УХВАЛА
31 січня 2020 року

м. Київ

справа №756/14572/17
провадження № 51-490 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши матеріали касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року,
встановив:
Як убачається зі змісту касаційної скарги засудженого, останній порушує питання про перегляд зазначеного судового рішення у касаційному порядку на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано.
Зокрема, як убачається зі змісту касаційної скарги ОСОБА_4 , останній порушує питання про зміну оскаржуваного судового рішення через незастосування судом закону, який підлягав застосуванню ст. 75 КК, однак не наводить обґрунтування неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну оспорюваного рішення з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення ст. 413 цього Кодексу.

Окрім цього, покликаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість, ОСОБА_4 не наводить у скарзі обґрунтувань у чому саме полягає явна несправедливість заходу примусу, з урахуванням положень ст. 414 КПК, що є підставою для зміни оспорюваного судового рішення відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.
Окрім того, відповідно до вимог ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Однак, засуджений, оскаржуючи рішення місцевого суду, не вказує чи було воно предметом перевірки в апеляційному порядку та які порушення були допущені судом апеляційної інстанції при перегляді ним цього вироку.
Згідно з ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак жодних застережень щодо цієї обставини скарга не містить.
Додатково слід зазначити, що частиною 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засудженому гарантується право на правову допомогу, для одержання якої він може користуватися послугами адвокатів.
Відповідно до вказаної норми закону засуджений ОСОБА_4 має право звернутися через адміністрацію виконавчої установи до відповідного Центру безоплатної допомоги з метою отримання кваліфікованої правової допомоги для оскарження судових рішень у касаційному порядку.
Відповідно до ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд,
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року залишити без руху та надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.
Роз`яснити останньому, що у разі неусунення недоліків в установлений строк скарга буде йому повернута.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3