ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5224/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2554/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2020 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Будівельник , Яковлівського району Бєлгородської області (РФ) , росіянину, громадянину України, с середньою технічною освітою, одруженому, який не має утриманців, працевлаштованому на посаді укладника «НОВА ПОШТА» , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий,
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 20 червня 2020 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що колегією суддів прийнято до уваги, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів; після відбуття тривалого строку покарання , на шлях виправлення особа не став, по пред`явленому обвинуваченню покази не надав. З урахуванням міри покарання, яка може загрожувати у разі доведеності вини, обвинувачений, знаходячи на волі, може вчинити дії з метою переховування від суду та уникнення покарання. Ризик втечі обвинуваченого є наявним та ймовірним, тому необхідність в утриманні особи під вартою на дійсний час продовжує існувати. Крім того, суд зазначив, що законних підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який , не вбачається, тому що дані про особу, на які вказували обвинувачений та його захисник, а саме - факт перебування у шлюбі, наявність дитини , офіційне працевлаштування до затримання , незадовільний стан здоров`я, були враховані слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .
За таких обставин, суд дійшов висновку, що на дійсний час відсутні підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов"язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід з триманням під вартою на домашній арешт.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений зазначає, що він має офіційне місце реєстрації; перебуває в офіційному шлюбі; виховує неповнолітню дитину, має поганий стан здоров`я; після відбуття покарання за останнім вироком до будь-якої відповідальності не притягувався; під час судового розгляду прокурор не довів існування жодних ризиків, ст.177 КПК України; інкримінований злочин він не вчиняв; наміру переховуватися від суду чи органів досудового розслідування він не має.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину за ч.3 ст.152 КК України, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, зібраними під час досудового розслідування доказами.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 .
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, відповідно до яких обвинувачений вчинив зґвалтування, а саме дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, вчинене групою осіб відносно неповнолітньої особи, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів також приймає до уваги, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, відбував покарання у виді позбавлення волі, на шлях виправлення не став і, згідно пред`явленого обвинувачення, вчинив особливо тяжкий злочин, що додатково може свідчити про існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, 24.07.2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України. Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.07.2019 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_8 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановою слідчого від 16.09.2019 року досудове розслідування у виділеному кримінальному провадженні за № 0003709 від 16.09.2019 року за ч. 3 ст. 152 КК України відносно ОСОБА_8 зупинено у зв`язку з оголошенням останнього у розшук. 28.02.2020 року, в 07 год. 48 хв., в порядку ч.5 ст.191 КПК України, ОСОБА_8 було затримано співробітниками Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді