року про призначення судової інженерно-технічної експертизи, винесеної слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_15 (т.2 арк. 1-4), оскільки судом не встановлено існування постанови від 27 червня 2017 року.

Крім того, через істотні недоліки та суперечності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо невідповідності критеріям допустимості та об`єктивності таких доказів, як план-схема до протоколу огляду від 06 травня 2017 року, з якої у т.ч. вбачається, що на перехресті автодороги Київ-Знам`янка (перехрестя автодороги Київ-Обухів) в напрямку руху м. Знам`янка (зі сторони дороги якою рухалась потерпіла) містяться наступні дорожні знаки та дорожня розмітка: дорожні знаки: 2.1 «Дати дорогу», 2.2 «SТОР» - «Проїзд без зупинки заборонено», 4.6 «Рух праворуч або ліворуч» та дорожня розмітка 1.12. «Стоп лінія» (т.1 арк. 226), оскільки вона складена за участю не уповноваженої особи слідчого ОСОБА_17 без внесення відомостей про злочин у ЄРДР; схема № 55 по організації дорожнього руху (т.1 арк. 235), оскільки походження цього документу залишилось нез`ясованим; білий паперовий конверт, на якому барвником синього кольору рукописно нанесений текст: «Диск «DVD-R» на який скопійовано два файли під назвою («avaria Kishka.avi» та «avaria Kishka2.avi») відеозаписів дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06 травня 2017 року за адресою с. Трипілля на 39 км автодороги Київ-Знам`янка. Слідчий СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області ст. лейтенант поліції /підпис/ ОСОБА_15 (т.1 арк. 242), оскільки походження «Диску «DVD-R» на який скопійовано два файли під назвою («avaria Kishka.avi» та «avaria Kishka2.avi» залишилось нез`ясованим, зокрема те, яким чином та з яких первинних носіїв скопійовано файли, відсутні відповідні процесуальні рішення; висновок експерта від 18 липня 2018 року № 19/12-1/83/84-СЕ/18 (т.2 арк. 13-35), оскільки він складений на підставі неповних вихідних даних (слідчим не вказано на існування дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» для водія ОСОБА_9 , також надано вихідні дані зафіксовані у протоколі огляду місця події від 06 лютого 2018 року, складеному слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 - не уповноваженою особою (витяг з ЄРДР від 14 березня 2018 року).

Аналізуючи сукупність зібраних у цьому кримінальному провадженні доказів суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надані стороною обвинувачення докази містять суттєві протиріччя і не можуть переконливо та об`єктивно свідчити про винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Твердження прокурора та потерпілої ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимими доказами: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.05.2017 року та план-схему до вказаного протоколу огляду; постанову про призначення комплексної фото-технічної та автотехнічної експертизи від 06.02.2018 року, винесеної слідчим Обухівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_14 та складений ним протокол огляду місця події від 06.02.2018 року; висновок експерта від 18.07.2018 року №19/12-1/83/84-СЕ/18, оскільки такі докази підписані, складені не уповноваженою особою та проведенні на підставі процесуальних рішень не уповноваженої особи, а також «білий паперовий конверт, на якому барвником синього кольору рукописно нанесений текст: «Диск «DVD-R» на який скопійовано два файли під назвою («avaria Kishka.avi» та «avaria Kishka2.avi») відеозаписів дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06.05.2017», постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 09.05.2017 року, диск для лазерних систем зчитування LG «DVD-R» та протокол перегляду відеозапису від 09.05.2017 року, є необґрунтованими, оскільки з оскаржуваного вироку вбачається, що вказані докази були предметом дослідження в суді першої інстанції та, на переконання апеляційного суду, доречно визнані судом першої інстанції як недопустимі. Всім наведеним доказам судом першої інстанції дана належна оцінка, з якою повністю погоджується і апеляційний суд.

