Справа №: 398/3461/19
провадження №: 1-кс/398/50/20
УХВАЛА
Іменем України

"08" січня 2020 р. слідчий суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Щецін Польща, громадянин України, військовозобов`язаний, з середньою освітою, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але вважається особою, що не має судимості,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, внесеного до ЄРДР за №002173 від 16 вересня 2019 року,

встановив:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 . Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 9 листопада 2019 року відносно підозрюваного обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 9 січня 2020 року. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року було частково задоволено апеляційну скаргу прокурора, а саме, ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2019 року щодо підозрюваного ОСОБА_5 скасовано та постановлено нову. Клопотання слідчого СВ Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 задоволено частково. ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002173, строком на 50 днів, з 11.30 год. 21.11.2019 року по 11.30 год. 09.01.2020 року. Однак, закінчити розслідування до вказаного часу не є можливим через те, що у цьому кримінальному провадженні ще не долученні до матеріалів кримінального провадження висновки судово-медичних експертиз; висновок судової портретознавчої експертизи; висновок судово-психіатричної експертизи підозрюваного ОСОБА_5 ; ознайомити сторони з матеріалами кримінального провадження; завершити досудове розслідування; виконати інші слідчі дії, необхідність в яких може виникнути у ході проведення досудового розслідування. В той же час, продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,3-5 ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання слідчого. Підозрюваний, пояснюючи свою позицію, зазначив, що вважає тримання під вартою занадто суворим запобіжним заходом, оскільки він має стійкі соціальні зв`язки, сім`ю і малолітню дитину, яка має психічне захворювання, лікування його потребує значних витрат, водночас він є годувальником сім`ї та забезпечує ці витрати, має постійне місце проживання, де проживає з дружиною та сином, є фізичною особою-підприємцем, перебуваючи під вартою підозрюваний не може заробляти гроші та забезпечувати належне лікування та турботу про дитину. Підозрюваний стверджує, що не може впливати на свідків і потерпілого, оскільки не знає цих людей та у разі застосування домашнього арешту не матиме змоги впливати на цих людей. Також не має наміру уникати слідства і суду, слідуючи вказівкам суду, здав до органів ДМС закордонний паспорт. З 2015 року є помічником депутата на громадських засадах, приймає участь у спортивному житті місця і благоустрою спортивних майданчиків міста. Підозрюваний просить застосувати цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши надані суду матеріали, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даного клопотання.

Суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Обираючи ухвалою від 21 листопада 2019 року відносно ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою, Кропивницький апеляційний суд встановив, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України є обгрунтованою, встановив наявність ризиків, передбачених ч. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, дійшов висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не є достатнім для запобіганню цим ризикам.

Апеляційний суд керувався такими мотивами. В рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово підкреслювалось, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством. Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статей 177,178,183 КПК України Згідно зазначених норм, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При розгляді питання про необхідність взяття під варту судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи і, зокрема, такі фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, якою щодо ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання встановлено, що рішення слідчого судді не в повній мірі відповідає вищезазначеним вимогам. Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше. Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів дійшла переконання, що органом досудового слідства ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, яке внесено до ЄРДР за №0002173, санкція за вчинення якого передбачає покарання від 3 до 7 років позбавлення волі. Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до матеріалів клопотання. Колегія суддів врахувала, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення. Колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя відмовляючи у задоволенні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначив, що фактично подане слідчим клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України. Зокрема, прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів щодо підозрюваного ОСОБА_5 не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні. Як встановлено слідчим суддею під час розгляду клопотання в суді першої інстанції, ОСОБА_5 після того як дізнався про розслідування злочину щодо нього сприяв слідству і бажав дати показання у справі, добровільно з`явився до органу поліції та повідомив про своє місце проживання та фактичне перебування, а також враховуючи наявність у підозрюваного стійких соціальних зв`язків за місцем проживання, оскільки одружений та має на утриманні малолітню дитину, суд дійшов висновку про те, що для запобігання встановленим судом ризикам достатнім буде обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Проте, враховуючи обставини кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому колегія суддів оцінила суворість можливого покарання ОСОБА_5 та визнала за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя. Так, під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі ухвали слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за вказаною адресою 28.09.2019 проведено обшук, у ході якого встановлено, що ОСОБА_5 за місцем проживання відсутній та місцезнаходження особи не відоме. Крім того, колегія суддів враховала, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що становить особливу суспільну небезпеку, так як даний злочин відноситься до тяжкого умисного злочину, одружений, має на утриманні малолітню дитину. Більше того, внаслідок ухилення підозрюваного від явки до органу слідства та неможливістю встановити працівниками оперативного підрозділу органу Національної поліції України місцезнаходження ОСОБА_5 , останньому, відповідно до положень ст.ст. 278, 111, 135 КПК України повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, було направлено на адресу місця реєстрації та проживання підозрюваного поштовим листом АТ «Укрпошта» та підозрюваного 18.10.2019 за постановою слідчого оголошено в розшук. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року. Колегія суддів Кропивниського апеляційного суду дійшла висновку про те, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого. При прийнятті рішення щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів врахувала, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів, та дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки з моменту вчинення злочину, а саме з 16.09.2019 року та до 09.11.2019 року ОСОБА_5 був відсутнім за місцем проживання та реєстрації, а також дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, так як лише 26.12.2016 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда, останнього звільнено від відбування покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, у зв`язку з його повним фактичним відбуттям. Обізнаність про адресу проживання потерпілого та свідків робить високим ризик незаконного впливу на них з боку підозрюваного. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що вищевказані обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_5 , у разі застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, спробує переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може вживати заходів щодо приховування слідів злочину, перешкоджати кримінальному провадженню, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Викладені обставини за висновком Кропивницького апеляційного суду свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, а тому, колегія суддів дійшла висновку про те, що слідчим суддею допущено необґрунтоване застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Дослідивши клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, зокрема, обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд приняв до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». За таких підстав апеляційний суд дійшов висновку про те, що до ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що в свою чергу забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та зможе запобігти спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню. Підстав вважати, що більш м`які запобіжні заходи можуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, колегія суддів апеляційного суду не знайшла.

