Справа № 559/1162/19
Номер провадження 1-кс/559/93/2020
УХВАЛА
31 березня 2020 року місто Дубно Рівненська область
Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
в складі
слідчого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участі:

слідчого ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 від 20.09.2019 про закриття кримінального провадження №0000043,-
В С Т А Н О В И В :
До Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 26.03.2020 надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 від 20.09.2019 про закриття кримінального провадження №0000043.
В обґрунтування зазначено, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження прийнято незаконно, оскільки прийнято без належного дослідження обставин кримінального правопорушення, аналізу та оцінки зібраних доказів у кримінальному провадженні. Зокрема, заявник зазначає, що слідчим не проведено належних слідчих дій, в тому числі згідно поданного 30.10.2018 клопотання, постанова не вмотивована, тому рішення про закриття кримінального провадження є передчасним. Окаржувану постанову від 20.09.2019 отримано лише 13.03.2020, 17.03.2020 звернулася до слідчого судді із скаргою на неї, однак дана скарга булла повернута ухвалою слідчого судді, у зв`язку із тим, що було відсутнє клопотання про поновлення строку для оскарження, тому просить поновити строк на оскарження вищезазаченої постанои.

В судовом засіданні скаржник просила задовольнити скаргу із викладених у ній обставин.

Слідчий в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки постанова на його думку вмотивована, а строк досудового розслідування закінчився..
20.09.2020 слідчий надав суду матеріали кримінального провадження для ознайомлення.
Заслухавши доводи сторін, вивчивши скаргу та матеріали справи, слідчий суддя доходить висновку, що скарга підлягає до задоволення виходячи із наступних обставин встановлених судом та підстав.
Відповідно до п. 18 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Статтею 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.
Частина 1 ст.304 КПК України передбачає, що скарги на рішення слідчого, передбачені частиною першою ст. 303 цього Кодексу, в тому числі про закриття кримінального провадження, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення. Якщо рішення слідчого оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Оскаржувана постанова, згідно матеріалів кримінального провадження, була винесена слідчим 20.09.2019, а отримана скаржником 13.03.2020, 17.03.2020 була подана скарга до слідчого судді, однак ухвалою від 20.03.2020 повернута, на підставі п.2 ч. 2 ст. 304 КПК України (а.с.5), відповідно до ч. 7 ст. 304 КПК України адвокат ОСОБА_5 повторно звернулася до слідчого судді із скаргою на постанову про закриття кримінального провадження, в якій просить поновити строк на оскарження, враховуючи вищевикладене, рахую за доцільне поновити процесуальний строк для подачі скарги.

Відповідно до частин 1, 2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть обставин, та відповіді на всі питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).
Судом встановлено, що в провадженні СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області перебувало кримінальне провадження внесене після отримання заяви ОСОБА_4 про злочин до ЄРДР за №0000043 від 20.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.
Постановою слідчого СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 кримінальне провадження закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК УКраїни.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
Однак такий висновок слідчого, на думку суду є необґрунтованим з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З матеріалів кримінального провадження вбачається що ті слідчі дії, які було проведено у рамках кримінального провадження, проводилися із значними часовими проміжками, клопотання адвоката ОСОБА_5 від 30.10.2018 про проведення процесуальних дій, на час винесення постанови про закриття кримінального провадження взагалі не було виконано.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що у даному випадку дії слідчого суперечать загальним засадам та завданням кримінального провадження, тому вважає, що висновки слідчого про наявність підстав для закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків, передбачених ст. 219 КПК України недопустимим.
Будучи зобов`язаним забезпечити ефективне досудове розслідування, орган досудового розслідування впродовж строку, передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України, має встановити, чи була подія кримінального правопорушення, а також у разі відсутності такої або виявлення інших підстав для закриття провадження - прийняти відповідне рішення.
Вимоги ст.ст.219, 284 КПК України обумовлені необхідністю додержання під час досудового розслідування розумних строків проведення процесуальних дій, а не з метою надання органу досудового розслідування можливості формального закриття кримінальних проваджень та зняття з держави обов`язку розслідувати злочини.
Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини»).
Так, доводи скаржника про передчасність і необґрунтованість рішення про закриття кримінального провадження є слушними та знайшли своє підтвердження під час розгляду скарги.
На думку суду, орган досудового розслідування, закриваючи кримінальне провадження, в повному обсязі не з`ясував усі зазначені заявником обставини кримінального правопорушення за ч. 1ст. 358 КК України, не вжив всіх необхідних заходів для забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, що ставить під сумнів законність постанови про закриття кримінального провадження.
Згідно із ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
У оскаржуваній постанові слідчий посилається на перелік статей Кримінального процесуального кодексу України, однак прийняте рішення про закриття кримінального провадження не мотивує. Виходячи зі змісту постанови слідчого, не вбачається, що під час здійснення досудового проводились будь-які слідчі дії.
Згідно припису ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках.
Зі змісту ст. 284 КПК України вбачається, що кримінальне провадження закривається в силу наявності обставин, які його виключають, та чіткий перелік яких міститься в даній статті.
Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.
За відсутності належного обґрунтування в оскарженій постанові у слідчого судді відсутня можливість вмотивовано зробити висновок щодо правильності закриття кримінального провадження у зв`язку в відсутністю події кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, суд вважає доводи скарги слушними та такими що підлягають задоволенню, а постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасування та направленням кримінального провадження органу досудового розслідування для проведення розслідування.
Керуючись ст. ст. 219, 303-307, 318, 376 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 від 20.09.2019 про закриття кримінального провадження №0000043 - задовольнити.
Постанову слідчого СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 від 20.09.2019 про закриття кримінального провадження №0000043 скасувати.
Матеріали кримінального провадження №0000043 повернути в СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області для продовження досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1