Справа № 308/3387/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2020 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000556 від 14.02.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з Ужгородської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000556 від 14.02.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

Ухвалою судді від 07.04.2020 року призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

Прокурори у підготовчому судовому засіданні вважають за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Обвинувачений та його захисник не заперечили проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Потерпіла, її законний представник та представник у підготовчому судовому засіданні просили призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Разом із тим, потерпілою та її законним представником подано до суду заяву від 08.04.2020 року, відповідно до якої потерпіла не має претензій щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , при визначенні міри покарання просить не обирати реальну міру покарання, а звільнити від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Крім того, у підготовчому судовому засіданні потерпіла просить змінити обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд приходить до висновку, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 складений у відповідності з вимогами КПК України і поверненню прокурору не підлягає. Провадження за обвинувальним актом підсудне Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області. Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні.

Сторони кримінального провадження клопотань щодо прийняття рішень, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не заявили.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити у відкритому судовому засіданні, так як обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Прокурором ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні подано клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування зазначеного клопотання прокурор посилається на те, що 14.02.2020 року слідчим відділом Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000556 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України. У подальшому під час проведення досудового розслідування та з урахуванням матеріалів кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_5 змінено підозру за ч. 3 ст. 153 КК України. 03.04.2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000556 від 14.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, скеровано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду по суті. Як зауважує прокурор, встановлено достатньо підстав для висунення ОСОБА_5 обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, тобто вчинення будь-яких насильницький дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникнення в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинене щодо неповнолітньої особи. За твердженням прокурора, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років. Крім того, вказане кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_5 відносно особи, яка недосягла повноліття (на час вчинення кримінального правопорушення потерпілій виповнилося сімнадцять років). Прокурор наголошує на тому, що наявний ризик незаконного впливу на неповнолітню потерпілу, оскільки обвинувачений знає останню тривалий час, що відповідно засвідчив документально, тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може наважитися та вдатися до протиправних дій до потерпілої з метою зміни її показів на свою користь. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 може вдатися до протиправних дій стосовно свідків обвинувачення, оскільки проживав в одному із під`їздів будинку, де сталася подія, з метою зміни їх показів на свою користь, тобто наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурор зазначає, що надано інформацію щодо місця проживання ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_1 , яке є тимчасовим, оскільки зі слів обвинуваченого він вказану квартиру орендує, жодного іншого житла на території м. Ужгород в останнього немає. Згідно з наданими даними, обвинувачений зареєстрований в АДРЕСА_2 , водночас жодних підтверджуючих даних, що останній там зареєстрований не надав, що в подальшому ускладнить його подальшого переслідування органами Національної поліції України, що свідчить про ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. За твердженням прокурора, встановлено та зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вищевказаного злочину, незаконно впливати на потерпілу, як основного джерела показів в даному кримінальному провадженні, з метою уникнення від покарання шляхом залякування особи потерпілої, або свідків та очевидців даної події, перешкоджати повному та всебічному судому розгляду даного кримінального провадження іншим чином, або вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовжити дане кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується. Існування зазначених ризиків обґрунтовується встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення та вбачається, що останній вчиняв злочин, здійснюючи насильство над потерпілою, обмежуючи її права і свободи, та своїми діями порушив всі правові норми та впорядковане функціонування суспільних відносин, так як здійснював своє діяння із значною грубістю. Також прокурор зауважує, що обвинувачений офіційно ніде не працює, неодружений, вчинив кримінальне правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи. З цих підстав, на думку прокурора, більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не зможуть запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КК України.

На підставі викладеного, прокурор просить суд обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою без можливості внесення застави строком на шістдесят діб.

Захисником обвинуваченого подано клопотання про зміну запобіжного заходу, згідно з яким просить запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 , змінити на альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Клопотання про зміну запобіжного заходу захисник мотивує тим, що обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, а також не має на меті впливати на потерпілих та свідків, спотворити або знищити речові докази. Посилаючись на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини захисник вказує, що його підзахисний не судимий, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки. Зауважує, що потерпіла до його підзахисного претензій не має, тим самим ризик впливати на потерпілу не має місця при розгляді даного клопотання. Враховуючи стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, відсутність будь-яких правопорушень, захисник наголошує на тому, що немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування від правосуддя. Крім того, конкретних підстав передбачати перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню немає. Виходячи з наведеного, захисник вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні. За твердженням захисника, для його підзахисного більш, аніж достатнім буде застосування запобіжного заходу у виді альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Прокурори просили задовольнити клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Захисник просив задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, в тому числі на особисте зобов`язання або домашній арешт, та відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник додатково наголосив, що ризиків, на які посилається сторона обвинувачений, немає, його підзахисний визнає вину у вчиненому злочині, щиро розкаюється у вчиненому та примирився з потерпілою, а відтак не має місце ризик переховування обвинуваченого та відсутній намір уникнути ним відповідальності. У разі задоволення клопотання сторони захисту та зміну запобіжного заходу на домашній арешт захисник просив визначити заборону залишати обвинуваченому житло за адресою: АДРЕСА_2 , де останній зареєстрований та проживає.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Потерпіла просила змінити обвинуваченому запобіжний захід на особисте зобов`язання, з чим погодилися її представники у судовому засіданні.