Як стороною захисту, так і стороною обвинувачення суду під час розгляду клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу не надано нових відомостей та доказів, які б підтверджували наявність підстав для зміни встановлених апеляційним судом ризиків. Сторони посилаються на ті ж обставини, які були предметом розгляду судом під час обрання запобіжного заходу. Тому у суду відсутні підстави для відходу від висновків, викладених у зазначені вище ухвалі апеляційного суду про застосування запобіжного заходу. Надані слідчим разом з клопотанням матеріали підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, а також наявність зазначених вище ризиків, які не можливо усунути у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Суд відхиляє доводи підозрюваного і захисника про невмотивованість, необгрунтованість ухвали апеляційного суду, а також порушення процесуального закону під час апеляційного розгляду, оскільки ця ухвала є чинною і є обов`язковою для виконання, а суд першої інстанції не має повноважень давати оцінку законності і обгрунтованості цієї ухвали.

Також суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_5 виконував покладені на нього обов`язки та не ухилявся від слідства і суду, оскільки ці доводи та відповідні обставини, вже були предметом розгляду під час обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою. Із цих же підстав суд відхиляє посилання сторони захисту на наявність у ОСОБА_5 сім`ї, малолітньої дитини, стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання, місця роботи, погашення його судимості, адже усі ці обставини були відомі суду під час обрання запобіжного заходу тримання під варту і оцінка цим обставинам вже надавалась у зазначеній вище ухвалі апеляційного суду.

Суд також враховує додаткові обставини, на які посилається сторона захисту, а саме те, що ОСОБА_5 та його малолітній син мають хронічні захворювання. Разом з тим, суд вважає, що надані захисником документи не підтверджують, що наявні у ОСОБА_5 хронічні захворювання є перешкодою для його утримання під вартою. Так, у листі-відповіді Філії Державної установи Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби у Кіровоградській області від 08.01.2020 року на адвокатський запит зазначено, що ОСОБА_5 22.11.2019 року був оглянутий, під час огляду скарг на здоров`я не виказував, патологічних станів виявлено не було, визнаний практично здоровим, працездатним. Також ОСОБА_7 був обстежений 01.01.2020 лікарем-терапевтом, який дав висновок: терапевтичної патології внутрішніх органів не виявлено, рекомендовано консультацію лікаря-психіатра. Суд бере до уваги наданий захисником лист Обласної психіатричної лікарні Кіровоградської області від 23.12.2019 року, який містить відомості про те, що ОСОБА_7 проходив лікування у період з 2010 до 2013 року. Однак усі надані стороною захисту документи щодо наявності у ОСОБА_5 хронічних соматичних і психічних захворювань не підтверджують, що фактичний стан здоров`я ОСОБА_5 на даний момент унеможливлює його тримання під вартою. Ці документи також не підтверджують неможливість лікування обвинуваченого в умовах застосування запобіжного заходу тримання під вартою. Водночас запобіжний захід у вигляді тримання під вартою сам по собі не обмежує обвинуваченого у праві на отримання медичної допомоги у лікаря, якому він довіряє. Надання такої медичної допомоги може були запезпечено у порядку, передбаченому законодавством, зокрема відповідно до спільного наказу Міністерство юстиції та Міністерство охорони здоров`я від 10.02.2012 № 239/5/104 Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Надані захисником документи щодо захворювання малолітнього сина ОСОБА_5 , а також позитивні характеристики ОСОБА_5 не є достатніми для обгрунтування зменшення встановлених при обранні запобіжного заходу ризиків. При обранні запобіжного заходу вже було враховано, що підозрюваний ОСОБА_8 має сім`ю, дитину, стійкі соціальні зв`язки, тому надання додаткових документів на підтвердження цих обставин не є достатнім для зміни висновку про те, що запобігання встановленим ризикам не можливе за умови застосування іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.

Також суду надані достатні підтвердження того, що завершення досудового розслідування у межах строку застосування запобіжного заходу є неможливим у зв`язку з необхідністю долучити до матеріалів кримінального провадження висновки судово-медичних експертиз; долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судової портретознавчої експертизи; долучити висновок судово-психіатричної експертизи підозрюваного ОСОБА_5 ; ознайомити сторони з матеріалами кримінального провадження; завершити досудове розслідування; виконати інші слідчі дії, необхідність в яких може виникнути у ході проведення досудового розслідування, у зв`язку з чим ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 8 січня 2020 року строк досудового розслідування був продовжений до 15 лютого 2020 року.

Враховуючи те, що під час судового розгляду були встановлені обставини, передбачені ч. 3, 5 ст.199 КПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого. Із цих же підстав суд відмовляє у задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст.179,183, 193, 194,196, 197, 199 КПК України, суд

постановив :

Клопотання слідчого задовольнити.

Продовжити строк застосування відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 39 днів, тобто з 8 січня 2020 року до 15 лютого 2020 року.

Визначити строк дії ухвали до 15 лютого 2020 року включно.

Відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1