печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному проваджені №0000282,-
ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному проваджені №0000282.
Заявник зазначає, що на даний момент відпали потреби в накладенні арешту на майна.
У судове засідання заявник не з`явився, адвокат до канцелярії суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, підтримує клопотання та просить його задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений, причини неявки суду не відомі.
Фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалась.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, що розташоване в м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000282 за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст. 190, ч. ст. 191, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 382, ч. 1,4 ст. 358, ч. 1 ст. 364, ч. ст. 365 КК України.
15 січня 2016 року слідчим суддею Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_6 , у справі №753/562/16-к, задоволено клопотання слідчого Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , про накладення арешту за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000282 від 07.05.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 192 КК України та накладено арешт на майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , яку за договором куплі-продажу квартири від 06.03.1997 року купили ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8
Вказаний арешт накладено слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки при накладенні арешту встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, має значення для встановлення обставин під час досудового розслідування.
Як визначено ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляду клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказуються на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «ІатрідіспротиГреції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот протии Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішеннявід 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
В ході досудового розслідування до СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві надійшли звернення від мешканців квартир за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживають в квартирі АДРЕСА_3 про накладення арешту на вищевказану квартиру з метою не відчуження їх, та для повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування та дослідження всіх вищевказаних обставин.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Натомість, під час судового розгляду встановлено, що на даний час відпала необхідність у застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
За викладених обставин, слідчий суддя враховує позицію процесуальну учасників кримінального провадження та, виходячи з принципу змагальності, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та скасування арешту майна..
Керуючись ст.ст. 170-175, 309 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Клопотання - задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_6 у справі №753/592/16-к від 15.01.2016 р., на майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яку за договором купівлі-продажу квартири від 06.03.1997 року купили ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1