Справа № 359/888/20
Провадження 1-кп-159/20
ухвала
Іменем України

07 лютого 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого: ОСОБА_8
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001873 від 17.11.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
05 лютого 2020 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду задоволено подання голови Бориспільського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 0001873 від 17.11.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України передано на розгляд до Обухівського районного суду Київської області.
Ухвалою колегії суддів Обухівського районного суду Київської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 06 лютого 2020 року призначено підготовче судове засідання по вищевказаному кримінальному провадженню.
Прокурор в підготовчому судовому засіданніпросив призначити справу до судового розгляду та подав письмове клопотанняпро продовження строків запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 діб з покладення на нього обов`язків,яке підтримав, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Потерпілий підтримав позицію прокурора, зазначивши, що обвинувачений є його тестем з яким вони фактично проживають в одному будинку, останній не становить для нього загрози, на даний час вони примирилися, претензій до обвинуваченого він не має.
Захисник просив призначити справу до судового розгляду, щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту не заперечив.
Обвинувачений вказав, що проживає з потерпілим за однією адресою. На даний час перебуває на стаціонарному лікуванні в психологічно-наркологічному закладі смт.Глеваха, з потерпілим примирились, щодо призначення справи до судового розгляду покладався на розсуд суду так як і щодо продовження йому запобіжного заходу.

Заслухавши думку учасників процесу суд, вважає що в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту слід відмовити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 1 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації учасниками їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У ході судового засідання прокурор зобов`язаний доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, тобто у будь-якому разі суд зобов`язаний з`ясувати наявність та характер ризиків, які обґрунтовують доцільність та правомірність подальшого обмеження прав людини у кримінальному провадженні, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Запобіжний захід не є мірою покарання, а спрямований на забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження; забезпечення можливості виконання процесуальних рішень. При цьому одного лише посилання на можливість протидії підозрюваним досудовому розслідуванню є недостатнім, воно повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, які містять незаперечні фактичні дані про таке. А спроби таким чином компенсувати недоліки та неповноту досудового розслідування шляхом жорсткості запобіжного заходу не можуть бути виправдані жодною метою.

Статтею 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Слід прийняти до уваги, що домашній арешт у практиці ЄСПЛ розглядається як один із видів обмеження права на свободу як і тримання під вартою, тому відповідні конвенційні положення та позиція ЄСПЛ щодо процедур продовження строків тримання під вартою застосовні і при вирішенні питання щодо продовження строків домашнього арешту.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Під час застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також подальшого продовження дії запобіжних заходів слідчим суддею враховано обґрунтованість підозри та наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, однак під час розгляду цього клопотання виявлено обставини, які вказують на те, що заявлені ризики зменшилися.

Зокрема, після обрання запобіжного заходу було завершено досудове розслідування.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 листа №511-550/0/4-13 від 4 квітня 2013 року, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Таким чином, продовження строку домашнього арешту має бути обґрунтоване наявністю на момент розгляду клопотання відповідних підстав, що підтверджують необхідність подальшого обмеження його права на свободу та особисту недоторканність; при цьому такі підстави не можуть бути тотожними тим, що були враховані при застосуванні до цієї особи даного запобіжного заходу.

Якщо на початковому етапі розслідування злочину ризик того, що підозрюваний може заважати здійсненню правосуддя, є достатньою підставою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то після того, як органом досудового розслідування зібрано докази, ця підстава перестає бути прийнятною для подальшого обмеження його права на свободу, гарантованого ст. 5 Конвенції.

Крім того, в судовому засіданні прокурор не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої ст. 194 КПК України, тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.

На підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, враховуючи позицію потерпілого, дані про особу обвинуваченого, його вік, місце проживання, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, відсутність негативних даних щодо репутації обвинуваченого, стан його здоров`я, зокрема те, що згідно довідки КЗ КОР «ОПНМО» ОСОБА_7 з 21.11.2019 року перебуває на лікуванні у КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» з діагнозом «Психіатричні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності від алкоголю», орієнтовна дата виписки 21.05.2020 року, суд приходить до висновку про недоцільність продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскількисукупність вказаних вище обставин свідчить про достатність більш м`якого запобіжного заходу. При цьому суд враховує, що відповідно до клопотання прокурора пропонується продовжити домашній арешт обвинуваченого саме у тому житловому приміщенні, де мешкає потерпілий, що є недостатньо обґрунтованим з огляду на необхідність уникнення ризику продовження вчинення злочину, оскільки за змістом обвинувачення саме у цьому приміщенні обвинувачений вчинив особливо тяжкий насильницький злочин по відношенню до потерпілого, тому подальше примусове перебування обвинуваченого поряд із потерпілим у цьому ж приміщенні на підставі судового рішення може спричинити додаткові підстави для сумнівів у створенні належних умов для забезпечення безпеки життя та здоров`я потерпілого. За таких обставин, є доцільним змінити умови запобіжного заходу. При цьому іншого житла обвинувачений не має, ніким із учасників не повідомлено відомостей про можливість відбування домашнього арешту у іншому помешканні. Запобіжний захід у вигляді застави суд вважає недоцільним з огляду на сукупність вказаних вище обставин, стан здоров`я, похилий вік (80 років) та матеріальний стан обвинуваченого. Колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання забезпечить належну поведінку обвинуваченого.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, зміна запобіжного заходу має бути забезпечена гарантіями виконання процесуальних обов`язків, тому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого певні обов`язки.
Суд вважає можливим призначити справу до судового розгляду, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складено відповідно до ст.291 КПК України.
Відповідно до ст.27 КПК України кримінальне провадження не потребує закритого судового засідання і може розглядатися у відкритому судовому засіданні.
Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України та закриття кримінального провадження немає.
Керуючись ст.ст. 27, 33, 176-178, 314-315 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Призначити судове засідання у кримінальному провадженні № 0001873 від 17.11.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на 17 лютого 2020 року о 14 год. 00 хв. у приміщенні Обухівського районного суду Київської області.
Кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснювати у відкритому судовому засіданні колегіально судом у складі трьох суддів.
У судове засідання викликати наступних учасників кримінального провадження: прокурора, потерпілого, захисника та обвинуваченого.
В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому відмовити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 на строк два місяці обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 5, 8 частини 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:
- прибувати до суду по виклику на визначений час;
- не відлучатися за межі України без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом;
- не відвідувати місця, визначені судом;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.
Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити на строк дії ухвали - до 06 квітня 2020 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Бориспільський відділ поліції ГУ НП в Київській області.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд протягом семи діб з дня проголошення ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3