На спростування тверджень сторони обвинувачення щодо допустимості вказаних доказів, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що постанова про призначення комплексної фото-технічної та автотехнічної експертизи від 06 лютого 2018 року та висновок експерта від 18.07.2018 року № 19/12-1/83/84-СЕ/18 містить протирічливі дані про місце її прийняття (м.Обухів чи у м.Києві), оскільки в резолютивній частині постанови вказано, зокрема у п.2: «Для дослідження експертам надати відеофайли avaria Kishka та avaria Kishka2 із записами обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.05.2017 року, які записані на диску для лазерних систем зчитування формату «DVD-R», марки «DATEX», що знаходиться при матеріалах кримінального провадження», проте як вбачається з висновку експерта від 18.07.2018 року № 19/12-1/83/84-СЕ/18 (стор.2 з 23) на експертизу надано: п.3 У матеріалах кримінального провадження вшити білий паперовий конверт, на якому барвником синього кольору рукописно нанесений текст: «Диск «DVD-R» на який скопійовано два файли під назвою («avaria Kishka.avi» та «avaria Kishka2.avi») відеозаписів дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06.05.2017 р. за адресою с. Трипілля на 39 км автодороги Київ-Знам`янка. Також, як вбачається з частини «Дослідження» висновку експерта від 18.07.2018 року № 19/12-1/83/84-СЕ/18 (стор.5 з 23) «У білому паперовому конверті, який вшито у матеріали кримінального провадження знаходився диск для лазерних систем зчитування LG «DVD-R» (Зображення 2 ілюстрованої таблиці, яка додається до висновку), однак постановою від 09 травня 2017 року речовим доказом визнано диск (лазерних систем зчитування формату «DVD-R», марки «DATEX»), а згідно постанови про призначення експертизи від 06 лютого 2018 року для дослідження експертам надано такий же диск, проте експертиза проводилась згідно даних на іншому диску - LG «DVD-R», який речовим доказом не визнавався і походження якого залишилось нез`ясованим, незважаючи на його дослідження під час судового розгляду. При цьому пояснити джерела і порядок здобуття органом досудового розслідування виявленого у запечатаному конверті диску в суді прокурор не зміг. Крім того, у пункті 8 висновку експерта від 18.07.2018 року № 19/12-1/83/84-СЕ/18 (стор. 16 з 23) міститься посилання на третю особу учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_18 , проте відомості про вищевказану особу в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Щодо обґрунтованості інших висновків суду, які заперечуються в апеляційних скаргах сторони обвинувачення, то у колегії суддів відсутні підстави для визнання вказаних висновків необґрунтованими, оскільки вони підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і у вироку суду досить детально викладені мотиви, з яких суд визнав висновки експертів від 22.08.2017 № 12-1/1326, від 28.08.2017 №12-1/1329 та від 03.10.2017 №12-1/1327 неналежними та недопустимими доказами.

В обґрунтування такого висновку суд першої інстанції вірно зазначив, що в матеріалах кримінального провадження не існує постанови від 27.06.2017 про призначення судової інженерно-технічної експертизи, винесеної слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_15 , на підставі якої складено висновок експерта від 22.08.2017 № 12-1/1326. Також не існує в матеріалах кримінального провадження і постанови від 27.06.2017 про призначення судової інженерно-технічної експертизи, винесеної слідчим Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_15 , на підставі якої складено висновок експерта від 28.08.2017 № 12-1/1329 і це підтверджує ту обставину, що проведення вказаних експертиз було здійснено в порушення вимог законодавства. Крім того, при проведенні дослідження у цих експертизах застосовувались вимірювальні прилади з простроченими свідоцтвами про повірку в порушення вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які перебувають в експлуатації, і оформлення її результатів, затвердженого наказом Мінекономрозвитку України від 08.02.2016 № 193, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.02.2016 за № 278/28408. Крім того, всупереч п.п. 4,7 ст. 102 КПК України у висновку експерта від 03.10.2017 №№12-1/1327 відсутні відповіді на запитання, які поставленні слідчим в постанові від 10.05.2017, а також експертом надана відповідь на питання, яке на вирішення експертизи слідчим взагалі не ставилось.

Отже, враховуючи, що експертний висновок не може ґрунтуватися на припущеннях або ж вихідних даних чи об`єктах дослідження, отриманих всупереч процесуальному порядку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що він не може бути використаний як належний доказ у справі, з чим також погоджується колегія суддів.

