ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1242/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 639/2692/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
представника
власника майна - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 1 червня 2020 року, якою задоволено частково клопотання прокурора Прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000067 від 20.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 1 червня 2020 року задоволено частково клопотання прокурора Прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000067 від 20.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191КК України.
Накладено арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку 08.05.2020 за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на блокнот зеленого кольору з чорновими записами, рукописним текстом, аркуш паперу з чорновими записами рукописним текстом, блокнот білий з чорновими записами машинописним текстом, блокнот червоного кольору з чорновими записами рукописним текстом, чотири аркуші формату А4 з машинописними таблицями та рукописним текстом, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном. Також накладено арешт на мобільний телефон IPHONE 5S IMEI НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, строком на 1 (один) місяць, тобто до 01.07.2020 року включно.

У задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на банківські картки, номера яких зазначені в ухвалі слідчого судді на а.с. 112 та сім картки Vodafone НОМЕР_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно, вилучене 08.05.2020 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначив, що при постановленні ухвали слідчий суддя не в повній мірі дослідив обставини справи, не перевіривши належним чином доводи прокурора, які є безпідставними, прийняв необгрунтоване рішення. Вважає, що не можна посилатись на висновок спеціаліста та повідомлення анонімної особи, як на підтвердження існування чи відсутності обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Під час обшуку зазначені документи не були детально оглянуті слідчим, їх опис складений поверхнево, що не дає можливості простежити їх взаємозв`язок з даним кримінальним провадженням. Крім того, вилучені документи не відносяться до періоду 2019-2020 р. та стосуються взаємовідносин лише саме тих суб`єктів господарювання щодо діяльності яких здійснюється кримінальне провадження і не мають відношення до даного кримінального провадження. Вони стосуються господарської діяльності юридичних осіб, а тривале їх безпідставне утримання перешкоджатиме їх законній господарській діяльності. Вони не є доказами у даному кримінальному провадженні і не є речовими доказами. Крім того, значив про наявність порушень процесуального порядку при проведенні обшуку. Вилучені під час його проведення документи, не вважає належними та допустимими доказами. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем заборонено, а тому слідчий повинен був лише скопіювати інформацію, що на них є, що свідчить про неспіврозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та недоведеність потреби такого втручання у права і свободи особи потребам досудового розслідування. Тому вважає відсутніми підстави для накладення арешту на майно ОСОБА_7 .

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, думки апелянтів, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 1 червня 2020 року за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 , перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні слідчого відділу Прокуратури Харківської області перебуває кримінальне провадження №0000067 від 20.01.2020 року, розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.
15.05.2020 прокурор Прокуратури Харківської області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в межах даного кримінального провадження. В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що майно ОСОБА_7 відповідає критеріям статті 98 КПК України, оскільки містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вилучене під час обшуку 08.05.2020 майно, у вигляді документів, копій документів, електронних носіїв інформації є доказом злочину, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів просив застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Приймаючи рішення про накладення арешту на блокнот зеленого кольору з чорновими записами, рукописним текстом, аркуш паперу з чорновими записами рукописним текстом, блокнот білий з чорновими записами машинописним текстом, блокнот червоного кольору з чорновими записами рукописним текстом, чотири аркуші формату А4 з машинописними таблицями з рукописним текстом та на мобільний телефон, вилучене в під час обшуку у ОСОБА_7 , суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що прокурором доведено, що вищевказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і має значення для забезпечення даного кримінального провадження. З метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, та для подальшого проведення експертних досліджень, прийшов к висновку про задоволення клопотання та накладення арешту на вказане майно. При цьому слідчий суддя зазначив, що хоча дозвіл на вилучення телефону не надавався, проте протоколом від 12.05.2020 встановлено, що мобільний телефон містить дані щодо заволодіння публічними коштами бюджету міста Харкова і комунальних підприємства, відомості спілкування між співучасниками відносно вчинення злочину, а тому є необхідним для проведення необхідних експертиз та вирішення інших питань, що встановлюються під час досудового розслідування.

Щодо відмови у вилученні банківських карток та сім-картки з телефону, слідчий суддя зазначив, що в цій частині потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободі особи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилучених документів та телефону ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна та відсутність доказів відношення вилученого майна до вказаного кримінального провадження, а також посилання на недопустимість доказів, отриманих під час обшуку, не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах чинного КПК України. Питання щодо відношення вилученого майна до вказаного кримінального провадження та посилання на відсутність наявності обгрунтованої підозри вчинення суспільно-небезпечного діяння на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати, оскільки ці питання повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень та пред`явлення підозри. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходів від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту, поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від дій останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і пов`язує певну особу з можливістю арешту такого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення під час обшуку не можуть бути підставою для відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно і для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді