КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

10 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, раніше судимого: - 19.02.2019 Подільським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без змін та продовжено йому строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, тобто до 21 червня 2020 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_5 може уникати суду та перебувати тривалий час в розшуку, оскільки усвідомлює невідворотність покарання, яке йому загрожує за вчинене кримінальне правопорушення, так як раніше судимий до 5 років позбавлення волі, обвинувачується у вчиненні нового тяжкого злочину проти власності, який вчинив, як інкриміновано органами досудового слідства у період іспитового строку.

Крім того, як зазначено в ухвалі суду, ОСОБА_5 може вчиняти інші або аналогічні кримінальні правопорушення, чинити тиск на свідків, для зміни ними показань з метою уникнути кримінальної відповідальності, а також в провадженні Подільського районного суду перебуває ще два кримінальні провадження щодо ОСОБА_5 , що може свідчити про його суспільну небезпечність та не бажання ставати на шлях виправлення, а тому суд вважає, що існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватись від суду, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, чинити тиск на свідків.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23.04.2020 та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, зокрема на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки, як зазначає апелянт, на даний час обраний його підзахисному запобіжний захід не відповідає меті його застосування, загальним засадам кримінального судочинства та вимогам Європейської конвенції з прав людини і сучасним підходам, закріпленим нині діючим кримінально-процесуальним законом.

Крім того, як вказує апелянт, сторона обвинувачення, стверджуючи про винуватість його підзахисного, не підкріплює свою позицію належними доказами, тоді, як суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, взагалі його не мотивує.

Разом з тим, як звертає увагу апелянт, прокурор у своєму клопотанні про поновлення обраного запобіжного заходу наголошував тільки на те, що ризики, які були враховані при обранні обвинуваченому такого запобіжного заходу, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не відпали, проте, в той же час прокурором не надано жодних доказів на підтвердження вказаного, посилання ж сторони захисту на вказані обставини у судовому засіданні не були взяті до уваги, і судом було фактично проігноровано бездоказовість тверджень прокурора, що йде в розріз з принципами кримінального судочинства, зокрема, визначеними ст. 2 КПК України завданнями кримінального процесу, які передбачають недопустимість застосування необґрунтованого процесуального примусу.

Також, апелянт наголошує на тому, що ні прокурором у своєму клопотанні, ні судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не розкривається чому єдиному ризику щодо наявності якого наполягає сторона обвинувачення, а саме ризику переховування від суду, не може запобігти інший, більш м`який запобіжний захід, як то цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Більш того, як вказує апелянт, у відповідь на клопотання захисника з цього приводу, а саме про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, в ухвалі суду першої інстанції зазначено лише те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку суду є не достатнім, проте, зовсім не вказано з яких підстав та чому такий запобіжний захід не може запобігти ризикам, які були викладені прокурором в його клопотанні., яке є аналогічним по змісту з попереднім його клопотанням.

Звертає увагу апелянт і на те, що ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 03.12.2019 року до ОСОБА_5 вперше було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і таким чином, останній перебуває під вартою та фактично позбавлений волі більше 5 місяців, і такий вид запобіжного заходу є безальтернативним, що суперечить принципам верховенства права, презумпції невинуватості та відступає від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи закріпленої у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На думку апелянта, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення не взяв до уваги характеризуючи даних про особу його підзахисного, а саме того, що останній має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та до моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою був офіційно працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, так як має на утриманні малолітню дитину 2011 року народження, а також те, що в період перебування ОСОБА_5 під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», стан його здоров`я значно погіршився, у зв`язку з чим, він неодноразово звертався за медичною допомогою, яку йому ніхто не надав.

Крім того, як зазначає апелянт, суд першої інстанції не взяв до увагу те, що ОСОБА_5 в період часу з 09.04.2020 по 22.04.2020 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні політ травми КНП «Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги» з діагнозом поєднана тороко-абдомінальна травма, ЗТГК (закрита травма грудної клітки), перелом тіла грудини, двохмоментний розрив селезінки, у зв`язку з чим, перебуваючи під вартою, підвищується ризик його зараження бактеріальною інфекцією.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити її без задоволення; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що оскаржувана ухвала є такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки на даний час обраний його підзахисному запобіжний захід не відповідає меті його застосування, загальним засадам кримінального судочинства, вимогам Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та сучасним підходам, закріпленим нині діючим кримінальним процесуальним законом, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для визнання її незаконною або необґрунтованою.

При цьому, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника про те, що під час розгляду клопотання прокурора, суд не здійснив ретельної перевірки доводів прокурора щодо наявності ризиків, які на даний час не відпали та неможливості застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу та того, що прокурором не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження існування ризиків, на які він посилався у своєму клопотанні, які б давали підстави для продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів не може погодитися з тим, що обвинувачений утримується під вартою без достатніх на то підстав або без вмотивованого рішення суду.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому числі тих, на які посилається апелянт, зазначається не лише про те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя, не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а й про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про його особу та навів мотиви, з яких прийняв оскаржуване судове рішення.
Крім того, незважаючи на обставини, якими захисник обґрунтовує можливість зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у тому числі посилання на те, що обвинувачений має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та до моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою був офіційно працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, так як має на утриманні малолітню дитину 2011 року народження, а також те, що в період перебування ОСОБА_5 під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», стан його здоров`я значно погіршився, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для застосування до ОСОБА_5 інших більш мяких запобіжних заходів.

У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, тобто до 21 червня 2020 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/2099/2020

Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1