ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/2449/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2215/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 12 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їхніх захисників, відповідно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі потерпілого ОСОБА_14 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 02 11 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, який працював у ПП «ГРОМ X» на посаді охоронника, раніше судимий вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 12 2012 року за ч.1 ст.332 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України на 1 рік, ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 02 08 2013 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене йому вироком суду від 05 12 2012 року, оголошено в розшук, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, призначено покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до новопризначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 12 2012 року за ч.1 ст.332 КК України та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 11 років позбавлення волі з відбуванням у кримінально виправній установі з конфіскацією усього особистого майна.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м.Харкова, громадянку України, маючу середню освіту, неодружену, непрацюючу, студентку 1-го курсу групи Ас-54 Харківського професійного електротехнічного ліцею, яка раніше судима за вироком Київського районного суду м.Харкова від 17 12 2014 за ч.1 ст.186 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнена від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробувальним терміном на 1 рік, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , -

визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.304КК України та призначено покарання за ч.3 ст.187 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна та за ч.1 ст.304 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.71 КК України, призначено покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до новопризначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 17 12 2014 року за ч.1 ст.186 КК України, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням у кримінально виправній установі з конфіскацією усього особистого її майна.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі в кримінально виправній установі з конфіскацією усього особистого майна.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженку м.Харкова, громадянку України, з середньою освітою, неодружену, непрацюючу, студентку 1-го курсу групи е-60 Харківського професійного електротехнічного ліцею, раніше не судиму, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , -

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі в кримінально виправній установі без конфіскації усього особистого майна.

Визначено, що строк відбування покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 слід обчислювати з 23 11 2015 року, як вказано в протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а строк відбування покарання ОСОБА_9 з 31 05 2016 року, з дня взяття обвинуваченої під варту в залі суду.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 з 23 11 2015 року по 02 11 2016 року включно у строк відбування покарання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 31 05 2016 року по 02 11 2016 року включно в строк відбування покарання.

Ухвалено, залишити без змін запобіжний захід ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 у виді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27) до моменту набрання вироком суду законної сили, у разі розгляду справи в суді апеляційної інстанції до вирішення питання про зміну або скасування запобіжного заходу судом апеляційної інстанції.

Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 на користь Держави процесуальні витрати за експерті послуги по 1139 грн. 84 коп. з кожного.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Як встановлено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи раніше судимими, за скоєне не відбули покарання, належних висновків для себе не зробили, на шлях виправлення і перевиховання не стали, і знову вчинили тяжкий злочин, разом з ОСОБА_13 та неповнолітньою ОСОБА_9 діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, у групі здійснили розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло, за наступних обставин.

На початку другої декади жовтня 2015 року, більш точну дату під час досудового розслідування встановити не довелося можливим, ОСОБА_7 , повідомила у співбесіді знайома ОСОБА_8 , про те, що вона в мережі Інтернет, для розваги, знайомиться з чоловіками. Отримавши вказану інформацію, він вирішив скористатися вказаною інформацією, для незаконного збагачення за рахунок чужого майна. Замисливши скоєння умисного, корисливого, тяжкого злочину, направленого на заволодіння чужим майном, поєднаним з проникненням у житло, ОСОБА_7 у свої злочинні наміри посвятив ОСОБА_8 , яка спокусившись можливістю збагатитися за рахунок чужого майна, одразу дала свою згоду на участь у заволодінні чужим майном, поєднаним з проникненням у житло.

Отримавши згоду ОСОБА_8 на вчинення протиправних злочинних дій, ОСОБА_7 запропонував їй підшукати засоби, та інших співучасників та створити умови для вчинення злочину, на що остання погодилася.

Діючи згідно з вказаною домовленістю, ОСОБА_8 до вчинення злочину вирішила залучити свого знайомого ОСОБА_13 1996 року народження, а також неповнолітню подругу, з якою вона разом навчалась у середній навчальній школі №19 м. Харкова ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яких у жовтні 2015 року, більш точну дату під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, познайомила з ОСОБА_7 .

Під час декількох зустрічей ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розповіли ОСОБА_13 та ОСОБА_9 про свій злочинний намір та запропонували останнім прийняти участь у його реалізації. Спокусившись можливістю збагатитися в результаті вчинення злочину за рахунок чужого майна, ОСОБА_13 та ОСОБА_9 дали свою згоду на участь у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з проникненням у житло.

Продовжуючи створювати умови для вчинення протиправних злочинних дій, ОСОБА_17 за погодженням із ОСОБА_7 вирішили через мережу Інтернет, використати обліковий запис неповнолітньої ОСОБА_9 на сайті знайомств «ВАDОО», підшукати на даному сайті чоловіка іноземця, призначити йому зустріч у зручній місцевості у м. Харкові та, використовуючи флірт ОСОБА_9 , отримати запрошення до місця проживання цього чоловіка. Така зустріч повинна відбутися під спостереженням і супроводом ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . Відповідно до зазначених намірів, після проникнення шляхом вільного доступу до квартири або іншого домоволодіння чоловіка, ОСОБА_8 за участю ОСОБА_9 повинні були під час розпивання спиртних напоїв, довести чоловіка до алкогольного сп`яніння, одночасно ОСОБА_8 повинна візуально виявити у помешканні чоловіка можливі місця зберігання грошей, ювелірних прикрас та інших матеріальних цінностей. У разі виявлення вказаного майна ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 за допомогою SMS-повідомлень повинні оповістити про це ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , які будуть знаходитись неподалік від місця проживання потенційного потерпілого та таємно відчинять їм вхідні двері. У свою чергу ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , оснащені знаряддями скоєння злочину, а саме: масками (балаклавами), одягнутими на обличчя, та пневматичним пістолетом, скориставшись відкритими вхідними дверима, мали б проникнути у житло потерпілого, де разом застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілого, у виді нанесення тілесних ушкоджень або використовуючи пістолет, будуть погрожувати застосуванням такого насильства, тим самим мали пригнітити волю потерпілого до надання можливого опору, після чого разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повинні заволодіти грошима, ювелірними прикрасами та іншими матеріальними цінностями, що належать потерпілому та покинути місце злочину, розподіливши викрадене майно між учасниками нападу.

Погодивши між собою вищевказаний злочинний план, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у жовтні 2015 року, більш точну дату під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, запропонували прийняти участь у його реалізації ОСОБА_13 та неповнолітній ОСОБА_9 , на що останні погодились.

Діючи згідно з розробленим планом, ОСОБА_8 на початку другої декади жовтня 2015 року, більш точну дату під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, у мережі Інтернет, використовуючи сторінку своєї неповнолітньої подруги ОСОБА_9 (« ОСОБА_18 »), з її фотознімком, на сайті знайомств «ВАDОО» познайомилась із чоловіком, який зареєстрований під ім`ям « ОСОБА_19 », який, на її думку, виявляв себе заможнім чоловіком і виявився громадянином Іраку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Діючи за попередньою змовою між співучасниками злочинної групи згідно з розробленим планом, ОСОБА_8 протягом тижня під ім`ям « ОСОБА_18 » на зазначеному Інтернет-сайті вела переписку з ОСОБА_14 , входячи до останнього у довіру.

17 10 2015, у другій половині дня, більш точний час під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_14 пропозицію зустрітися та в подальшому спільно провести час за місцем мешкання останнього, за адресою: АДРЕСА_6 . При цьому ОСОБА_14 , на прохання ОСОБА_8 , повідомив їй номер свого мобільного телефону « НОМЕР_1 ». ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_14 і бажаючи цього, дала свою згоду на зустріч 17 10 2015, о 23:30 годині, біля станції метро «Пушкінська» у м. Харкові.

У той же день, близько 15:00 год., ОСОБА_8 повідомила всім учасникам злочинної групи, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 про необхідність зібратися у неї вдома за адресою: АДРЕСА_3 , о 18:00 год.

Зібравшись за місцем мешкання ОСОБА_8 за вищевказаною адресою, всі учасники злочинної групи, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , розробили і обсудили остаточний план дій щодо протиправного заволодіння майном ОСОБА_14 . Згідно з цим планом, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 17 10 2015 року о 23:30 год. зустрічаються з ОСОБА_14 біля станції метро «Пушкінська» у м. Харкові, після чого, за рахунок останнього, купують спиртні напої і йдуть до помешкання ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_7 і ОСОБА_13 постійно знаходяться поруч з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , але на відстані від них, яка дозволяє тримати останніх у полі зору. Після того як ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 і ОСОБА_14 зайдуть до житла останнього, де спільно вживатимуть спиртні напої, доводячи ОСОБА_14 до стану алкогольного сп`яніння, одночасно візуально виявляють можливі місця зберігання грошей, ювелірних прикрас та інших матеріальних цінностей, та, у разі їх наявності, оповіщають SMS-повідомленням ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , які будуть знаходитися біля під`їзду будинку де проживає потерпілий і очікувати сигналу від них.

Потім ОСОБА_8 або ОСОБА_9 , без відома і згоди ОСОБА_14 , відчиняють вхідні двері до квартири і залишають їх відкритими, а ОСОБА_7 разом із ОСОБА_13 , оснащені знаряддями скоєння злочину, а саме: масками (балаклавами), одягнутими на обличчя, а також озброєні пневматичним пістолетом, скориставшись відкритими вхідними дверима, проникають до помешкання ОСОБА_14 , а саме до квартири АДРЕСА_7 за вищевказаною адресою, де у групі із ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , використовуючи пістолет і балончик із сльозогінним газом, застосовують до ОСОБА_14 насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілого, у виді нанесення йому тілесних ушкоджень, тим самим пригнічують волю потерпілого до надання можливого опору, після чого, всі учасники нападу заволодівають грошима, ювелірними прикрасами і іншими матеріальними цінностями, які ними будуть знайдені при потерпілому або у його квартирі, після чого з місця злочину зникають, розподіливши надалі викрадене майно між всіма учасниками нападу.

Після того, як даний план був схвалений всіма учасники злочинної групи, ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та неповнолітньою ОСОБА_9 , з метою приховування обличчя, надала ОСОБА_7 і ОСОБА_13 маски для їх використання при вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_14 .

Також, ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , надала ОСОБА_7 пневматичний пістолет, придбаний нею при невстановлених у ході досудового слідства обставинах, який згідно з висновком № 18 від 09 02 2016 року судово-балістичної експертизи Харківського НДЕКЦ МВС України є пневматичним пістолетом, калібру 4,5 мм, моделі «SAS MAKAROV 177 CAL» із серійним номером НОМЕР_2 , який не має конструкційної переробки та в наданому на дослідження стані є непридатним для стрільби та знаходиться у несправному стані з причини механічного пошкодження на рукоятці даного пістолету.

Крім того, ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , взяла з собою балончик із сльозогінним газом «Перець», який планувала використати під час розбійного нападу на ОСОБА_14 з метою подолання можливого опору з його боку.

Реалізуючи свої злочинні наміри, 17 10 2015, близько до 23:20 год., ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 прибули в район станції метро «Пушкінська» у м. Харкові, де ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 підійшли до пам`ятника Ярославу Мудрому, розташованому біля Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 77, де стали очікувати ОСОБА_14 , а ОСОБА_7 і ОСОБА_13 відійшли на відстань, що дозволяла тримати у полі зору ОСОБА_8 і ОСОБА_9

17 10 2015 року, близько до 23:20 год., ОСОБА_8 , знаходячись разом із неповнолітньою ОСОБА_9 біля пам`ятника ОСОБА_20 , зі свого мобільного телефону (номер НОМЕР_3 ) зателефонувала на мобільний телефон (номер НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_14 , та, назвавшись ОСОБА_21 , повідомила останнього про те, що вона вже очікує його в обумовленому місці.

17 10 2015 року, близько до 23:30 год., ОСОБА_8 і неповнолітня ОСОБА_9 у зазначеному місці зустрілись із ОСОБА_14 . Останній впізнав ОСОБА_9 по фотографії, розміщеній на сторінці « ОСОБА_18 » на сайті знайомств «ВАDОО» в мережі Інтернет, як дівчину на ім`я ОСОБА_21 , вважаючи, що саме з нею він вів переписку на вказаному сайті знайомств. У свою чергу неповнолітня ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , умисно вводячи ОСОБА_14 в оману, представила ОСОБА_8 , як свою подругу на ім`я ОСОБА_22 , після чого вони втрьох, під приводом подальшого спілкування та спільного проведення часу, направились за місцем проживання ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_6 , купивши по дорозі, на прохання ОСОБА_8 та неповнолітньої ОСОБА_9 , в магазині «Літо» пляшку горілки об`ємом 1 літр, пакет соку «Садочок» та дві пачки цигарок «Кент».

Знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_8 і неповнолітня ОСОБА_9 , не змогли довести ОСОБА_14 до стану алкогольного сп`яніння, про що ОСОБА_8 з належного їй телефону (номер НОМЕР_3 ), а ОСОБА_9 з належного їй телефону номер (099-48-111-39), відправили відповідні SMS-повідомлення на мобільний телефон номер (099-22-16-55), що належить ОСОБА_13 , який разом із ОСОБА_7 очікували їх біля під`їзду будинку, де проживав ОСОБА_14 . З метою забезпечення проникнення ОСОБА_7 і ОСОБА_13 до житла ОСОБА_14 для здійснення нападу на останнього з метою заволодіння його майном, неповнолітня ОСОБА_9 , діючи згідно з планом злочинної групи, узгодженою з ОСОБА_8 , приблизно о 01:00 год. 18 10 2015 року, під приводом покупки соку в магазині, вийшла з квартири у двір будинку, в якому мешкав ОСОБА_14 .

Зустрівшись біля під`їзду будинку АДРЕСА_8 з ОСОБА_7 і ОСОБА_13 , неповнолітня ОСОБА_9 розповіла останнім про те, що ОСОБА_14 не вживає спиртні напої у кількості, достатній для алкогольного сп`яніння, після чого провела ОСОБА_7 і ОСОБА_13 до місця мешкання ОСОБА_14 з метою здійснення нападу на нього та заволодіння його майном, поєднаного з насильством, небезпечним для його життя і здоров`я, та з проникненням у житло.

Рухаючись до місця мешкання ОСОБА_14 , ОСОБА_7 і ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою згідно із узгодженим планом учасників злочинної групи, з метою уникнення у майбутньому впізнання, а також для залякування ОСОБА_14 , надягнули на обличчя маски «балаклави», та у супроводі неповнолітньої ОСОБА_9 , яка показувала їм шлях, піднялись на 5-й поверх будинку АДРЕСА_6 , та, скориставшись відчиненими дверима, що заздалегідь умисно, за попередньою змовою між учасниками злочинної групи, відкрила ОСОБА_8 , вільно проникли до вказаної квартири. Зрозумівши, що ОСОБА_7 та ОСОБА_13 зайшли до квартири ОСОБА_14 через відкриті двері, ОСОБА_8 , бажаючи придушити волю ОСОБА_14 до можливого опору, використовуючи балончик зі сльозогінним газом «Перець», розпорошила його в обличчя останнього, який від болю зігнувся та нахилився вперед. У той же час ОСОБА_7 , використовуючи рукоятку пневматичного пістолету, як предмет для нанесення тілесних ушкоджень, став наносити ОСОБА_14 удари в область потиличної частини голови, що є небезпечними для його життя і здоров`я, а також удари по кісті лівої руки, якою потерпілий намагався прикрити голову, завдавши таким чином близько 7-8 ударів, від яких ОСОБА_14 впав на підлогу та знепритомнів. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №5133-Ая/15 від 30 10 2015 року та висновку судово-медичної експертизи №264-Ая/16 від 27 01 2016 року у ОСОБА_14 мають місце забійні рани на голові та садна на лівій руці, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я.

Впевнившись у тому, що потерпілий ОСОБА_14 не взмозі чинити будь-який опір, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та неповнолітня ОСОБА_9 , діючи спільно, за попередньою змовою між учасниками злочинної групи, маючи умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_14 , у приміщенні квартири АДРЕСА_9 , почали ретельно відшукувати гроші, ювелірні прикраси і інші матеріальні цінності.

В результаті вищезазначених злочинних дій ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та неповнолітня ОСОБА_9 заволоділи майном, що належить ОСОБА_14 , а саме: грошима у сумі 450 грн.; грошима національного банку Іраку у сумі 55 000 іракських динарів, які згідно довідки Управління Національного Банку України в Харківській області № 61-0057/7526 від 28 01 2016 року, станом на 18 10 2015 року становили 1,8812 грн. за 100 іракських динарів, що у перекладі на українську національну валюту складає 1034,66 грн., а усього заволоділи майном ОСОБА_14 на загальну суму 1484,66 грн., після чого, з місця скоєння злочину зникли, звернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_9 є неповнолітньою, тобто особою, яка не досягла 18-річного віку і незважаючи на цю обставину, діючи умисно, з метою реалізації злочинного наміру щодо вчинення розбійного нападу на громадянина Іраку ОСОБА_14 та створюючи необхідні умови для вчинення даного злочину, підшукала у якості співучасника злочину неповнолітню ОСОБА_9 та, шляхом здійснення психологічного впливу на неї, сприяла виникненню у неповнолітньої умислу на вчинення протиправних (злочинних) дій.

Так, під час неодноразових зустрічей у жовтні 2015 року за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , впливаючи на свідомість ОСОБА_9 , переконала неповнолітню у реалізації запропонованого нею та ОСОБА_7 злочинного наміру направленого на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_14 з метою заволодіння його майном, поєднаним із проникненням у житло, розповідаючи ОСОБА_9 про реалізацію розробленого злочинного плану.

Під час зазначених зустрічей ОСОБА_8 особисто ознайомила ОСОБА_9 з розробленим злочинним планом вчинення розбійного нападу на ОСОБА_14 та запропонувала неповнолітній ОСОБА_9 прийняти активну участь у його реалізації. Спокусившись легко і швидко отримати гроші запропонованим ОСОБА_8 шляхом, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 дала свою згоду на участь у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення.

17 10 2015 року, близько 15:00 год., ОСОБА_8 повідомила всім учасникам злочинної групи, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та неповнолітній ОСОБА_9 про необхідність зібратися у неї вдома за адресою: АДРЕСА_3 , о 18:00 год. Зібравшись, всі учасники злочинної групи, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та неповнолітня ОСОБА_9 , розробили і обсудили остаточний план дій щодо протиправного заволодіння майном ОСОБА_14 та, погодившись на заклик ОСОБА_8 , неповнолітня ОСОБА_9 , за попередньою змовою із ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , розпочала активні протиправні дії, які призвели до нападу на ОСОБА_14 , з метою заволодіння його майном, поєднаного із насильством, небезпечним для його життя і здоров`я, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло ОСОБА_14 , тобто до вчинення особливо тяжкого корисливого злочину.

Судом першої інстанції дії винних осіб кваліфіковано наступним чином:

- дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло;

- дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, та за ч.1 ст.304 КК України як втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність;

- дії ОСОБА_13 за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло;

- дії ОСОБА_9 за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнив та просив встановити істинну міру вини кожного з учасників та призначити покарання, яке відповідатиме їх діянням.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 висловив свою незгоду з вироком суду першої інстанції та вказав, що висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи, досудове розслідування та судовий розгляд були неповними, проведені з порушенням вимог процесуального закону. Крім того, зазначив, що призначені судом вид та міра покарання не відповідають тяжкості злочину та його особі як обвинуваченого.

Вказав, що не наносив удари пістолетом потерпілому по голові, а наніс лише один удар в область вуха, після того як потерпілий кинувся на нього з ножем, та не мав наміру на розбійний напад на потерпілого, діяв з метою захисту ОСОБА_8 від неправомірних посягань потерпілого.

