ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/795/20 Справа № 185/8832/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року, у кримінальному провадженні №0001484 від 30.07.2019 року , щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зайцеве Синельниківського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 21.09.1998 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.101, ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ст.17, ч.2 ст.140, ч.2 ст.141, ч.2 ст.206 КК України, до 9 років позбавлення волі, звільнений 10.05.2006 року умовно-достроково на 11 місяців 3 дні;
2) 23.09.2010 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
3) 15.02.2011 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ст.395 КК України до арешту на 1 місяць;
4) 20.02.2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.125 КК України до штрафу 850 грн.;
5) 26.02.2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.125 КК України до штрафу 850 грн.,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що суд не прийняв до уваги, що свідок ОСОБА_10 у суді та на відтворенні обставин показував та говорив, що ОСОБА_11 замахувався на ОСОБА_12 два рази рукою, а чим саме він її вдарив долонею руки або кулаком не бачив. Свідки зазначали, що після конфлікту ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , вона переховувалася від обвинуваченого, а також, ніякого крику та шуму не було.
Крім того, суд не взяв до уваги показів ОСОБА_14 , яка показувала, що у неї був конфлікт з померлою, в ході якого вона вдарила ОСОБА_15 . Потерпіла ОСОБА_12 була дуже конфліктною та могла отримати садна та синці де завгодно.
- прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Суд призначаючи ОСОБА_6 покарання не в достатній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним тяжкого злочину, відсутність пом`якшуючих обставин та призначив покарання, яке є явно несправедливим через м`якість. Суд не врахував жорстокий спосіб вчинення даного злочину відносно жінки, кількість спричинених ударів по різним частинам тіла, поведінку обвинуваченого до вчинення злочину, а саме, той факт, що обвинувачений раніше неодноразово спричиняв потерпілій тілесні ушкодження, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Окрім того, судом вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 30.07.2019 року приблизно о 01.30 годині обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вживаючи спиртні напої, під час конфлікту, будучи ображеним на потерпілу ОСОБА_13 у зв`язку з можливими зрадами останньої, що породило неприязне ставлення до останньої, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямованим на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_13 , усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, діючи умисно, з силою, наніс не менше 8 ударів кулаками та ногами в обличчя та тулуб потерпілої ОСОБА_13 , спричинивши їй тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.
Будучи обезсиленою та тяжко травмованою внаслідок спричинених тілесних ушкоджень, потерпіла ОСОБА_13 лягла на підлогу вказаної кімнати, не маючи можливості в подальшому самостійно пересуватися. Приблизно о 06.00 годині 30.07.2019 року, лежачі на підлозі в кімнаті № 86 гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_2 , від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_13 померла.
Смерть потерпілої ОСОБА_13 настала внаслідок внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась субдуральним та субарахноїдальним крововиливами, переломом кісток носу, синцями та саднами обличчя, крововиливами з забійними ранами на слизових оболонках верхньої та нижньої губи та ускладнилася забоєм головною мозку, що й призвело до безпосередньої причини смерті та дана травма перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Вислухавши суддю - доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити, відмовивши у задоволенні апеляційних вимог прокурора, думку прокурора, яка підтримала вимог апеляційної скарги прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення апеляційною інстанцією є:
1) Неповнота судового розгляду
2) Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження
3) Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону
4) Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність
5) Невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Оцінюючи правильність постановленого рішення суду першої інстанції, щодо ОСОБА_6 з огляду на правильність застосування кримінального закону та дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та правильність кваліфікації його дій підтверджується зібраними у провадженні, дослідженими під час судового засідання та, наведеними у вироку доказами у їх сукупності.

