У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 384/71/20

Провадження № 1-кс/384/20/2020

18 лютого 2020 року смт. Вільшанка

Слідчий суддя
Вільшанського районного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого СВ Вільшанського ВП Голованівського ВП
ГУНП України в Кіровоградській області ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Вільшанка клопотання слідчого СВ Вільшанського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Вільшанського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, яке подано у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 13.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
17 лютого 2020 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Вільшанського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Вільшанського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, яке подано у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 13.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 13.02.2020 року до Вільшанського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що в період з квітня 2019 року по 13.02.2020 року невстановлена особа шляхом вільного доступу з неогордженої території його домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила крадіжку «Плавного пускача» для запуску трьох фазних електродвигунів потужністю до 5 кіловат, чим завдали збитків в сумі 1500 гривень.

За вказаним фактом 13.02.2020 року слідчим СВ Вільшанського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

14.02.2020 року проведено огляд місця події, а саме території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами проведеного огляду території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було відшукано та вилучено «плавний пускач» для запуску трьох фазних електродвигунів потужністю до 5 кіловат.

Вилучений в ході огляду місця події 14.02.2020 року, «плавний пускач» для запуску трьох фазних електродвигунів потужністю до 5 кіловат, визнано речовим доказом та поміщено на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Вільшанського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області, за адресою: Кіровоградська область, смт. Вільшанка, вул. Миру, 38.

У клопотанні слідчий зазначає, що вилучений в ході огляду місця події «плавний пускач» для запуску трьох фазних електродвигунів потужністю до 5 кіловат визнано речовими доказами по кримінальному провадженні, а тому з метою проведення слідчих дій в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження (проведення відповідних судових експертиз) є необхідність накласти на нього арешт до прийняття рішення по кримінальному провадженню.

У зв`язку з наведеним, просить накласти арешт на речовий доказ: «плавний пускач» для запуску трьох фазних електродвигунів потужністю до 5 кіловат та заборонити будь-якій фізичній чи юридичній особі відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали доводи, викладені у клопотанні і просили його задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною 3 статті 132 КПК України визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з п.п. 3,4 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані в результаті вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснювати також під час обшуку, огляду.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, згідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 у справі «Смірнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Отже, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 13.02.2020 року слідчим СВ Вільшанського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.п.3).

Згідно з протоколом огляду місця події від 14.02.2020 року було проведено огляд домоволодіння ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 та вилучено металеву коробку ззовні схожу на «плавний пускач» для запуску трьох фазних електродвигунів потужністю до 5 кіловат, темно-синього кольору (а.п.5-6).

Відповідно до постанови слідчого СВ Вільшанського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 14 лютого 2020 року, вилучений 14 лютого 2020 року під час проведення огляду місця події «плавний пускач» для запуску трьох фазних електродвигунів потужністю до 5 кіловат, темно-синього кольору визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000031 та поміщений на зберігання в камеру зберігання речових доказів Вільшанського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області (а.п.9).

Досліджені під час судового засідання матеріали дають слідчому судді підстави для переконання, що клопотання слідчого є законним, обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України, подане до суду у строк, визначений ч.5 ст. 171 КПК України, а тому підлягає задоволенню.

Враховуючи встановлені досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що є усі наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.

З огляду на викладені обставини, вважаю, що вилучений 14.02.2020 року під час проведення огляду місця події відповідає критеріям речових доказів в аспекті ст. 98 КПК України, має значення для кримінального провадження, зокрема, досудового розслідування, оскільки може зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому, з метою його збереження як речового доказу, - на дане майно слід накласти арешт. Такий захід забезпечення кримінального провадження необхідний для повного та неупередженого досудового розслідування.

У разі не накладення на «плавний пускач» арешту, вказане призведе до можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі іншим особам вилученого майна.

Поряд з цим, для проведення ефективного досудового розслідування, з метою проведення слідчих дій в рамках досудового розслідування, призначення та проведення експертиз є потреба у збереженні цього майна у такому незмінному стані до встановлення фактичних обставин вчинення злочину. Зважаючи на перераховані обставини, підлягає задоволенню вимога про необхідність застосування заборони щодо відчуження, користування та розпорядження майном, на яке накладено арешт.

Таким чином, вимоги, викладені у клопотанні слідчого про накладення арешту на майно, на даному етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 110, 131, 132, 170-175, 309, 372, 376 КПК України, -

постановив:
Клопотання слідчого СВ Вільшанського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 13.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України задовольнити.

Накласти арешт на «плавний пускач» для запуску трьох фазних електродвигунів потужністю до 5 кіловат, темно-синього кольору.

Заборонити відчуження, розпорядження та користування майном, на яке накладено арешт.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до положень ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також фізичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1