Посилався на відсутність умислу на скоєння інкримінованого йому злочину, невідповідність показів свідків доказам, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема, відповідно до пояснень потерпілого, двоє обвинувачених були в масках один в чорній, другий в кольоровій, а в матеріалах кримінальної справи прокурор представив в якості речового доказу лише одну маску. Тобто, в показаннях потерпілого та доказах, представлених прокурором, містять розбіжності, що, на його думку, спростовує пред`явлене йому обвинувачення. Крім того, нема фактичних доказів, відбитків пальців, висновків експертиз та речових доказів, які б свідчили про його винуватість.

Вказав, що слідчий експеримент за його участю проводився не за адресою, де було скоєно кримінальне правопорушення, а на вулиці біля незрозумілої будівлі.

Зазначив, що при затриманні у нього було вилучено особисті речі, зокрема посвідчення працівника охоронної фірми, записну книжку та телефон, які до цього часу не повернуті.

Крім того, вказав, що в томі №2 а.с.104-106 містяться результати проведення експертизи №5133Ая-15, а довідки, чи висновку, чи медичної виписки з лікарні про те, куди потерпілий був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги, де після цього він знаходився та скільки часу матеріали справи не містять.

Разом з тим, обвинувачений вказав, що не заперечує, що був у квартирі потерпілого 17 10 2015 року з метою захистити ОСОБА_8 від неправомірних дій ОСОБА_14 та не мав наміру на вчинення розбійного нападу з проникненням та умислу, спрямованого на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, як про це вказує слідчий у обвинувальному акті (т.3 а.с.100, 263-264).

Крім того, в доповненнях ОСОБА_7 вказав, що давав показання проти ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 під тиском співробітників правоохоронних органів, які залякували його, погрожували йому розправою у випадку, якщо він напише протилежне (т.4 а.с.135-136).

На вказаний вирок була також подана апеляційна скарга захисником обвинуваченого ОСОБА_13 адвокатом ОСОБА_15 , в якій він просив оскаржуваний вирок в частині обвинувачення його підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Такі вимоги обґрунтував тим, що при призначенні покарання судом не враховано особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, а також те, що відсутні обставини, які обтяжують покарання та наявні обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Також вказав, що як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду було доведено, що ОСОБА_13 не застосовував до потерпілого насильства, небезпечного для його життя чи здоров`я та не сприяв застосуванню такого насильства, а також майна або грошових коштів у результаті скоєння цього злочину не отримував.

Наведені підстави, на думку захисника, дають вагомі підстави вважати, що ОСОБА_13 може бути призначено покарання без позбавлення волі (т.3 а.с.101-105).

Не погодилася із вказаним вироком і обвинувачена ОСОБА_8 та подала апеляційну скаргу, яку в подальшому неодноразово доповнювала, та просила оскаржуваний вирок скасувати, а справу направити на досудове розслідування в Київський РВ для об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Обґрунтовуючи такі вимоги вказала,що під час досудового розслідування були допущені грубі порушення процесуального закону, зокрема: після затримання в районному відділі до неї застосовувалося фізичне насилля та погрози, представники поліції вимагали, щоб вона переписала пояснення по справі зі змінами, які вони їй диктували; органами досудового розслідування та судом не було надано належної оцінки її заявам про те, що потерпілий ОСОБА_14 намагався її зґвалтувати, про що вона неодноразово вказувала та зверталася до прокуратури із заявами про відкриття кримінального провадження за даним фактом.

Зазначила, що викликала ОСОБА_13 по телефону не для скоєння кримінального правопорушення, а для її захисту від ОСОБА_14 , який відібрав у неї паспорт, погрожував розправою, вимагав, щоб вона роздягнулася та йшла в кімнату для задоволення його сексуальних потреб. На переконання обвинуваченої, ОСОБА_13 та ОСОБА_7 прибули за її телефонним дзвінком правомірно, оскільки вона була в великій небезпеці, та шукали в квартирі не гроші, а паспорт.

Вказала, що відсутня будь-яка медична документація, яка б свідчила про наявність у потерпілого побоїв, та він, будучи студентом медичного інституту, міг симулювати такий стан здоров`я.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_8 вказала, що при ознайомленні з матеріалами справи були виявлені неточності, серед яких:

в томі №2, а.с.104-106 містяться результати проведення експертизи №264-Ая/16, яка була розпочата 18 01 2016 року та закінчена 27 01 2016 року, в висновках якої вказано, що рани та садна, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані за 9-12 днів до проведення огляду, що, на її думку, свідчить про недопустимість вказаного висновку, оскільки експертиза була проведена через 3 місяці після подій, що мали місце 18 10 2015 року;

в протоколі огляду квартири, що міститься в т.2 а.с.7-13, вказано, що виявлено сліди червоного кольору. При цьому відсутні експертні висновки або інші документи, фото - та відеозаписи з місця події, які б свідчили, що це дійсно була кров та вона належала ОСОБА_14 ;

в томі 2 а.с.263-265 міститься висновок експерта №5133-Ая/15, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 був доставлений в ОКБ, однак не представлено жодних медичних виписок, висновків або медичної карти з лікарні, з яких би вбачалося де потерпілий знаходився та протягом якого часу;

в т.2. а.с.249 міститься протокол огляду відеозапису, де вказано, що вона разом з ОСОБА_9 та потерпілим ходили по магазину, розглядаючи товар на полицях, але не вказано, хто саме з них взяв горілку. Цей факт, а також переписка, що міститься в т.2 а.с.157-160 підтверджують те, що потерпілий сам запропонував зустрітися та купити горілку;

в поясненнях потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_23 містяться розбіжності, зокрема, потерпілий вказував, що коли після втрати свідомості прийшов до тями, він закрив вхідні двері, однак, свідок вказує, що коли він повернувся додому, то двері були відкриті. Крім того, потерпілий стверджував, що взагалі не вживає алкогольні напої, а свідок пояснював, що того вечора ОСОБА_14 вживав алкоголь;

в протоколі огляду місця події, що міститься в матеріалах справи, вказано, що проводився огляд кв. АДРЕСА_9 , яка знаходиться на 4 поверсі, однак, в протоколі проведення слідчого експерименту від 05 11 2015 року вказано, що квартира знаходиться на 5 поверсі;

вказала на неточності та розбіжності в показаннях потерпілого, що, на її думку, викликає сумнів у їх правдивості.

Крім того, обвинувачена зазначила, що судом не взято до уваги її доводи,а також доводи ОСОБА_9 щодо того, що вона не здійснювала щодо неї морального або фізичного впливу, не пропонувала здійснити злочин та не направляла її на це.

Також, обвинувачена ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про застосування щодо неї положень ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 23 11 2015 року по дату набрання вироком законної сили (т.3 а.с.108-109, 220-223, 286; т.4 а.с157-158; т.7 а.с.40, 44).

В інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 була також подана апеляційна скарга її захисником адвокатом ОСОБА_16 , яку він в подальшому доповнив та просив оскаржуваний вирок скасувати повністю, а кримінальну справу направити на додаткове судове розслідування до Київського відділу поліції м. Харкова.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що показання обвинуваченої були отримані слідчим внаслідок катувань, принижуючих гідність його підзахисної, було застосовано погрози та грубе звернення.

Також захисник вказав на наступні процесуальні порушення: перші пояснення збиралися за відсутності захисників; впізнання по світлинам здійснювалося, коли особи ще були невідомі, тому це є недопустимим доказом; проведення формальних вимог забезпечення по справі явних доказів було здійснено по всій ймовірності датою, що не відповідає належній, тобто не 05 11 2015 року, а значно пізніше; проведення судових заходів огляду потерпілого від 27 01 2016 року здійснювалося більш ніж через 3 місяці після події не за медичною документацією, а на підставі слідчого експерименту та пояснень потерпілого, постанова про призначення даної експертизи в матеріалах справи відсутня; проведення додаткової судово-медичної експертизи потерпілого від 03 02 2016 року також являється неприпустимим доказом, оскільки у справі знаходиться постанова слідчого, питання якої не співпадають з переліком питань в висновку експертизи.

Крім того, зазначив, що не було надано належної оцінки поясненням його підзахисної про те, що було здійснено замах на неї у виді зґвалтування потерпілим, а потім вона викликала ОСОБА_7 та інших для надання допомоги в запобіганні злочину. Від оцінки цього факту залежить правомірно чи протиправно проникли в квартиру ОСОБА_7 та інші особи 18 10 2015 року.

Вказав, що враховуючи те, що у потерпілого в квартирі знаходилися інші вартісні прилади та цінні речі, які ніхто не взяв, а було забрано лише гроші, тому, на думку захисника, в даному випадку мав місце пошук прихованого паспорту його підзахисної та ексцес виконавця серед тих, хто шукав паспорт з присвоєння (викрадення) коштів у потерпілого з квартири на незначну суму.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначив, що даючи оцінку протоколу прийняття заяви потерпілого до Київського РВ м. Харкова від 18 10 2015 року, а також заяву потерпілого, він дійшов висновку, що останній в знак помсти збільшив матеріальну шкоду, щоб додати більшого значення скоєнню даного злочину. Крім того, відсутні в матеріалах справи відомості щодо виклику потерпілим швидкої медичної допомоги та його госпіталізації для надання медичної допомоги, що свідчить про те, що в п.2 та в п.4 при прийнятті заяви вказано завідомо неправдиві свідчення потерпілого.