Так, колегія суддів погоджується із встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами, з приводу того, що тілесні ушкодження, від яких наступила смерть потерпілої ОСОБА_13 , спричинив саме обвинувачений ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував той факт, що він наносив удари потерпілій, показавши, що у нього з ОСОБА_12 виник конфлікт через її зраду, в ході якого він долонею руки дав їй 3-4 ляпаси по обличчю, у неї з носу пішла кров, вона закрила обличчя та перевернулася, після чого він наніс один удар у лівий бік, більше ніяких ударів він потерпілій не наносив, однак вважає,що виявлені численні тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитись від дій інших осіб.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим вини, зокрема, приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_6 , судом було допитано свідка ОСОБА_10 , який був очевидцем скоєного злочину саме ОСОБА_6 , що знайшло своє відображення у вироку суду.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_10 у суді та на відтворенні події та обставин показував та говорив, що ОСОБА_6 замахувався на ОСОБА_12 два рази рукою, а чим саме він її вдарив долонею руки або кулаком не бачив, оскільки в своїх показах саме безпосередньо у судовому засіданні першої інстанції та під час проведення слідчого експерименту 30.07.2019 року (а.с.58-61) свідок ОСОБА_10 зазначав, що в день інкримінованих обвинуваченому подій він разом з обвинуваченим вживав алкогольні напої протягом дня в кімнаті, де проживав останній з потерпілою. Вночі свідок прокинувся від того, що на нього впала потерпіла ОСОБА_13 , яку обвинувачений, схопивши за одяг, стягнув з ліжка на підлогу, та став наносити численні удари кулаками рук в область обличчя на ногами по тулубу, тримаючи за одяг потерпілу. Від отриманих ударів у потерпілої розпочалась кровотеча, він бачив кров на обличчі у потерпілої, потім обвинувачений вивів потерпілу з кімнати, а свідок заснув.
Вранці ОСОБА_10 прокинувся та побачив потерпілу, яка лежала на підлозі з обвинуваченим, від останньої чув неприродні звуки наміри до блювоти, ніяких слів чи скарг остання вранці вже не висловлювала. Крім того, вказаний свідок спростував покази обвинуваченого в частині падіння 29.07.2019 року потерпілої та удар об стіл під час бійки обвинуваченого зі свідком ОСОБА_16 , бо вказаних обставин свідок ОСОБА_10 не бачив і стверджував, що цих обставин не було взагалі.

Вказані показання свідка ОСОБА_10 , який був очевидцем побиття потерпілою саме обвинуваченим , були підтверджені у ході проведення слідчого експерименту за участю вказаного свідка та були відтворені при судовому розгляді та безпосередньо були підтверджені у судовому засіданні, а тому судом обґрунтовано були визнані належними та допустимими доказами, які спростовують версію обвинуваченого про нанесення потерпілій тілесних ушкоджень невстановленою особою.

Зазначені покази свідка ОСОБА_10 , зокрема в частині нанесення ОСОБА_6 численних ударів кулаками рук в область обличчя на ногами по тулубу потерпілої ОСОБА_13 , узгоджуються із висновками судово-медичної та додаткової судово-медичної експертизи №467 (а.с.152-157, 158-160), згідно яких, виявлені у потерпілої тілесні ушкодження, в результаті яких настала її смерть, утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів), який діяв за ударним механізмом з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області та не виключено, що такими предметами могли бути кулаки та ноги людини при нанесенні ними ударів.

Потерпілій ОСОБА_13 було спричинено не менше 8-ми травматичних дій, всі виявлені тілесні ушкодження є прижиттєвими. Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалася субдуральним та субарахноїдальним крововиливами, переломом кісток носу, синцями та саднами обличчя, крововиливами з забійними ранами на слизових оболонках верхньої та нижньої губи та ускладнилася забоєм головного мозку.

Смерть ОСОБА_13 настала в межах 2-6 годин до початку проведення розтину (час дослідження 09.30 година 30.07.2019 року). Від моменту спричинення виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_13 до настання смерті пройшов невеликий проміжок часу, який вираховується кількома годинами, близько 3-4 години. Малоймовірне спричинення виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої при падінні та одноразовому ударі обличчям об твердий предмет (дерев`яний стіл, підлогу).