Розглянувши вказані клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту, заслухавши учасників судового провадження з цього приводу та вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити, а клопотання захисника про зміну запобіжного підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Як встановлено судом, під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2020 року (справа № 308/1539/20) обрано відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 закінчується 16.04.2020 року.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 04.03.2020 року ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2020 року, якою щодо підозрюваного за ч. 3 ст. 152 КК України ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 16.04.2020 року, залишено без зміни.

Під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 змінено підозру на ч. 3 ст. 153 КК України та скеровано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду по суті обвинувальний акт, затверджений 03.04.2020 року прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000556 від 14.02.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.
Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу судом встановлено, що стороною обвинувачення ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: сексуальне насильство щодо неповнолітньої особи.

Даний злочин у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років.

Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000556.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання за ч. 3 ст. 153 КК України, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у цьому злочині, вік, який є молодою особою, та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де останній значиться зареєстрованим та відповідно до характеристики за місцем проживання скарг на нього надходило, неодружений та не має утриманців, відсутність у нього постійного місця роботи та джерела доходу, майновий стан обвинуваченого, а також відсутність у нього судимостей.

Також суд бере до уваги ту обставину, що потерпіла на даний час не має претензій до обвинуваченого і при визначенні йому покарання просить не обирати реальну міру покарання.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого суд зазначає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Право на свободу та особисту недоторканність є одним із найбільш вагомих та значущих прав людини. У справі «Медвєдєв та інші проти Франції» (рішення від 29 березня 2010 року, § 76) Європейський суд з прав людини підкреслив, що право на свободу та особисту недоторканність, за змістом Конвенції, має найважливіше значення у демократичному суспільстві. Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. У той же час, Європейський суд з прав людини зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи. Суд у справі «Белчев проти Болгарії» (рішення від 08 квітня 2004 року) наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків непроцесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до п. 88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильне скасуванню правила статті 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.

Крім того, згідно з вимогами ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризиків, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи «Смирнова проти Росії» «Пірузян проти Вірменії», «Тирон проти Румунії»).

При цьому зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Беручи до уваги дані про особу ОСОБА_5 , його соціального статусу та особистих зв`язків, а також встановлених обставин на даному етапі провадженні, суд дійшов до переконання про існування достатньої ймовірності ризику намагання з боку обвинуваченого ухилитися, тобто можливість переховуватися від суду, який цілком може бути усунутий, шляхом застосування до нього менш суворого, у порівнянні з триманням під вартою, запобіжного заходу.

Разом із тим, стороною обвинувачення у судовому засіданні не надано достатнього обґрунтування ризиків незаконно впливу ОСОБА_5 на потерпілу та свідків, перешкоджання повному та всебічному судовому розгляду даного кримінального провадження іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження даного кримінального правопорушення, про що зазначено у клопотанні, з посиланням на конкретні докази реального існування таких ризиків.

Даючи оцінку доводам сторони обвинувачення про необхідність застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд констатує, що стороною обвинувачення не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з норм КПК України, і його належної поведінки. У пункті 13 даної постанови зазначено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Виходячи із встановлених судом обставин з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, прокурором доведено обставини, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема обґрунтованість обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та необхідність запобігання ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано він обвинувачується та суворість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим, але не доведено обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а тому в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під варту слід відмовити.

Приймаючи до уваги наявність встановленому судом ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , з 23.00 год. до 06.00 год. наступної доби, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім та зможе забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти вищезазначеному ризику.

При прийнятті даного рішення суд також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).
Крім того, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий, негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.
За таких обставин, обвинуваченого ОСОБА_5 , якого було затримано та який перебуває під вартою, слід негайно звільнити з-під варти у залі судових засідань та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання.
Керуючись ст. ст. 27, 131, 176-178, 181, 194, 201, 202, 314-316, 369, 372, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Призначити кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000556 від 14.02.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 год. 30 хв. 21 квітня 2020 року у залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за адресою: вул. Загорська, 53, м. Ужгород, Закарпатська область.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати прокурорів, обвинуваченого, його захисника, потерпілу та її законного представника.

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , з 23.00 год. до 06.00 год. наступної доби.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

прибувати до суду за першою вимогою;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Встановити строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 10 червня 2020 року, включно.

Обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно звільнити з-під варти у залі судових засідань та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання.
Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_5 з цією ухвалою під розпис.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем реєстрації та проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Золочівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (вул. Шашкевича, 43, м. Золочів, Львівська область).

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік обвинуваченого, щодо якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, і повідомити про це суду.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвала у частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 14 квітня 2020 року о 16 год. 30 хв.

Головуюча ОСОБА_1