Вказав, що в кримінальній справі відсутні звернення слідчих в судові органи для отримання дозволів на виконання слідчих дій, що категорично заборонено кримінальним процесуальним законом, а також визнання доказами предметів, вилучених з порушенням закону. На його думку підлягають визнанню недопустимими наступні документи: протоколи пред`явлення особам свідків та потерпілим для впізнання за фотознімками (т.2 а.с.13,14, 16,17) та інші, які проведені з грубим порушенням закону, де не вказано джерела отримання фотознімків тощо), протокол огляду приміщення, де проживала ОСОБА_8 (т.2 а.с.43,45); протокол огляду місця події від 23 11 2015 року, на який судом дозвіл не надавався, заява на згоду огляду приміщення в АДРЕСА_3 в справі відсутня, вилучення речей без належного законом оформлення не можуть бути доказами по даній справі; на а.с.146-147 міститься протокол огляду предметів, вилучених у підозрюваної ОСОБА_8 , від 30 01 2016 року, який проводився без присутності понятих самостійно слідчим, що також суперечить закону.

Зазначив, що постанова про призначення балістичної експертизи у матеріалах справи відсутня, однак в обставинах справи вказано, що 23 11 2015 року під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 вилучено предмет схожий на пістолет.

Також захисник вказав, що органами досудового розслідування та судом не перевірялася заява ОСОБА_8 щодо притягнення до кримінальної відповідальності потерпілого за замах на зґвалтування.

Зазначив, що відсутні об`єктивні докази про скоєння розбійного нападу на потерпілого, а проникнення до приміщення, в якому останній проживав, було з ціллю попередження тяжкого злочину замаху на зґвалтування, тому це не є протиправним проникненням до житла.

Також вказав, що дії ОСОБА_9 , яка шукала схований потерпілим паспорт ОСОБА_8 і яка неочікувано знайшла 450 грн. та валюту за еквівалентом 1034 грн., а потім самостійно їх присвоїла, не що інше, як дія охоплена складом злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України лише у ОСОБА_9 (ексцес виконавця неузгоджений з іншими особами при скоєнні злочину).

Зазначив, що свідчення про те, що ОСОБА_8 та інші особи завчасно готувалися до скоєння розбійного нападу нічим не підтверджено.

В зміненій апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 захисник за призначенням, окрім того, що вже було зазначено у апеляційній скарзі та доповненнях до неї, посилався на відсутність якісного технічного запису судового засідання від 19 09 2016 року, у якому було зафіксовано проведення допиту свідка ОСОБА_23 , а також на недопустимість доказів: протоколу огляду предметів від 30 01 2016 року та висновку судово-балістичної експертизи від 09 01 2016 року (т.3 а.с.136-137, т.4 а.с.33-35.)

Крім того, на вказаний вирок була подана апеляційна скарга захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_10 , яка просила скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Такі вимоги мотивувала тим, що в ході досудового розгляду не було здобуто жодного доказу причетності її підзахисного до вчинення саме розбійного нападу. Вказала на наявність розбіжностей та неточностей у протоколах огляду місця події від 23 11 2015 року, а також протоколах огляду предметів від 30 01 2016 року. Також зазначила, що дослідження речових доказів судом відбулося формально, оскільки попри те, що речові докази мають бути подані в суд для огляду в запакованому вигляді, зазначені речові докази в судове засідання надійшли в полімерному пакеті без ознак опечатування, які спочатку були огляну стороною обвинувачення, а не судом. Вказала, що враховуючи показання ОСОБА_7 та ОСОБА_13 в частині того, що вони не були в масках (балаклавах), суд, при дослідженні доказів, навіть не намагався з`ясувати у інших учасників судового засідання, на кому була вдягнена надана маска, чи була вона взагалі, та чи саме вказана маска була на комусь із обвинувачених. Посилалася на розбіжності у показаннях потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_23 ( т.3 а.с.113-116).

Також на вказаний вирок була подана апеляційна скарга захисником обвинуваченої ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_12 , яка просила оскаржуваний вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування таких вимог зазначила, що обвинувачення в редакції, сформульованій судом, є суперечливим, оскільки як слідує зі змісту вироку, ОСОБА_9 разом з іншими особами поставила собі за мету заволодіти майном потерпілого, однак, всупереч положенням п.2 ч.3 ст.374 КПК України, сформульоване обвинувачення судом є некоректним та таким, що порушує право на захист, оскільки в мотивувальній частині вироку не зазначена форма вини та мотиви кримінального правопорушення відносно правопорушення, вчиненого ОСОБА_9 , а обставини та наслідки кримінального правопорушення суперечать умислу, тобто його відсутності у ОСОБА_9 щодо спричинення розбійного нападу (т.3 а.с.133).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачені та їхні захисники в суді апеляційної інстанції підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг, просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, просив залишити вимоги апеляційних скарг обвинувачених та їхніх захисників без задоволення.

Потерпілий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали подальшому розгляду справи, від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених та їхніх захисників, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , підлягають задоволенню частково, а вимоги апеляційних скарг в інших частинах задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 04 2018 року оскаржуваний вирок суду першої інстанції було залишено без змін (т.5 а.с.6-13).

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 05 2019 року було скасовано вищевказану ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 04 2018 року та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (т.6 а.с.186-190).

Приймаючи рішення про скасування вироку суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду справи Верховний суд, серед іншого, вказав про те, що висновок апеляційного суду про те, що огляд місця події від 23 11 2015 року проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону є неправильним, у зв`язку з чим рішення апеляційного суду є таким, що постановлене з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (т.6 а.с.190).

Відповідно до ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційних скарг обвинувачених та їхніх захисників встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 інкримінованих їм злочинів, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував їх дії та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187 та ч.1 ст.304 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Апеляційні доводи обвинувачених та їхніх захисників, що містять твердження про припущення та помилковість висновків суду, зазначених у вироку, а також їх суперечність фактичним обставинам справи, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження апелянтів повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом їм надано обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

Зокрема, суд першої інстанції послався у вироку в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 за пред`явленими їм обвинуваченнями на низку доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочину та його наслідків, тому є належними та допустимими доказами.

Так, під час судового розгляду, судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням наступних осіб та іншим доказам по справі, а саме:

- обвинуваченої ОСОБА_8 , яка підтвердила, що спілкувалася з потерпілим ОСОБА_14 в інтернет - мережі на сайті знайомств від імені ОСОБА_9 . Потім в неї виникла ідея підзаробити грошей та вона спланувала поїхати разом з ОСОБА_21 до того хлопця, напоїти його та викрасти кошти та речі. Цей план вона довела до ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , остання добровільно погодилась на це. Вечором 17 10 2015 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зустрілися з потерпілим ОСОБА_14 та пішли до нього в квартиру, попередньо придбавши у магазині сигарети, горілку та сік, після чого, в його квартирі вживали горілку та сік, які закінчилися. Після того як ОСОБА_9 вийшла до магазину, потерпілий почав казати, щоб ОСОБА_8 йшла в кімнату, почав кричати та погрожувати їй, що вона залишиться у нього, у зв`язку з чим остання направила СМС - повідомлення ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 . У неї з сумки пропав паспорт, який, як вона подумала, у неї вкрав потерпілий чи його друг, який був у квартирі, коли вони прийшли, однак згодом пішов. Через деякий час ОСОБА_8 відкрила двері і впустила до квартири ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . Двоє останніх були в масках (балаклавах), у них був травматичний пістолет, який вони взяли у неї вдома. ОСОБА_7 розмовляв на кухні з потерпілим, який почав сваритися та кидатися на нього, тому вона бризнула в обличчя потерпілому газовим балончиком. Потім вона забрала в квартирі свою сумку та почала шукати паспорт, ОСОБА_9 в цей час шукала гроші по ящиках та полицях. Тілесних ушкоджень вона, ОСОБА_13 та ОСОБА_9 потерпілому не спричиняли. Вдома вона побачила в сумці у ОСОБА_24 гроші в іранській валюті, яка сказала, що взяла їх у потерпілого в квартирі;

- обвинуваченої ОСОБА_9 , яка свою вину у вчиненні злочину визнала частково, пояснила, що вона тісно дружить з ОСОБА_25 та часто залишалася у неї ночувати. В жовтні 2015 року вона зареєструвалася на сайті знайомств, де познайомилася з потерпілим. Через два тижні спілкування він запросив її до себе додому, запропонувавши при цьому запросити подругу, вона погодилася. Про це вона повідомила ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_13 , які почали щось обговорювати у зв`язку з цим, вона розмову не чула, оскільки вийшла. Приїхавши до потерпілого, вона та ОСОБА_8 стали проводити з ним дозвілля. Потім вона пішла за соком до магазину, та згодом ОСОБА_8 прислала їй СМС повідомлення, що потерпілий до неї чіпляється, тому вона подзвонила ОСОБА_13 , який через 20 хв. разом з ОСОБА_7 приїхали на таксі до будинку потерпілого. Після того як ОСОБА_8 написала їй, що відкрила двері квартири, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , які вже оділи балаклави, проникли в квартиру потерпілого. ОСОБА_9 шукала та знайшла в кімнаті потерпілого гроші в той час як ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 разом з потерпілим знаходилися на кухні. Після цього ОСОБА_8 повідомила, що застосувала до потерпілого сльозогінний газ, що відбувалося на кухні вона не знає. Через п`ять хвилин вона прийшла в коридор, там вже стояли ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 . Вони пішли з квартири та поїхали до ОСОБА_26 додому;

- обвинуваченого ОСОБА_13 свою вину у вчиненні злочину визнав, розкаявся, пояснив, що ОСОБА_26 була його дівчиною з липня 2015 року, вони зустрічалися та проживали разом. ОСОБА_8 повідомила йому, що є знайомий, коштами якого можна заволодіти. Він, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обговорили план, який запропонував останній, відповідно до якого дівчата повинні піти до потерпілого додому напоїти його та обікрасти. ОСОБА_7 та ОСОБА_13 повинні чекати біля будинку у разі , якщо потерпілий побіжить за дівчатами, та затримати його. Він з ОСОБА_27 пішли до квартири потерпілого через те, що подзвонила ОСОБА_21 та сказала, що потерпілий напився та чіпляється до ОСОБА_26 , шлях до квартири показувала ОСОБА_21 , двері були відчинені. Він разом з ОСОБА_9 знаходилися в коридорі, а ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 та потерпілим на кухні. ОСОБА_13 підтвердив, що хтось застосував сльозогінний газ, а також наявність у ОСОБА_9 іранських грошей після того, як вони повернулися додому, однак, заперечував застосування насильства до потерпілого;

- обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненні злочину не визнав, підтвердив, що вони зустрілися з ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 вдома у останньої. Потім ОСОБА_8 та ОСОБА_9 поїхали до іноземця, а він разом з ОСОБА_13 залишилися вдома в ОСОБА_8 . Десь о першій годині ночі остання повідомила ОСОБА_13 , що потерпілий до неї чіпляється. Після цього він разом з ОСОБА_13 приїхали до дому потерпілого, де їх чекала ОСОБА_9 , яка повела їх до квартири. ОСОБА_9 та ОСОБА_13 залишились у коридорі, а він зайшов на кухню, де потерпілий кричав на ОСОБА_8 . Коли він почав виводити останню з кухні, потерпілий почав кидатися на нього, тому він вдарив його рукою в обличчя, а хтось в цей час бризнув перцевим балончиком в обличчя потерпілому. Заперечував, що вони щось брали з квартири, а також те, що вони були в масках «балаклавах» та наявність пістолета;

- потерпілого ОСОБА_14 , який пояснив, що в жовтні 2015 року він познайомився з ОСОБА_21 через сайт знайомств в мережі Інтернет. Вони спілкувалися, згодом ОСОБА_21 запитала, чи можна прийти до нього додому та запитала адресу. На зустріч ОСОБА_9 прийшла разом з ОСОБА_8 , яка представилася ОСОБА_22 . Потім він купив дівчатам сигарети, сік та горілку, оскільки останні бажали робити коктейль. На питання про наявність планів у дівчат, вони запропонували піти до нього додому і там випити. Вдома був його співмешканець ОСОБА_28 . В квартирі він, разом з співмешканцем, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проводили дозвілля, в ході якого дівчата пили горілку з соком, він випив лише трохи, більше курив кальян. Згодом з квартири пішов знайомий ОСОБА_29 , потім, коли закінчився кальян та сік, він дав ОСОБА_30 кошти і вона пішла по сік. Коли потерпілий залишився в квартирі з ОСОБА_31 , то остання продовжувала вживати горілку з водою та запропонувала ще покурити кальян. Конфліктів не було. Подкопай декілька разів спілкувалась по телефону, після останнього дзвінка побігла відчиняти двері в квартиру. Після цього в кухню зайшли двоє хлопців у масках . Один з хлопців, якого потерпілий по статурі та очах впізнав як ОСОБА_32 , тримав в руках пістолет, який був направлений на потерпілого. Позаду стояв ОСОБА_33 , якого потерпілий також впізнав по статурі та очах, а за ними ОСОБА_34 та ОСОБА_31 . Потім хтось бризнув у потерпілого сльозогінним газом, а ОСОБА_35 став бити його пістолетом по голові. Останній наніс потерпілому близько семи ударів, потерпілий закривав голову руками, але згодом втратив свідомість. Коли частково опритомнів, то побачив, що обвинувачені обшукують квартиру знайшли у шафі та забрали маленьку сумку з динарами та 500 грн. Після того, як він остаточно опритомнів, то хлопців та дівчат вже не було, він побачив, що кров тече з голови, ребра боліли, мається шрам на руці, він пішов закривати двері квартири, та подзвонив своєму другу. Більше до квартири ніхто не заходив. Потерпілий заперечував, що приставав до ОСОБА_36 та ОСОБА_31 , їх паспорти взагалі не бачив;

- свідка ОСОБА_23 , який пояснив, що 17 10 2015 року близько до 22 год. ОСОБА_37 привів додому ОСОБА_31 та ОСОБА_38 , з якими вони спілкувались вживали алкоголь та курили кальян. Потім свідок пішов, але близько пів на першу годину ночі йому зателефонував ОСОБА_37 та сказав, що трапилися проблеми. Приїхавши додому, він зайшов в квартиру, двері він відчинив за ручку (не зачинені на ключ), побачив ОСОБА_14 , який був в крові, у нього крутилась голова, через що він погано стояв, в квартирі був безлад, шафи відкриті, речі розкидані. Він виявив, що зникли кошти в розмірі близько 50000 динарів, а паспорт та прописка були на балконі. Свідок викликав швидку допомогу. Потерпілий розповів йому, що одна з дівчат постійно спілкувалась по телефону, а потім в кухню заскочили хлопці в масках, бризнули сльозогінним газом, декілька разів вдарили по голові пістолетом, після чого пропали гроші і гаманець;

При цьому, суд дійшов висновку, що зазначені показання обвинувачених, потерпілого та свідків об`єктивно підтверджуються та доповнюються ще й наступними доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18102015 року №19392 (т.2 а.с. 1-2);

- протоколом огляду місця події від 18 10 2015 року, згідно з якими об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_9 , яка розташована на четвертому поверсі, з якого вбачаються сліди обшуку в шафах, безлад на кухні та в кімнатах, наявність розводів та плям бурого кольору,розводи речовини бурого кольору на кухні (т.2 а.с.2-7);

- протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого від 05 11 2015 року, в ході якого ОСОБА_14 розповів та показав обставини скоєння злочину щодо нього як зазначено вище (т. 2 а.с.8-12);

- протоколами впізнання свідком ОСОБА_23 та потерпілим ОСОБА_14 обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 05 11 2015 (т.2 а.с.13-15, 16-18, 19-21, 22-24);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 та її захисника від 30 11 2015 року, в ході якого вона показала, як ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , яких вона впустила в квартиру потерпілого, напали на ОСОБА_39 . При цьому вони були в масках, ОСОБА_7 бив потерпілого пістолетом, а коли той втратив свідомість, ОСОБА_8 знайшла у шафі гроші Іракського банку(т. 2 а.с. 76-84);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , її законного представника та захисника, від 30 11 2015 року, в ході якого вона показала як разом з ОСОБА_8 зустрілась з потерпілим; місце біля будинку потерпілого, де їх згідно плану повинні були чекати ОСОБА_7 та ОСОБА_13 на випадок, якщо потерпілий не засне та буде можливий супротив; показала, що після сигналу ОСОБА_8 , під приводом купівлі соку, вона вийшла з квартири відкрила двері під`їзду; після отримання по телефону сигналу ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_13 повернулась в квартиру потерпілого та залишилась біля дверей; чула звуки бійки, запах перцевого газу; коли зайшла на кухню бачила, що потерпілий лежить на підлозі без свідомості, біля нього були ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , який обшукував потерпілого; ОСОБА_8 шукала гроші в квартирі, а ОСОБА_9 обшукала одяг в роздягальні; знайдені гроші ОСОБА_8 потім розділила (т.2 а.с.85-91);

- протоколами проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та їхніх захисників від 30 11 2015 року, в ході яких вони показали де і як вони згідно розробленого плану спостерігали за зустріччю потерпілого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , чекали біля будинку в який зайшли останні. Після того як ОСОБА_9 повідомила,що потрібна їх допомога для подолання спротиву потерпілого вони зайшли в будинок та показали квартиру потерпілого в яку проникли(т. 2 а.с.85-91, 92-98);

- протоколом додаткового слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_14 від 18 01 2016 року, в ході якого він показав механізм нанесення йому фізичних ушкоджень, які мали місце 18 10 2015 року за місцем його мешкання (т. 2 а.с. 106-109);

- висновком судово-медичної експертизи №264-Ая/16 від 27 01 2016 року, згідно з якими у ОСОБА_14 у зв`язку з подіями, що відбулися 18 10 2015 року мали місце забійна рана на голові та садна на лівій руці, які виникли в один і той же час. Показання потерпілого ОСОБА_14 при проведенні слідчого експерименту в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним щодо механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 104-105);

- висновком судової трасологічної експертизи від 20 01 2016 року №140 (т. 2 а.с.110-134);

- протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , її законного представника та захисника від 27 01 2016 року, в ході якого вона показала як разом з ОСОБА_8 зустрілась з потерпілим; місце біля будинку потерпілого, де їх згідно плану повинні були чекати ОСОБА_7 та ОСОБА_13 на випадок, якщо потерпілий не засне та буде можливий супротив; показала, що після сигналу ОСОБА_8 , під приводом купівлі соку, вона вийшла з квартири відкрила двері під`їзду; після отримання по телефону сигналу ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_13 повернулась в квартиру потерпілого та залишилась біля дверей; чула звуки бійки, запах перцевого газу; коли зайшла на кухню бачила, що потерпілий лежить на підлозі без свідомості, біля нього були ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , який обшукував потерпілого; ОСОБА_8 шукала гроші в квартирі, а ОСОБА_9 обшукала одяг в роздягальні; знайдені гроші ОСОБА_8 пізніше розподілила потім (т. 2 а.с. 134-140);

- протоколом додаткового слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 та його захисника від 18 01 2016 року, в ході якого ОСОБА_7 показав, як він наносив удари потерпілому ОСОБА_14 (т. 2 а.с. 161-165);

- висновком судово-медичної експертизи від 03 02 2016 року №301-С/16, згідно з якими у потерпілого ОСОБА_14 у зв`язку з подіями, що відбулися 18 10 2015 року мали місце забійні рани на голові та садна на лівій руці. Ці пошкодження виникли в один і той же час. Показання ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним, щодо механізму утворення встановлених у ОСОБА_14 тілесних ушкоджень (т.2 а.с.167-168);

- даними, що містяться в протоколі огляду предметів від 29 01 2016 року, на диску з відеозаписами з камер внутрішнього спостереження за 17 10 2015 року, які розташовані у торгівельному залі супермаркету «Літо», розташованого по вул. Петровського,30-А, у м. Харкові, згідно з якими видно як в торгівельному залі супермаркету «Літо» з`являються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_14 (т.2 а.с.243, 270);

- даними, що містяться в аналітичній довідці за результатами аналізу даних моніторингу операторів мобільного зв`язку «Київстар», «МТС», «Лайф» за місцем скоєння злочину АДРЕСА_8 , згідно з якими встановлено, що в період з 22:00 год. 17 10 2015 року по 02:30 год. 18 10 2015 року абонентський номер, який належить ОСОБА_13 , знаходився в районі вул. Іванова,7-9, вул. Пушкінська, 77, вул. Пушкінська, 63, вул. Мироносицька, 42, у м. Харкові (т.2 а.с.269, 271-289).

