КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 0000739 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- 02 лютого 2018 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень (штраф сплачено 29 липня 2019 року);
- 27 травня 2019 року вироком Подільського районного суду м. Києва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з випробуванням та встановленим іспитовим строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року,
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, цей вирок та вирок Подільського районного суд м. Києва від 27 травня 2019 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 -х років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, - постановлено виконувати самостійно.

Також, цим вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 27 січня 2019 року близько 01 години ОСОБА_6 в чаті додатку «Телеграм» побачив оголошення про продаж ноутбука «Lenovo ThinkPad L420» за 3000 гривень, яке у вказаному додатку виставив на продаж ОСОБА_8 , зазначивши при цьому номер мобільного телефону НОМЕР_1 .
ОСОБА_6 з номеру мобільного телефону НОМЕР_2 зателефонував на номер телефону ОСОБА_8 та в ході телефонної розмови домовився про зустріч з останнім за адресою: м. Київ, вул. Березняківська біля магазину «Фора».
Того ж дня, близько 01 години 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи за вищевказаною адресою, зустрівся з потерпілим ОСОБА_8 , після чого, вони направилися до під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Перебуваючи в під`їзді будинку, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось у нанесенні удару кулаком в голову та в подальшому по всім ділянкам тіла, повторно відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_8 ноутбук марки «Lenovo ThinkPad L420» вартістю 6468 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 6468 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій винного, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року, в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4-х років позбавлення волі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягав застосуванню.
Вважає безпідставним визнання особи обвинуваченого ОСОБА_6 обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки останній вчинив повторно корисливий майновий злочин із застосуванням насильства, а значить передбачав суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажав їх настання, що прямо вказує на рівень суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та його негативні суспільно значущі наслідки.
На переконання апелянта суд першої інстанції не врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_6 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а тому безпідставно, без наведення мотивів призначення покарання нижчого від найнижчої межі, призначив останньому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження № 0000739 та апеляційні доводи, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, було визнано судом недоцільним, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і сторона обвинувачення в апеляційній скарзі, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, колегією суддів не перевіряються.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не ґрунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.
Відповідно до ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повністю дотримався вищевказаних норм кримінального закону.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, потерпілому повернуто його ноутбук і він не має до ОСОБА_6 будь-яких претензій матеріального характеру. Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині, активне сприяння органам досудового слідства у розкритті злочину.

При цьому, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, сукупність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття останнього, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування шкоди та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому вважав за можливе застосувати положення ст. 69 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санацією ч. 2 ст. 186 КК України.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_6 покарання ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.Свої висновки в цій частині, всупереч вказаному в апеляційній скарзі прокурора, суд першої інстанції достатньо обґрунтував, з якими погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що обране обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для посилення цього покарання не вбачає.
На переконання апеляційного суду, всі обставини, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані в повному обсязі, а тому доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, спростовуються вищенаведеним і не заслуговують на увагу.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено, а тому колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування та ухвалення апеляційним судом свого вироку, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року, у кримінальному провадженні № 0000739 стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3