Справа № 344/1214/18
Провадження № 11-кп/4808/191/20
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю с/з ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 січня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шпильчина, Перемишлянського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого,раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в :

1. Зміст вироку суду першої інстанції та встановлені обставини.

1.1. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 січня 2020 ОСОБА_11 , визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання - 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільні позови Обласної клінічної лікарні задоволено повністю.

Ухвалено стягнути на користь Обласної клінічної лікарні з ОСОБА_8 5285 грн. 41 коп. витрат, понесених на лікування ОСОБА_12 та 7305 грн. 83 коп. витрат, понесених на лікування ОСОБА_13 .

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави 1830,22 грн. судових витрат у кримінальному провадженні за проведення експертизи.Вирішено питання речових доказів.

1.2. Згідно вироку суду, 07.10.2017 року близько 21.30 годин водій ОСОБА_14 , керував автомобілем марки «ОpelAstra» польської реєстрації НОМЕР_1 , та рухався по вул. Галицька в Івано-Франківську в напрямку перехрестя із вул. Горбачевського. В салоні автомобіля на задньому сидінні ОСОБА_14 перевозив пасажирів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . По вул. Галицькій перехрестя із вул. Горбачевського ОСОБА_14 проїжджав прямо на увімкнений зелений сигнал світлофора. В той час назустріч автомобілю «ОpelAstra» зустрічною смугою руху, керуючи автомобілем марки «FordTransit» реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався водій ОСОБА_8 , який на перехресті мав намір виконати маневр повороту ліворуч. Однак, водій ОСОБА_8 , виконуючи маневр повороту ліворуч, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не дав дорогу автомобілю марки «ОpelAstra», що рухався у зустрічному напрямку прямо, виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення.

Таким чином, ОСОБА_8 порушив пункти 2.3. «б», 10.1., 12.1., 16.6. ПДР України, в результаті чого трапилась дорожня транспортна пригода, внаслідок якої пасажир ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи №760 від 29.12.2017 року отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а пасажир ОСОБА_13 згідно висновку судово-медичної експертизи №764 від 12.01.2018 року,отримала тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

Отже, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, за який передбачена відповідальність ч.2 ст. 286 КК України

В засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав, повністю, послідовно та в повній мірі підтвердив обставини вчиненого ним злочину, щиро розкаявся, тапросив суд його суворо не карати.

2. Зміст апеляційної скарги прокурора.

2.1. В апеляційній скарзі, прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважає, що оскаржуваний вирок підлягає до скасування, з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Стверджує, що:

- суд не повною мірою врахував, що злочин, який вчинив ОСОБА_8 відноситься до категорії тяжких, а фактичні обставини вчиненого злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпечність;

- обвинувачений ОСОБА_8 не відшкодував в добровільному порядку витрати понесені ОКЛ на лікування потерпілих;

- в ході апеляційного розгляду суду слід дослідити матеріали які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 ;

- призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням) без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами нівелює основну мету призначення покарань.

З цих підстав, вироку суду першої інстанції, прокурор просив скасувати, та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на термін 2 роки.

2.2. В запереченні на апеляційну скаргу, захисник ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 стверджує, що з врахуванням всіх даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність,обтяжуючих покарання обставин, суд цілком обґрунтовано застосував ст. 75 КК України при призначення покарання. Що стосується добровільного відшкодування шкоди Івано-Франківській ОКЛ, то захисник звертає увагу, що представника вказаного закладу не було ні в підготовчому засіданні, ні під час судового розгляду справи, а відтак неможливим було з`ясування його думки щодо підтримання чи відмови в підтриманні цивільного позову. Захисник вказує на те, що шкода потерпілим ОСОБА_12 , та ОСОБА_15 повністю відшкодована. Крім того, також шкода відшкодована і ОСОБА_14 , який не є потерпілим в даному кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_10 також вказує, що сторона обвинувачення не забезпечила ОСОБА_8 захист на ранніх стадіях кримінального провадження.