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 01 1978 року та «Коробов проти України» від 21 10 2011року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів та наводити її вдруге вважає недоцільним.

При цьому, судом першої інстанції ретельно проаналізовано заперечення захисту щодо незгоди з обвинуваченням, висунутим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 та його недоведеності, і визнав ці заперечення необґрунтованими, належним чином мотивувавши своє рішення.

Разом з цим, надаючи оцінку доводам доповненої апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_8 про необхідність визнання недопустимими ряду доказів, зокрема протоколу огляду місця події від 23 11 2015 року, згідно якого було оглянуто житло ОСОБА_8 та вилучено засоби й знаряддя злочину, у зв`язку з тим, що суд не давав дозволу на такий огляд, а заява ОСОБА_8 про дозвіл оглянути її квартиру в матеріалах відсутня, а тому вилучені без належного оформлення речі не можуть бути доказами у справі, слід зазначити наступне.

Як вбачається з відомостей, що містяться в протоколі огляду місця події від 23 11 2015 року, в квартирі було виявлено маску чорного кольору, яка була у верхньому ящику столу в кімнаті, у комоді річ, схожу на вогнепальну зброю, а саме пістолет з написом «Макаров» та напис «Маде ін. Тайвань», у правому ящику балончик з металу, обойма чорного кольору з металевим балончиком сірого кольору всередині, балончик із написом «Перець-1Б», у верхньому ящику у косметичці 1 банкноту номіналом 1000, 4 банкноти 5000, на яких написано «Central Bank of Iraq», які були вилучені (т.2 а.с.43-45).

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного мирно володіти своїм майном.

Конституцією України заборонено проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.2 ст.30). Як виняток ч.3 ст.30 Конституції України передбачає, що у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Згідно вимог ч.ч.1, 3 ст.233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Відповідно до положень ст.237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Колегія суддів також бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, який міститься в Постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 23 05 2018 року у справі № 159/451/16-к (провадження № 51 - 1173 зпв 18) про те, що докази, встановлені внаслідок огляду та обшуку, проведених з порушенням вимог, передбачених ч.3 ст.233, ч.2 ст.234, ч.2 ст.237 КПК України, а також, якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, є недопустимими.

Протокол огляду місця події від 23 11 2015 року не містить будь-яких відомостей про дозвіл власника квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , на проникнення до житла.

Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що слідчий, прокурор після проведення зазначених оглядів зверталися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Відповідні рішення слідчого судді у матеріалах кримінального провадження також відсутні.

Згідно з ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Крім того, Верховний Суд уже визнавав неприпустимість проведення обшуку під виглядом огляду місця події, зокрема в постановах від 07 06 2018 року (справа №740/5066/15-к), від 26 02 2019 року (справа №266/4000/14-к), від 19 03 2019 року (справа №380/157/14-к), оскільки таким чином нівелюються вимоги судового контролю, передбачені в ст.233, ч.2 ст.234 КПК України. З клопотанням про проведення обшуку прокурор, слідчий до слідчого судді не зверталися, тому відповідно до згаданих положень отримані внаслідок такої слідчої дії докази є недопустимими й не можуть бути використані судом при прийнятті рішення.

Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного й сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 11 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» зазначив, що будь-яке втручання згідно з п.1 ст.8 конвенції повинне бути виправданим у розумінні п.2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою ст.8 конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів. У цьому рішенні ЄСПЛ дійшов висновку, що огляд працівниками міліції житла заявника не проводився згідно із законом, оскільки дозвіл на огляд отримано за обставин, в яких були відсутні процесуальні гарантії, що захищають його здатність висловлювати свою справжню думку.

За таких обставини, колегією суддів встановлено, що органом досудового розслідування та судом першої інстанції не дотриманні вищенаведені вимоги закону, у зв`язку з чим належить визнати недопустимим доказом протокол огляду місця події від 23 11 2015 року, складений за результатами слідчих дій в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та виключити посилання на нього з мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

Оцінюючи правові наслідки допущених під час досудового розслідування порушень прав обвинуваченої ОСОБА_8 , колегія суддів бере до уваги, що органами досудового розслідування внаслідок проведення огляду 23 11 2015 року у квартирі, де проживає ОСОБА_8 було вилучено та проведено огляд речових доказів, за результатом чого складені відповідні процесуальні документи (т.2 а.с. 43-45, 146-160). Крім того, було проведено судово-балістичну експертизи від 09 01 2016 року, згідно з якими наданий на дослідження пістолет, який 23 11 2015 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_3 вилучено за місцем мешкання ОСОБА_8 , - є газобалонним пневматичним пістолетом моделі «Макаров» калібру 4,5 мм. виготовлення Тайвань і до категорії вогнепальної зброї не відноситься; пістолет не придатний для використання за призначенням (т.2 а.с.170-171).

Враховуючи наведене, колегія суддів оцінює результати проведення огляду помешкання ОСОБА_8 , які також пов`язані з вилученням та оглядом речових доказів: маски «балаклави», предмету схожого на пістолет, трьох металевих балончиків із сльозогінним газом та грошей у сумі 22 000 іранських динарів, а також висновки судово-балістичної експертизи від 09 01 2016 року щодо дослідження вилученого 23 11 2015 року пневматичного пістолета, неправомірними та констатує недопустимість вказаних доказів, у зв`язку з чим вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини вироку посилання на вказані докази, які є похідними доказами за юридичною доктриною «плодами отруєного дерева».

Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)». Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема щодо того, що він не наносив удари пістолетом потерпілому по голові, а наніс лише один удар в область вуха, після того як потерпілий кинувся на нього з ножем, та не мав наміру на розбійний напад на потерпілого, діяв з метою захисту ОСОБА_8 від неправомірних посягань останнього, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони спростовуються сукупністю вищевказаних доказів, зокрема, поясненнями потерпілого, достовірність яких не викликає сумнівів у колегії суддів, висновками медичних експертиз, проведених експертами, які мають відповідний рівень знань та досвід в своїй галузі та не викликають сумнівів щодо їх достовірності у колегії суддів.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на відсутність умислу на скоєння інкримінованого йому злочину, а також те, що вони начебто не збиралися вчиняти щодо потерпілого ОСОБА_14 розбійного нападу, спростовується поясненнями інших обвинувачених, об`єктивно оцінених судом у сукупності, а також даними, отриманими в ході проведення слідчих експериментів за участю обвинувачених.

Доводи обвинуваченого щодо розбіжностей показань потерпілого та доказів, представлених прокурором, зокрема в частині пояснень потерпілого про те, що двоє обвинувачених були в масках один в чорній, другий в кольоровій, а в матеріалах кримінальної справи прокурор представив в якості речового доказу лише одну маску не впливають на повноту судового розгляду та не спростовують наявні у справі докази щодо вчинення ОСОБА_7 розбійного нападу. Крім того,те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_13 були в масках підтвердженні показаннями обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Посилання на відсутність на місці вчинення кримінального правопорушення його відбитків пальців спростовуються показаннями самого ОСОБА_7 , який вказував, що через похолодання він був у шкарпетках.

Щодо посилань обвинуваченого ОСОБА_7 в доповненнях до апеляційної скарги на те, що слідчий експеримент за його участю проводився не за адресою, де було скоєно кримінальне правопорушення, колегія суддів зазначає, що проведення слідчого експерименту в умовах ХОБСМЄ не є порушенням в розумінні положень ст.240 КПК України.

Вилучення при затриманні особистих речей, зокрема посвідчення працівника охоронної фірми, записну книжку та телефон, які до цього часу не повернуті, на що також посилається ОСОБА_7 в доповненнях до апеляційної скарги, не є тією підставою, що могла б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного вироку.

Сумніви обвинуваченого у достовірності результатів судово-медичних експертиз №5133Ая-15 від 27 10 2015 року та №264-Ая/16 від 18 01 2016 року, про що обвинувачений також вказує у апеляційній скарзі, безпідставні, оскільки експертизи проводилися в приміщенні відділу судово-медичної експертизи експертом, що має вищу медичну освіту, вищу кваліфікаційну категорію за фахом «судово-медична експертиза», відповідний досвід та стаж, тому його компетентність у вирішенні питань, поставлених на вирішення експертизи, а тому достовірність результатів не викликає сумнівів у колегії суддів. При цьому, потерпілий оглядався експертом безпосередньо, вивчалася його амбулаторна картка та рентгенограми.

В доповненій апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_7 також вказав, що не заперечує, що був у квартирі потерпілого 17 10 2015 року з метою захистити ОСОБА_8 від неправомірних дій ОСОБА_14 та не мав наміру на вчинення розбійного нападу з проникненням та умислу, спрямованого на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, як про це вказує слідчий у обвинувальному акті.

