ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000143 від 01.06.2019 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , а також потерпілого ОСОБА_8 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2019 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Шолохово, Нікопольського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , до затримання проживав в АДРЕСА_2 , має середню освіту, не працює, одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, раніше судимий: 1) 18.06.2010 р. Орджонікідзевським районним судом Дніпропетровської області за ст.186 ч.2, ст.198, ст..70 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі з застосуванням ст.75, 104, 76 п.2,3,4 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 2) 25.01.2011 р. Нікопольським районним судом Дніпропетровської області за ст.289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст..70 ч.4 КК України даним покаранням поглинуто покарання по вироку від 18.06.2010 року. 19.05.2011 року на підставі рішення Дніпропетровського апеляційного суду вирок змінено на підставі ст..75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 3) 11.04.2012 р. Орджонікідзевським районним судом Дніпропетровської області за ст.185 ч.2, ст.190 ч.2, ст.70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі з застосуванням ст.71 ч.1 КК України приєднано невідбутий строк 1 рік по вироку від 25.01.2011 року;

ЄУНСС: 716/1325/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9
Номер провадження: 11-кп/822/118/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.289 КК України

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді 6(шести) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою до вступу вироку в закону силу залишено ОСОБА_6 без змін.
Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту фактичного його затримання, тобто з 31 травня 2019 року.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 785,05 гривень.

Вирішено долю речових доказів.
На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , а також потерпілий ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
В своїх апеляціях ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , а також потерпілий ОСОБА_8 просять вирок районного суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, призначити ОСОБА_6 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України із застосуванням положень ст.ст. 69,75 КК України.
Свої апеляційні вимоги апелянти обґрунтовують тим, що суд 1 інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання, не в повній мірі урахував особу обвинуваченого та ряд пом`якшуючих покарання обставин, а саме: що він вину визнав повністю, має на утриманні малолітню дитину. Вважають, що суд безпідставно не визнав обставиною, що пом`якшує його покарання щире каяття. Також посилаються на те, що суд не в повній мірі врахував обставини даного злочину, зокрема, той факт, що він був скоєний відносно члена його сім`ї. Вказують на те, що за наявності вищевикладених обставин, що пом`якшують покарання та особи обвинуваченого, суд міг застосувати до нього положення ст.ст. 69, 75 КК України.

Від інших учасників судового розгляду інших апеляцій та заперечень на неї не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги, посилаючись на обставини в них зазначені, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг та просив вирок районного суду залишити без змін, вислухавши промови учасників судового розгляду в судових дебатах, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено районним судом та перевірено апеляційною інстанцією, обвинувачений ОСОБА_6 31 травня 2019 року біля 17 год. 00 хв., проник на територію господарства ОСОБА_10 в АДРЕСА_3 , маючи на меті незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу із території вказаного господарства, маючи вільний доступ до автомобіля марки ВАЗ 21101 д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, який був припаркований на території подвір`я, за допомогою ключів, які перебували в салоні вказаного автомобіля запустив стартер двигуна. Після чого, заволодів вище вказаним транспортним засобом, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_11 та яким користується потерпілий ОСОБА_8 (батько ОСОБА_11 ). В подальшому обвинувачений ОСОБА_6 , із місця вчинення кримінального правопорушення на викраденому автомобілі зник в невідомому напрямку, розпорядившись ним на власний розсуд.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 незаконно повторно заволодів транспортним засобом, законним володільцем та користувачем якого є потерпілий ОСОБА_8 , скоївши кримінальне правопорушення передбачене ст.289 ч.2 КК України.

Вина ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого повторно, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України і в апеляціях не оспорюються.

А тому колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій.

Разом з тим, переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів викладених у апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання та вирішенні питання, яка саме міра покарання повинна бути призначена ОСОБА_6 , суд не в повному обсязі дотримався вимог закону щодо основних засад призначення покарання.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений та має одну малолітню дитину, не працевлаштований, раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини проти власності, вину в скоєному визнав повністю під час виступу з останнім словом. Судом враховано також і думку потерпілого, який показав про відсутність будь-яких матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого та просив його суворо не карати. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом встановлено не було, однак було визнано обставиною, що його обтяжує - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження, безпідставно не врахував ряд обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вищезазначених вимог кримінального закону та всіх даних про особу обвинуваченого, прийшов до висновку, з яким колегія суддів погодитись не може, про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі саме у такому розмірі.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, і це було підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, потерпілий ОСОБА_8 ніяких претензій до обвинуваченого не має, оскільки шкода була йому відшкодована в повному обсязі, а сам потерпілий в своїй заяві до суду просив ОСОБА_6 суворо не карати, тобто тяжких наслідків від вчиненого злочину не настало.

Згідно характеристики за місцем проживання ОСОБА_6 характеризується посередньо (а.п.113, Т.1), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений та має на утриманні одну малолітню дитину (а.п.101, 108, Т.1).

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_6 вину визнав повністю, щиро розкаявся, пояснивши, що автомобіль викрав через сварку в родині та мав намір його повернути потерпілому. Від потерпілого ОСОБА_8 до суду надійшла заява, в якій останній вказує про відсутність у нього до обвинуваченого будь-яких претензій, просив не позбавляти волі ОСОБА_6 .

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість, та вважає за можливе, з урахуванням вищезазначених обставин, які на думку колегії суддів, пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшити ОСОБА_6 призначене покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України і призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 289 КК України, яке буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає зміні, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ч.2 ст. 409 КПК України), у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , а також потерпілого ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , а також потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2019 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Пом`якшити ОСОБА_6 призначене покарання і вважати його засудженим за ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді у 3 (трьох) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий: Судді:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3