Справа № 199/4171/20
ВИРОК
іменем України

2020 року червня місяця 30 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі кримінальне провадження №0000793 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2020 року відносно обвинуваченої:

ОСОБА_3 , яка народилась у 1983 році травні місяці 22 дня у м. Дніпропетровську, громадянки України, українки, із середньою освітою, розлученої, маючої на утримані неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно працевлаштованої у ТОВ «АКАМА» на посаді укладчик-пакувальник, зареєстрованої та фактично проживаючої у квартирі АДРЕСА_1 , раніше не судимої -
у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 190 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачена ОСОБА_3

представник потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що 09.01.2007 року ОСОБА_3 , звернулася до Амур-Нижньодніпровської виконавчої служби, з виконавчим листом у справі № 2-4439/2006 яким з її чоловіка ОСОБА_7 постановлено стягнути аліменти в розмірі частини всіх видів доходу заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на утримання спільної дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про те, ОСОБА_7 достовірно знаючи, про необхідність сплати аліментів почав злісно ухилятися від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так відповідно до п.8 та п.9, ст. 181, глави 15, ІІІ розділу Сімейного кодексу України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідомо, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до частини 9 статті 181 кодексу порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце поживання їх не відоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189.

Проте з 17.04.2018 по 31.01.2020 будучи офіційно працевлаштованою на ТОВ «АКАМА» та ТОВ «Торгова Компанія Екона» та достовірно знаючи про вимоги порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх не відоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189, у ОСОБА_3 виник умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, а саме грошових коштів Державного бюджету України.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману, а саме грошовими коштами Державного бюджету України, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в порушення Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №189 від 22.02.2006 умисно у декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги з 17.04.2018 по 16.08.2019 вказала недостовірні відомості в розділі ІІ, приховавши дані про отримання доходу, а саме заробітної плати після чого разом із іншими документами для отримання допомоги, подала її до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради.

За результатом розгляду поданих ОСОБА_3 заяв та декларацій до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради прийнято рішення про призначення державної соціальної допомоги.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_3 протягом періоду з 17.04.2018 по 31.01.2020 в порушення вимог Порядку незаконно отримала за рахунок коштів державного бюджету тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце поживання їх не відоме на загальну суму 18 286,50 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 шляхом обману, заволоділа належними державі грошовими коштами на загальну суму 18 286,50 гривень, обернувши грошові кошти на свою користь та розпорядившись ними на власний розсуд, чим завдала матеріальної шкоди державному бюджету на вказану суму

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченої ОСОБА_3 , наданих безпосередньо у суді.
Як пояснила ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, вона визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачена, підтвердила обставини про час і місце вчиненого нею кримінального правопорушення. Обвинувачена ОСОБА_3 суду показала, що дійсно, 09.01.2007 року вона звернулася до Амур-Нижньодніпровської виконавчої служби, з виконавчим листом яким з її чоловіка ОСОБА_7 постановлено стягнути аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_4 , однак її чоловік почав ухилятися від сплати аліментів. Про те, будучи офіційно працевлаштованою у період часу з 17.04.2018 по 31.01.2020 року, знала що не мала права отримувати допомогу, звернулась до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, вказавши у декларації недостовірні відомості. Внаслідок таких дії, Державою виплачувалися їй грошові кошти у період часу з 17.04.2018 по 31.01.2020 , які вона не мала права отримувати. ОСОБА_3 прохала суд суворо не карати, врахувати щиросердне каяття.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 підтверджується, показами в судовому засіданні представника потерпілого ОСОБА_6 , яка суду пояснила, що ОСОБА_3 будучи офіційно працевлаштованою неправомірно отримала соціальну допомогу в сумі 18 286,50 гривень.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 підтверджується, письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

У відповідності до листа розрахунку переплати по тимчасовій державній допомозі на ім`я ОСОБА_3 за період часу с 01.04.2018 по 31.01.2020 року, загальна сума заборгованості складає 18286,50 гривень.
Відповідно до декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги заповненою ОСОБА_3 , у розділі № 2 про доходи членів сім`ї, остання вказала, про відсутність у неї будь-яких доходів та заробітку.
Згідно виконавчого листа у справі № 2-4439/2006 від 22.12.2006 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська вирішено стягнути аліменти з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частини з усіх видів доходу.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченої складу інкримінованого їй злочину, доведеності вини у її вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаної в суді обвинуваченої у суду немає, оскільки ОСОБА_3 суду пояснила, що вона добре розуміла протиправність своїх дій, як і добре розуміла їх наслідки.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

3. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_3 і її умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як такі що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство).

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Суд відносить визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, та каяття обвинуваченої до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки вона визнала свою вину, проявила дійове каяття, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 згідно з ст. 67 КК України судом не встановлені.

5.Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до невеликої тяжкості злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнала, щиро розкаялась, має постійне місце проживання, за місцем проживання скарг не надходило, у лікарів нарколога-психіатра на обліку не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має на утримані неповнолітню дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно працевлаштована.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді штрафу, представника потерпілого, при призначенні покарання покладалася на розсуд суду, обвинувачена просила суворо не карати, також суд враховує наявність обставин, що пом`якшують відповідальність та відсутність обставин що обтяжують відповідальність, дані про її особу, та вважає за необхідне призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 190 КК України.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Разом з наведеним, призначення покарання у виді громадських чи виправних робіт, або обмеження волі із визначенням іспитового строку буде досить суворим, враховуючи особу обвинуваченої, та становити для неї надмірний тягар.
6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 ( п`ятсот десять) гривень.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_8 -Почтовик

30.06.2020