Проте, такі доводи колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вони суперечать показанням інших обвинувачених, які пояснювали, що у них був план щодо протиправного заволодіння майном потерпілого, спростовуються даними, що містяться в протоколах проведення слідчих експериментів від 30 11 2015 року за участю обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника, ОСОБА_7 та його захисника, а також даними моніторингу операторів мобільного зв`язку за місцем скоєння злочину.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого, а також особі обвинуваченого, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції, при обрані виду та міри покарання останньому, у відповідності до положень ст.65 кримінального процесуального закону, було враховано відомості, які характеризують особу обвинуваченого, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини справи, наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочинів, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Так, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_7 працездатний, неодружений, осіб на утриманні не має, працював ПП «ГРОМ X» на посаді охоронника, судимий вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 05 12 2012 року за ч.1 ст.332 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України на 1 рік, ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого роду Дніпропетровської області від 02 08 2013 скасовано ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене йому вироком суду від 05 12 2012 року, оголошувався в розшук; у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, в період з 01 12 2013 року до лікувально-профілактичних закладів не звертався. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №51 від 25 01 2016 року, ОСОБА_7 на теперішній час ознак психозу та слабоумства не виявляє, виявлено диссоціальний розлад особистості, за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відноситься правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 знаходився позабудь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 на теперішній час за своїм психічним станом у застосуванні примусових мір медичного характеру не потребує (т. 2 а.с. 192-211, 219-221).

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив покарання, яке в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого, суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, та відсутні підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Щодо доводів та вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , колегія суддів зазначає наступне.

Доводи захисника з приводу того, що в ході досудового розгляду не було здобуто жодного доказу причетності її підзахисного до вчинення саме розбійного нападу спростовуються доводами самого ОСОБА_7 , поясненнями інших обвинувачених, потерпілого, а також вищепереліченими доводами, яким судом першої інстанції надана об`єктивна оцінка та які у своїй сукупності свідчать про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Посилання захисника на розбіжності у протоколі огляду місця події від 23 11 2015 року, а також протоколі огляду предметів від 30 01 2016 року, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вказані протоколи визнані апеляційним судом недопустимими доказами та виключені з мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

З приводу того, на кому була одягнена маска (балаклава) та чи взагалі вона була на комусь одягнута, про що також вказує захисник у апеляційній скарзі, то як вже раніше зазначалося, інші обвинувачені, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також потерпілий ОСОБА_14 вказували, що ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , обоє були в масках, при цьому, ОСОБА_8 вказувала, що маски вони взяли у неї в квартирі.

Посилання захисника на те, що судом черговий раз було відмовлено у задоволенні клопотання про повторний допит потерпілого ОСОБА_14 є безпідставними оскільки потерпілий по даній справі неодноразово допитувався, показання щодо обставин нападу на нього, отримання ним тілесних ушкоджень і заволодіння його майном давав стабільні, їх не змінював, крім того його ж показання підтверджуються показаннями інших осіб, а саме свідка по справі, який частково був очевидцем тих подій, які відбувалися в день скоєння злочину, а також іншими доказами по справі.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_8 , яку вона в подальшому неодноразово доповнювала та змінювала, колегія суддів виходить з наступного.

Так, в апеляційних доводах обвинувачена вказує, що викликала ОСОБА_13 по телефону не для скоєння кримінального правопорушення, а для її захисту від ОСОБА_14 , який начебто відібрав у неї паспорт, погрожував розправою, вимагав, щоб вона роздягнулася та йшла в кімнату для задоволення його сексуальних потреб. На переконання обвинуваченої, ОСОБА_13 та ОСОБА_7 прибули за її телефонним дзвінком правомірно, оскільки вона була в великій небезпеці, та шукали в квартирі не гроші, а саме її паспорт.

Проте такі доводи, як вже вище зазначалося, спростовуються показаннями самих обвинувачених, які вказували, що у них був заздалегідь продуманий план протиправного заволодіння майном потерпілого. З пояснень самої ОСОБА_8 , а також потерпілого ОСОБА_14 вбачається, що останній не обмежував жодним чином дії ОСОБА_8 , оскільки вона мала змогу пересуватися по квартирі, спілкуватися по телефону, відкрити вхідні двері, для того, щоб ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 мали змогу увійти в квартиру. При цьому, маючи змогу користуватися телефоном ОСОБА_8 викликала не правоохоронні органи з метою запобігання та припинення протиправних дій ОСОБА_14 якщо такі дійсно були б, а подзвонила ОСОБА_13 , який, начебто, разом з ОСОБА_7 чекали ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в квартирі останньої. Крім того те, що ОСОБА_8 мала змогу відкрити вхідні двері для проникнення інших обвинувачених в квартиру, свідчить про те, що вона мала змогу покинути квартиру, однак не зробила цього, дочекалася інших осіб, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , які не затримали потерпілого для доставки до правоохоронних органів, а негайно застосували до нього насильство та протиправно заволоділи його майном. Разом з тим, обвинувачені готувалися до вчинення злочину, про свідчить наявність у них знарядь вчинення злочину. Так, ОСОБА_8 при собі мала сльозогінний балончик, який вона використала саме тоді, коли до квартири зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , а останні маски (балаклави) та пістолет, яким в подальшому ОСОБА_7 наносив удари потерпілому. Наведене у сукупності дає підстави вважати, що ОСОБА_13 та ОСОБА_7 прибули у квартиру потерпілого саме з метою протиправного заволодіння майном останнього, а не для захисту ОСОБА_8 від уявного нападу.

Посилання обвинуваченої на відсутність будь-якої медичної документація, яка б свідчила про наявність у потерпілого побоїв, а також те, що він, будучи студентом медичного інституту, міг симулювати такий стан здоров`я спростовуються висновками проведених судово-медичних експертиз №5133-Ая/15 від 30 10 2015 року та №264-Ая/16 від 27 01 2016 року, які підтверджують наявність у останнього тілесних ушкоджень.

Посилання в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 де вона вказала на те, що в томі №2, а.с.104-106 містяться результати проведення експертизи №264-Ая/16, яка була розпочата 18 01 2016 року та закінчена 27 01 2016 року, в висновках якої вказано, що рани та садна, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані за 9-12 днів до проведення огляду, що, на її думку, свідчить про недопустимість вказаного висновку, оскільки експертиза була проведена через 3 місяці після подій, що мали місце 18 10 2015 року колегією суддів не приймаються, оскільки вказана експертиза, як вбачається з її дослідної частини з урахуванням даних, що містяться в висновку експерта №5133-Ая/15 від 27 10 2015 року, для винесення якого потерпілого було освідувано відповідним спеціалістом, досліджена його амбулаторна карта, а також рентгенограма №11000 від 27 10 2015 року, в результаті чого експерт дійшов висновку, що забійні рани на голові та садна на лівій руці, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані за 9-12 діб до проведення огляду.

Відсутність відомостей про те, коли точно потерпілий звертався до медичної установи та протягом якого часу він в ній знаходився не впливає на достовірність спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, які підтверджені висновками судово-медичних експертиз.

Інші посилання обвинуваченої ОСОБА_8 в доповненій апеляційній скарзі, зокрема на те, що: 1) потерпілий сам запропонував зустрітися та купити горілку, що підтверджується перепискою, що міститься в т.2 а.с.157-160, а також відеозаписом та протоколом його огляду, що міститься в т.2 а.с.249, де вказано, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та потерпілим ходили по магазину, розглядаючи товар на полицях, але не вказано, хто саме з них взяв горілку; 2) в протоколі огляду місця події, що міститься в матеріалах справи, вказано, що проводився огляд кв. АДРЕСА_9 , яка знаходиться на 4 поверсі, однак, в протоколі проведення слідчого експерименту від 05 11 2015 року вказано, що квартира знаходиться на 5 поверсі; 3) наявні розбіжності в показаннях потерпілого та свідка, що, на її думку, викликає сумнів у їх правдивості, - не є тими обставинами, що спростовують висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених у вчиненні ними кримінальних правопорушень, які були зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження в сукупності вищенаведених доказів.

Посилання ОСОБА_8 на розбіжності в поясненнях потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_23 , зокрема на те, що потерпілий вказував, що коли після втрати свідомості прийшов до тями, він закрив вхідні двері, однак, свідок вказує, що коли він повернувся додому, то двері були відкриті, а також те, що потерпілий стверджував, що взагалі не вживає алкогольні напої, а свідок пояснював, що того вечора ОСОБА_14 вживав алкоголь, - колегією суддів не приймається. Так, з мотивувальної частини вироку суду вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 вказував, що опритомнівши він пішов закривати двері квартири та подзвонив своєму другу, при цьому, він не уточнював, чи закривав він двері саме на ключ. Свідок же зазначив, що приїхавши до квартири, він відчинив двері за ручку, на ключ вони зачинені не були.

Доводи обвинуваченої про те, що вона не здійснювала щодо ОСОБА_9 морального або фізичного впливу, не пропонувала здійснити злочин та не направляла її на це, колегією суддів не приймаються. В мотивувальні частині оскаржуваного вироку суд першої інстанції, спростовуючи такі доводи ОСОБА_8 слушно послався на п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства про відповідальність за втягнення неповнолітніх у злочинну чи іншу антигромадську діяльність» № 2від 27 02 2004 року, п.11 Узагальнення Верховного Суду України судової практики у справах про злочини неповнолітніх і втягнення їх у злочинну діяльність від 29082003 року та дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_8 міститься склад злочину, передбачений ч.1 ст.304 КК України (втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність), який виявляється у діях ОСОБА_8 , пов`язаних із безпосереднім психічним впливом на неповнолітню ОСОБА_9 , вчинених з метою викликати у неї прагнення взяти участь у злочині відносно потерпілого ОСОБА_14 , і передбачає ініціативну поведінку ОСОБА_8 , пов`язану із психічним впливом на неповнолітню для залучення її до участі у злочині, шляхом переконання, пропозиції вчинити вказаний злочин, давання порад про місце і способи вчинення вказаного злочину, з метою збагачення за рахунок протиправного заволодіння чужим майном (т.3 а.с.63-64). З таким висновком погоджується і апеляційний суд, враховуючи при цьому те, що поміж іншим, ОСОБА_9 , як вона вказувала при дачі пояснень, змушена була проживати у ОСОБА_8 через сімейні обставини, що також свідчить про те, що ОСОБА_9 будучи в скрутному становищі, в тому числі і матеріальному, перебувала в залежності від ОСОБА_8 , а тому піддавшись впливу останньої, погодилася на скоєння злочину, ініціатором якого була саме ОСОБА_8 .

