УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 739/1153/18

провадження № 51-5474 ск 19
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 5 березня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 2 серпня 2019 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК).
Короткий зміст оскаржених вироку, ухвали та встановлені обставини
За вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 5 березня 2019 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_5 було засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 8 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у заподіянні за обставин, викладених у вироку, умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Як установив суд, 8 травня 2018 року об 11:00 у приміщенні будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин штовхнув ОСОБА_7 (яка була особою похилого віку й наразі померла) у груди, завдав декількох ударів по різним частинам тіла та в голову, заподіявши цим легких тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку, ран та синців на голові, шиї, тулубі та кінцівках.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), вирок та ухвалу щодо ОСОБА_5 і закрити кримінальне провадження відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Заперечуючи законність згаданих рішень, захисник наводить доводи, суть яких зводиться до того, що засудженого притягнуто до кримінальної відповідальності у справі приватного обвинувачення за відсутності заяви потерпілої ОСОБА_7 . Крім того, скаржник зазначає про порушення вимог статей 26, 477 вказаного Кодексу.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції (далі Суд) перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі ст. 438 вказаного Кодексу Суд не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.

У поданій касаційній скарзі захисник, серед іншого, заперечує повноту слідства, достовірність окремих доказів та не погоджується по суті з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, тоді як їх перевірки в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.

Як убачається з копії вироку, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу: показань потерпілого ОСОБА_6 , експерта ОСОБА_8 ; даних, що містяться у протоколах прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, огляду місця події, пред`явлення для впізнання, проведення слідчого експерименту; а також проведених експертиз (судово-імунологічних № 272 від 24 травня 2018 року, № 273 та № 274 від 18 червня 2018 року, №297 від 6 червня 2018 року, № 298 від 27 червня 2018 року, cудово-медичної № 69 від 27 червня 2018 року, додаткової судово-медичної № 8 від 26 січня 2019 року, судово-психіатричної № 314 від 7 червня 2018 року); інших документів, зміст яких детально відображено у вироку.

Крім того, суд першої інстанції допитав ОСОБА_5 і з`ясував його позицію стосовно пред`явленого обвинувачення, відповідно до якої останній свою вину визнав повністю й щиро розкаявся у вчиненому злочині.
Разом із цим, як установлено судами нижчих інстанцій, відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК, було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленням чергової медсестри приймального відділення Новгород-Сіверської центральної районної лікарні, де перебувала на лікуванні ОСОБА_7 у зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень.
Згідно з наданих копій оспорюваних рішень кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 надійшло з обвинувальним актом за обвинуваченням останнього за ч. 1 ст. 122 КК. У ході розгляду справи прокурор змінив таке обвинувачення на ч. 2 ст. 125 КК, із чим погодився й син потерпілої ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_6 .
Не залишились без оцінки суду й посилання захисника на порушення статей 26, 477 КПК.Суд установив, що ОСОБА_7 перебувала у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, а тому з такою заявою в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 55 КПК, звернувся до слідчого її син ОСОБА_6 .
У контексті викладеного доводи у касаційній скарзі захисника про необґрунтованість засудження ОСОБА_5 та наявність підстав для закриття кримінального провадження не можна визнати прийнятними.

Аргументів про несправедливість призначеного засудженому покарання у касаційній скарзі не міститься.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Крім того, як видно з копії оспорюваної ухвали аналогічні за змістом доводи захисника про необґрунтованість засудження ОСОБА_5 були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, належним чином умотивувавши своє рішення, залишив без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту.

Ухвала суду апеляційної інстанції не суперечить положенням ст. 419 КПК.

У поданій касаційній скарзі не наведено переконливих і достатніх аргументів щодо істотного порушення норм процесуального та матеріального права, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при здійсненні судового й апеляційного провадження, а отже, і необхідності перевірки матеріалів справи.
З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 5 березня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 2 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3