Номер провадження: 11-кп/813/326/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисниці ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого

ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18.04.2019 у кримінальному провадженні №0004206, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.08.2017, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 01.06.2010 Іванівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 153, ст. ст. 70, 75 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на три роки,

- 08.07.2011 Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обчислюється з моменту затримання ОСОБА_7 , тобто з 29.08.2017.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів,-

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлених судами обставин.
Зазначеним вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 17.08.2017 приблизно о 22:00 годині, перебуваючи біля магазину «Копійка», що розташований за адресою:

м. Одеса, проспект Добровольського, 70 Б, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виходила з вказаного магазину. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел на зґвалтування останньої, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на задоволення статевої пристрасті, обвинувачений почав переслідувати ОСОБА_9 , яка направлялась в сторону адреси мешкання. Біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 наздогнав останню, де застосовуючи фізичне насилля, а саме однією рукою закрив рот ОСОБА_9 , а іншою наніс декілька ударів по голові, затягнув її до кущів, поваливши на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , при цьому утримуючи руками потерпілу на землі, вступив з нею у статевий акт, природним способом. Однак завершити статевий акт ОСОБА_7 не зміг, у зв`язку з тим, що його дії були помічені та він оголений зник з місця події у невідомому напряму.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржений вирок суду скасувати.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази на підтвердження його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, судом першої інстанції не допитано свідків по справі.

Вказує, що порушено його право на захист під час досудового розслідування та судового розгляду.

Звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження відсутні характеризуючі його дані, а саме те, що він одружений та має двох неповнолітніх дітей.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, який підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист під час досудового розслідування та судового розгляду не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді, так як згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 під час досудового розслідування та судового розгляду справи в суді першої інстанції було забезпечено участь захисника, усі слідчі та процесуальні дії проведено за участі захисника. Крім того, усі судові засідання в суді першої інстанції проводились за участі захисника обвинуваченого та обвинувачений ОСОБА_7 не повідомляв в суді першої інстанції про порушення його права на захист (т. 2 а. с. 22-23, 28-31, 46-47, 56-57, 61-62, 64-65, 73-74, 78-79, 88-89, 93-94, 100-102, 105-106, 110-111, 114).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що районним судом під час ухвалення вироку районним судом не прийнято до уваги наявність в обвинуваченого дружини та двох неповнолітніх дітей, апеляційний суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, так як, зазначені в оскарженому вироку відомості про сімейний стан обвинуваченого, повністю відповідають матеріалам кримінального провадження, в яких відсутні докази, що підтверджують перебування ОСОБА_7 у законному шлюбі та наявність у нього на утриманні дітей.

Зазначені доводи обвинуваченого також не підтверджені ним в апеляційному суді.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що матеріали кримінального провадження не містять належні та допустимі докази на підтвердження його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, судом першої інстанції не допитано свідків по справі та не прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_10 , не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтуються на доказах, які були досліджені в ході судового розгляду.

При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі та зазначив, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші, навів обґрунтування, чому дійшов висновку про недостовірність показань ОСОБА_7 стосовно непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину.

Оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 152 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Частина друга вказаної статті визначає конкретний перелік істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі обвинуваченого не зазначається про допущення судом першої інстанції будь-якого порушення, вказаного в ч. 2 ст. 412 КПК України.

За результатами апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено передбачених ч. 2 ст. 412 КПК України істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду провадження, як і інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які хоч і не зазначені в ч. 2 ст. 412 КПК України, однак перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За результатами судового розгляду судом з`ясовано питання щодо закінчення з`ясування фактичних обставин та перевірки їх доказами, в ході обговорення якого ніяких клопотань від учасників судового розгляду не надійшло.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що покази свідка ОСОБА_10 підлягають критичній оцінці, так як вони, дійсно, ґрунтуються лише на показах обвинуваченого та спростовуються іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

На думку апеляційного суду, районним судом вірно постановлено ухвалу про внесення відомостей до ЄРДР за фактом надання суду завідомо неправдивих показань свідком ОСОБА_10 (т. 2 а. с. 122).

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції відсутні.

У своїх рішеннях Верховний суд неодноразово зазначав, що апеляційний суд не вправі дати іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.

Ні обвинувачений, ні його захисник не звертались до апеляційного суду з клопотанням про дослідження доказів, які на їхню думку були неправильно оцінені судом першої інстанції.

Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у статті 22 КПК України, та порядку дослідження доказів апеляційним судом, встановленому ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі досліджувати докази лише за клопотанням учасників кримінального провадження.

Дослідження апеляційним судом доказів з власної ініціативи за відсутності відповідних клопотань учасників кримінального провадження може розцінюватись як прояв необ`єктивності і упередженості, порушення судом принципу змагальності через здійснення ним процесуальних повноважень, які є прерогативою учасників кримінального провадження.

Отже в апеляційного суду не виникло правових підстав для безпосереднього дослідження доказів в судовому засіданні, а відтак він позбавлений можливості надати іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав у своєму вироку суд першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування вироку суду першої інстанції з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції за апеляційною скаргою обвинуваченого або прийняття апеляційним судом іншого рішення в межах повноважень, наданих апеляційному суду положеннями ст. 404 КПК України, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, а оскаржений вирок районного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18.04.2019 в кримінальному провадженні №0004206, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.08.2017, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 152 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4