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_16 , яку в подальшому було доповнено, щодо процесуальних порушень вимог кримінального процесуального закону колегія суддів зазначає наступне.

Так, поміж іншого, захисник посилається на те, що проведення заходів огляду потерпілого від 27 01 2016 року здійснювалося впродовж більш ніж через 3 місяці після події і не за медичною документацією, а на підставі слідчого експерименту та пояснень потерпілого. Проте, такі доводи, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, перша судово-медична експертиза №5133-Ая/15 була розпочата від 27 10 2015 року, в ході проведення якої потерпілого було освідувано відповідним спеціалістом, була досліджена його амбулаторна карта, а також рентгенограма №11000 від 27 10 2015 року, в результаті чого експерт дійшов висновку, що забійні рани на голові та садна на лівій руці, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані за 9-12 діб до проведення огляду (т.2 а.с.263-264).

Захисник також вказує, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки поясненням його підзахисної про те, що було здійснено замах на неї у виді замаху на її зґвалтування потерпілим, а потім вона викликала ОСОБА_7 та інших для надання допомоги в запобіганні злочину. Від оцінки цього факту залежить правомірно чи протиправно проникли в квартиру ОСОБА_7 та інші учасники саме 18 10 2015 року. Проте, як вже зазначалося вище, така версія сторони захисту спростовується поясненнями потерпілого, іншими, оціненими у сукупності доказами по справі, а також поведінкою ОСОБА_8 безпосередньо перед подіями, що мали місце 17 10 2015 року, та під час перебування в квартирі потерпілого, обстановкою скоєння злочину.

Посилання захисника на те, що обвинуваченими не було взято інших цінних речей та приладів, що підтверджує те, що вони шукали саме паспорт ОСОБА_8 є лише здогадками, не підтверджуються обставинами справи.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначив, що даючи оцінку протоколу прийняття заяви потерпілого до Київського РВ м. Харкова від 18 10 2015 року, а також заяву потерпілого, він дійшов висновку, що останній в знак помсти збільшив матеріальну шкоду, щоб додати більшого значення скоєнню даного злочину, - також є лише припущеннями захисника та жодним чином не впливають на кваліфікацію дій його підзахисної.

Доводи щодо неправдивості свідчень потерпілого про отримання ним тілесних ушкоджень спростовуються наявними в матеріалах справи висновками судово-медичних експертиз.

Вирішення питання щодо перевірки органами досудового розслідування та судом заяви ОСОБА_8 щодо притягнення до кримінальної відповідальності потерпілого за замах на зґвалтування, на що також посилається захисник у апеляційній скарзі, не належить до компетенції суду і повинно вирішуватися відповідними правоохоронними органами в загальному порядку за відповідним зверненням.

Вирішення питання щодо необхідності притягнення ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності у зв`язку із схилянням неповнолітньої ОСОБА_9 до вживання алкогольних напоїв, виходить за межі даного кримінального провадження.

Щодо посилань захисника у зміненій апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на відсутність якісного технічного запису судового засідання від 19 09 2016 року, у якому було зафіксовано проведення допиту свідка ОСОБА_23 , колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи наявні відомості про технічний запис судового засідання по даній справі в день чергового допиту свідка ОСОБА_23 у відповідності до якого цього свідка було допитано 27 09 2016 року в період часу з 12 години 06 хвилин 23 секунд до 12 години 59 хвилин 25 секунд (т.3 а.с.98).

Зважаючи на наведене, у колегії суддів відсутні будь які сумніви щодо того, що суд першої інстанції досліджував безпосередньо такий важливий доказ як показання свідка ОСОБА_23 , який був самим безпосереднім учасником та свідком частини подій, що відбувалися та передували вчиненню злочину і на відміну від потерпілого чи обвинувачених є самим незацікавленим щодо дачі пояснень по справі.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_8 , її захисника та ОСОБА_7 щодо незаконного впливу на них співробітниками правоохоронних органів, залякування, погроз, фізичного насилля та інших недозволених методів судового слідства, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони спростовуються результатами перевірки, призначеної апеляційним судом Харківської області і проведеної прокуратурою Харківської області. За результатами перевірки 26 03 2018 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0001479 від 29 12 2017 року за фактом фізичного та психологічного впливу з боку оперативних працівників Київського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_40 , ОСОБА_41 та слідчого ОСОБА_42 під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Оцінюючи доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_12 , колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що сформульоване обвинувачення судом є некоректним та таким, що порушує право на захист, оскільки в мотивувальній частині вироку не зазначена форма вини та мотиви кримінального правопорушення відносно правопорушення, вчиненого ОСОБА_9 , а обставини та наслідки кримінального правопорушення суперечать умислу, тобто його відсутності, ОСОБА_9 щодо спричинення розбійного нападу саме ОСОБА_9 .

Наведені посилання, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки з оскаржуваного вироку вбачається, що в мотивувальній частині чітко сформульовано, що ОСОБА_43 та ОСОБА_7 вступили в злочинну змову з ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , які, спокусившись можливістю збагатитися в результаті вчинення злочину за рахунок чужого майна, дали свою згоду на участь у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи яка зазнала нападу, з проникненням у житло (т.3 а.с.54, абз.3).

Посилання захисника на те, що обставини та наслідки кримінального правопорушення суперечать умислу, тобто його відсутності, ОСОБА_9 щодо спричинення розбійного нападу не відповідають дійсності, оскільки як було встановлено в ході досудового розслідування, обвинувачені заздалегідь обговорили можливість супротиву з боку потерпілого, якщо той не засне, та мали при собі засоби для подолання його супротиву, а саме пістолет та газовий балончик, про що вказували самі обвинувачені при дачі показань. Наведене свідчить, що обвинувачені, в тому числі і ОСОБА_9 , в ході змови допускали всі варіанти заволодіння майном потерпілого, як таємне так і відкрите, у тому числі шляхом розбійного нападу, у язку з чим кваліфікація дій ОСОБА_9 відповідає фактичним наслідкам скоєного злочину.

Посилання захисника на те, що при розгляді даного кримінального провадження не встановлено у кого саме були викрадені кошти потерпілого ОСОБА_14 чи його сусіда, який є свідком по справі, та в якій сумі спростовуються показаннями як самого потерпілого по справі ОСОБА_14 про те, що саме він заявив, а потім уточнював про заволодіння саме його коштами, а також показаннями свідка по справі ОСОБА_23 який про крадіжку чи про заволодіння іншим способом його коштів нічого не вказував.

Щодо апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_13 про призначення останньому покарання у виді 5 років позбавлення волі, та звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Захисник такі вимоги обґрунтував тим, що при призначенні покарання судом не враховано особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, а також те, що відсутні обставини, які обтяжують покарання та наявні обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяння шкоди. Також вказав, що як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду було доведено, що ОСОБА_13 не застосовував до потерпілого насильства, небезпечного для його життя чи здоров`я та не сприяв застосуванню такого насильства, а також майна або грошових коштів у результаті скоєння цього злочину не отримував. Наведені підстави, на думку захисника, дають вагомі підстави вважати, що ОСОБА_13 може бути призначено покарання без позбавлення волі.

Проте, як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи покарання ОСОБА_13 судом першої інстанції було враховано ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, відповідно до яких ОСОБА_13 працездатний, неодружений, осіб на утриманні не має, раніше несудимий, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, відсутність обставин, що обтяжують та наявність обставин, що пом`якшують покарання.

У якості обставин які пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, судом визнано добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому, визнання вини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та вважає, що підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання немає, призначене покарання у вказаних у вироку розмірах за скоєний злочин з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого, суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

При цьому, колегія суддів враховує, що обвинуваченим скоєно особливо тяжкий злочин, пов`язаний не лише з посяганням на чужу власність, а і на здоров`я потерпілого, а тому вимоги захисника обвинуваченого про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими.

Обставини, на які посилається обвинувачений у апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при постановленні вироку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано та належним чином мотивовано рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 07 2006 року).

Інші доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів, які досліджувалися районним судом та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення частини апеляційних вимог захисника обвинуваченої ОСОБА_8 та необхідність виключення із мотивувальної частини вироку посилання: на протоколи оглядів від 23 11 2015 року та від 30 01 2016 року, які пов`язані із вилученням та оглядом речових доказів: маски «балаклави», предмету схожого на пістолет, трьох металевих балончиків із сльозогінним газом та грошей у сумі 22 000 іранських динарів; на висновки судово-балістичної експертизи від 09 01 2016 року щодо дослідження вилученого 23 11 2015 року пневматичного пістолета, як на недопустимі докази по справі.

Підстав для задоволення інших вимог апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне в решті вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне застосувати щодо обвинувачених положення ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VIII від 26 11 2015 року зарахувати засудженим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 в строк відбуття покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 02 11 2016 року строк попереднього ув`язнення з 03 листопада 2016 року по 03 квітня 2018 року та з 22 травня 2019 року по 10 грудня 2019 року із розрахунку: один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 02 11 2016 року по справі щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , - змінити.

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , - задовольнити частково.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання:

- на протоколи оглядів від 23 11 2015 року та від 30 01 2016 року, які пов`язані із вилученням та оглядом речових доказів: маски «балаклави», предмету схожого на пістолет, трьох металевих балончиків із сльозогінним газом та грошей у сумі 22 000 іранських динарів;

- на висновок судово-балістичної експертизи від 09 01 2016 року щодо дослідження вилученого 23 11 2015 року пневматичного пістолета, як на недопустимі докази по справі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VIII від 26 11 2015 року зарахувати засудженим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 в строк відбуття покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 02 11 2016 року, строк попереднього ув`язнення з 03 листопада 2016 року по 03 квітня 2018 року та з 22 травня 2019 року по 10 грудня 2019 року із розрахунку: один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4