В той же час, захисник вважає, вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим,а тому просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

3. Правові позиції сторін.

3.1. В засіданні суду апеляційної інстанції прокурор доводи апеляційної скарги підтримав з указаних в ній мотивів, та просив про її задовольнити.

3.2. Обвинувачений та його захисник, доводи апеляційної скарги заперечили, вирок суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим, просилийого залишити його без зміни. Також ОСОБА_8 зазначив, що потерпілим вся шкода відшкодована, а цивільний позов у зв`язку з відсутністю заробітків під час карантину він не мав змогу відшкодувати він не мав можливості заробляти. Запевнив, що відшкодує ці витрати на протязі двох місяців.

4. Мотиви суду апеляційної інстанції.

4.1. На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

4.2. Згідно ізст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Цим вимогам рішення суду не відповідає в частині додаткового покарання.

По-перше. Злочин є тяжким ( ч. 4 ст. 12 КК України) і скоєний унаслідок порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху.

Обвинувачений в апеляційному суді показав, що був стомлений, недостатньо уважний і з-за цього сталась дорожньо-транспортна пригода, в якій він повністю визнає вину.

Тяжкість злочину й обставини його вчинення вказують на те, що в цьому випадку призначення позбавлення права керування транспортними засобами є необхідним і дозволить досягнути мети покарання виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і запобігання вчинення нових таких злочинів ( ст. 50 КК України).

У противному випадку чинник, стримуючий від повторення таких випадків з боку обвинуваченого буде відсутнім.

По-друге. Суд першої інстанції не обґрунтував та вмотивував своє рішення щодо додаткового покарання (ст. 370 КК України), не виконав приписи ч. 2 ст. 65 КК України щодо призначення обвинуваченому покарання, необхідного і достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів.

Тому колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити частково, в частині щодо призначення додаткового покарання вирок суду першої інстанції скасувати із наведених мотивів та ухвалити новий про призначення обвинуваченому додаткового покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

4.3. Прокурор також уважав, що обвинуваченому належить призначити реальне покарання, не вбачаючи підстав для застосування положень ст. 75 КК України. Вказав, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість злочину і звернув увагу, що обвинувачений не відшкодував добровільно витрати ОКЛ на лікування потерпілих.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_8 , який раніше несудимий, злочин вчинив вперше, його молодий вік, позитивну характеристику по місцю проживання, висновок досудової доповіді органу пробації, та те, що злочин вчинив з необережності, повне добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілим, думку потерпілих про не суворе покарання ОСОБА_8 , а також обставини, які обтяжують і пом`якшують його покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд не встановив.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданої шкоди та сприяння в розкритті злочину.

Судом апеляційної інстанції досліджені дані про особу обвинуваченого і колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у цій частині і вважає, що прокурор не навів підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі. Те, що в даний час витрати на лікування потерпілих ОКЛ не відшкодовані залежить від об`єктивних чинників, а не небажання обвинуваченого.

Основне покарання, призначене судом першої інстанції є співмірним вчиненому і справедливим, а висновок суду про можливість виправлення без відбування покарання у виді позбавлення волі з застосуванням положень ст. 75 КК України і визначення іспитового строку в один ріквідповідає приписам ст. 50 та 65 КК України тає законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Тому в цій частині апеляційна скарга прокурора не може бути задоволена.

5. Рішення.

5.1. За наслідками розгляду вирок суду першої інстанції належить скасувати в частині призначення додаткового покарання з наведених мотивів і ухвалити новий про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів уважає, що таке покарання відповідатиме ступені тяжкості вчиненого злочину, особі винного з урахування обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання відповідно до приписів ст. 50 та ч. 1, 2 ст. 65 КК України.

5.2. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 370, 376, 404, 405, 407, 414, 418, 420 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 ,обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначення додаткового покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання - 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5