Крім того, експерт при дослідженні трупу потерпілої зазначила малоймовірність того, що ОСОБА_13 після отриманих тілесних ушкоджень могла вчиняти будь-які самостійні активні дії, оскільки дана травма зазвичай супроводжується втратою свідомості. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої, не виключена можливість їх утворення за обставин та умов на які вказує під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_10 за його участю, а саме, при нанесенні неодноразових ударів кулаками та ногами в область обличчя потерпілої.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що свідки зазначали, що після конфлікту ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , вона переховувалася від обвинуваченого, а також, ніякого крику та шуму не було, оскільки свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , допитані безпосередньо у судовому засіданні, підтвердили факт того, що ввечері 29.07.2019 року потерпіла ОСОБА_13 ховалась в кімнаті ОСОБА_14 , побоюючись побиття з боку обвинуваченого, ніяких тілесних ушкоджень в цей час на потерпілій вони не бачили.

Пізніше, приблизно о 01.00 годині ночі 30.07. 2019 року, почувши крики з кімнати обвинуваченого, вони бачили потерпілу ОСОБА_13 в кімнаті разом з обвинуваченим, при цьому остання сиділа на стільці, піджавши ноги до тулуба та стогнала, а обвинувачений намагався вдарити потерпілу. ОСОБА_16 застеріг це та вдарив ОСОБА_6 . Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 не бачили, щоб потерпіла під час бійки між ОСОБА_16 та обвинуваченим падала та билась об стіл в кімнаті. В кімнаті на той час, були присутні: обвинувачений та потерпіла, та біля дивану лежав ОСОБА_18 .

Схожі покази були надані свідком ОСОБА_19 , яка зазначала, що дійсно потерпіла 29.07. 2019 року сховалася від обвинуваченого за дверима. Через деякий час пішла додому зі словами: « Пішла отримувати» та свідки почули через деякий час гуркіт в кімнаті ОСОБА_20 , пішли до ОСОБА_20 заспокоїти. ОСОБА_16 зайшов до ОСОБА_20 дав два ляпаси обвинуваченому за чіпляння до потерпілої. Після свідки пішли додому.

Зазначене також підтверджує, що жодних тілесних ушкоджень на потерпілій ОСОБА_13 до її побиття ОСОБА_6 , у неї не було та вказують на відсутність інших осіб, які б наносили удари потерпілій в день зазначеної події.

Обвинувачений хоча в апеляційній інстанції не визнавав того, факту, що від нанесених ним тілесних ушкоджень наступила смерть потерпілої, однак не міг зазначити,хто саме міг нанести удари, посилаючись на присутність в квартирі тільки свідка ОСОБА_10 , який ударів не наносив потерпілій взагалі.

Колегія суддів зазначає, що суд обґрунтовано прийняв за основу покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , оскільки вони логічні, послідовні, збігаються з іншими, зібраними письмовими доказами у провадженні, які були з достатньою повнотою безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .

З урахуванням вищенаведеного, твердження обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_17 показувала, що у неї був конфлікт з померлою, в ході якого вона вдарила ОСОБА_12 , а також, про те, що потерпіла ОСОБА_12 була дуже конфліктною та могла отримати садна та синці де завгодно, необґрунтовані та колегія суддів розцінює їх виключно як спосіб захисту, й бажання уникнути відповідальності за вчинене.

Судом в мотивувальній частині вироку були обґрунтовані висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України та сформулювало обвинувачення, яке було доведено поза розумним сумнівом при судовому розгляді, тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ч.1 ст.12 КК України, є тяжким злочином, ступінь негативних та невідворотних наслідків у вигляді смерті потерпілої.
Також, судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно , не працює, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, а також відсутність будь-якого каяття у скоєному злочині.
Обставин, що пом`якшують покарання суд не встановив.
Обставиною, що обтяжує покарання суд обґрунтовано визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням вищезазначеного, суд призначив покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш суворого покарання, з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим, підстав вважати таке покарання несправедливим внаслідок м`якості, немає.
Зі змісту скарги убачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Отже, колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню, з викладених в апеляційних скаргах мотивів, не підлягає,а тому апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги: обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4