Колегія суддів також погоджується і з висновком суду про те, що долучена прокурором в якості письмового доказу постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, з мотивувальної частини якої вбачається, що підставами для її прийняття були надані відеозаписи події дорожньо-транспортної пригоди з відеореєстратора встановленого в салоні автомобіля обвинуваченого ОСОБА_12 та відеозапис події дорожньо-транспортної пригоди з відео реєстратора встановленого в салоні автомобіля свідка. Однак, у цьому кримінальному провадженні був допитаний лише один свідок ОСОБА_16 , якій суду пояснив, що на місці ДТП він не був, жодних відеозаписів органам досудового слідства не надавав. Крім того, з мотивувальної частини цієї постанови вбачається, що підставами для її прийняття були якісь відеозаписи моменту крадіжки мобільного телефону ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000791 не містить обвинувачення ані ОСОБА_12 , а ні ОСОБА_19 у вчиненні крадіжки мобільного телефону. З вказаної постанови також вбачається, що у розпорядженні слідства було 3 різні відеозаписи на 3-ох різних носіях, однак процесуально порядок отримання слідчим цих відеозаписів жодним чином не був зафіксований. Водночас, в матеріалах кримінального провадження вшитий білий паперовий конверт, в якому знаходиться диск для лазерних систем зчитування LG «DVD-R» на металізованій частині якого наявний №С002-3004-3292, при цьому походження вказаного диска невідоме, жодних процесуальних рішень щодо цього диску на стадії досудового розслідування не приймалось. Крім того, долучений прокурором в ході судового розгляду даного кримінального провадження протокол перегляду відеозапису від 09 травня 2017 року також не містить даних щодо джерела походження відеозаписів та ідентифікуючих ознак диску.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає неспростовним висновок, викладений у вироку суду про недопустимість поданих стороною обвинувачення доказів, які не можуть слугувати достатньою підставою для висновку про доведеність зазначених у обвинувальному акті обставин з огляду на їх необ`єктивність, сумнівність та непереконливість, а інші належні і допустимі докази не дають достатніх підстав для об`єктивного висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не спростована та обставина, що водій автомобіля «OPEL ASTRA», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_9 рухаючись по другорядній дорозі та наближаючись до перехрестя, перед яким встановлені дорожні знаки: 2.1 «Дати дорогу», 2.2 «SТОР» - «Проїзд без зупинки заборонено» та дорожня розмітка 1.12. «Стоп лінія», повинна була дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до перехрестя по головній дорозі, а перед відновленням руху впевнитись, що це буде безпечним та не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, тобто водій автомобіля «OPEL ASTRA», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_9 повинна була діяти відповідно до вимог п.п.10.1, 16.11 та дорожніх знаків 2.1, 2.2, 1.12 ПДР України і, що вона, шляхом виконання в робочому режимі зазначених приписів ПДР, не мала технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «МАЗ 544008», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував у з`єднанні з напівпричепом «KOGEL SN24» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 .

Також слушними колегія суддів вважає і посилання суду у виправдувальному вироку на ту обставину, що ОСОБА_12 , наближаючись по головній дорозі до перехрестя, маючи перевагу у його перетинанні, був вправі розраховувати, що водій автомобіль «OPEL ASTRA» ОСОБА_9 , яка виїжджала з другорядної дороги на головну дорогу, виконає вимоги ПДР і дасть перевагу у русі його автомобілю.

Отже, на переконання колегії суддів, під час судового розгляду даного кримінального провадження, стороною обвинувачення не доведено належними і допустимими доказами твердження щодо грубого порушення водієм ОСОБА_12 вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д) Правил дорожнього руху України, а також наявності причинного зв`язку між діянням ОСОБА_12 і наслідками у вигляді дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що вказує на відсутність об`єктивної сторони складу злочину.

Крім того, під час судового розгляду не була достатньо переконливо спростована сумнівність тверджень обвинувачення щодо обставин виникнення у потерпілої ОСОБА_9 саме тяжких тілесних ушкоджень та причинний зв`язок між такими тілесними ушкодженнями і наслідками саме цього ДТП, так, як із показань потерпілої ОСОБА_9 , експерта, медичної документації та висновків експертизи вбачається, що остання дійсно отримала тілесні ушкодження під час дорожньо-транспортної пригоди 06 травня 2017 року і була безпосередньо з місця ДТП доставлена до Обухівської ЦРЛ, де їй було діагностовано лише забої, а переломів восьми ребер діагностовано не було.

При цьому, експерт під час допиту визнав, що відповідна медична довідка цієї установи йому для експертизи не надавалась, як і не надавалась слідчим чи потерпілою інформація про те, що потерпіла ОСОБА_9 травмувалась в результаті падіння у побуті або в іншому ДТП у проміжок часу інкримінованого у цьому кримінальному провадженні ДТП та до часу виконання вказаної експертизи.

Отже, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сукупність таких відомостей породжує обґрунтовані сумніви у наявності причинного зв`язку між виникненням дорожньо-транспортнї пригоди, яка мала місце 06 травня 2017 року за участі водіїв ОСОБА_12 і ОСОБА_9 та наслідками у вигляді саме тяжких тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , зазначених у висновку судово-медичного експерта. Належними і переконливими доказами такі сумніви не було усунуто під час судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення, а тому причинний зв`язок між діянням обвинуваченого ОСОБА_12 та наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_9 , також не може вважатись доведеним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення не було надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та наявність в його діях складу зазначеного правопорушення, а тому доводи апеляційних скарг прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської прокуратури Київської області ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_9 про те, що виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_12 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і, що судом першої інстанції істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність є безпідставними та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

За наведеним, виправдувальний вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_12 колегія суддів вважає законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його скасування та ухвалення обвинувального вироку апеляційним судом, про що ставиться питання в апеляційних скаргах прокурора у провадженні та потерпілої ОСОБА_9 колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обгрунтований вирок, апеляційним судом не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 04 квітня 2019 року у кримінальному провадженні №0000791 стосовно ОСОБА_12 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3