Справа № 185/3649/17
Провадження № 1-кп/761/555/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю :

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 13 березня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України,

ВСТАНОВИВ :

На розгляді у Шевченківському районному суді м. Києва перебуває дане кримінальне провадження, у якому судом, на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, на обговорення учасників кримінального провадження було поставлено питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою закінчується 12 січня 2020 року,до спливу якого судове провадження не буде завершено.
Так, у судовому засіданні прокурор вважала необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, посилаючись на вагомість обвинувачення, яке висунуто останньому та переконливість доказів сторони обвинувачення,які були досліджені під час судового розгляду,наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України,вважаючи,що обвинувачений може переховуватися від суду ,враховуючи тяжкість покарання ,яке може загрожувати йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих особливо тяжких злочинах,колишній рід діяльності та досвід роботи обвинуваченого, наявність у нього відповідних знань та навичок, як колишнього начальника розвідувального відділу ЗСУ,можливість переховуватися на тимчасово окупованій території України,де у останнього наявні певні зв`язки. Вважає,що застосування іншого запобіжного заходу,ніж тримання під вартою ,не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків,запобіганню ризику переховування.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив змінити щодо нього запобіжний захід з тримання під вартою на інший запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою,вказуючи на тривалість строку ,протягом якого він утримується під вартою,відсутністю підстав для його тримання під вартою,відсутністю ризиків,передбачених ст.177 КПК України,стверджував ,що не збирається переховуватися від суду.
Захисник ОСОБА_6 просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід,такий,що не пов`язаний з триманням під вартою ,який з урахуванням даних про особу обвинуваченого,стадії судового розгляду зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку . Зазначив також,що прокурором не доведено існування ризику переховування ,який з тривалим часом застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою значно зменшився.
Вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд, керуючись принципом правової визначеності, приходить до наступного висновку.
Частиною 3 статті 331 КПК України на суд покладений обов`язок,незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого двомісячного строку тримання обвинуваченого під вартою повторно розглянути питання доцільності дії цього запобіжного заходу.
За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою має право скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Під час судового розгляду і вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни оцінка обґрунтованості підозри,обвинувачення не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом.
Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною.
Таким чином, на стадії судового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).
У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 висунуто серйозне обвинувачення у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України,громадської безпеки,яке кваліфіковано за ч.1 ст. 111 КК України державна зрада,тобто діяння,умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові,територіальній цілісності та недоторканості,обороноздатності,державній безпеці :перехід на бік ворога в період збройного конфлікту ;за ч.1 ст.258-3 КК України участь в терористичній організації,які відповідно до класифікації злочинів,визначеної ст.12 КК України,є особливо тяжкими злочинами,за вчинення яких у разі визнання його судом винуватим передбачено позбавлення волі строком до 15 років.
В ході обговорення питання доцільності продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, відповідно до обвинувального акту та долучених до кримінального провадження матеріалів встановлено такі відомості щодо обвинуваченого ОСОБА_7 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженець м. Умань Черкаської області,громадянин України, з вищою освітою,одружений,має на утриманні неповнолітню дитину ,2010 року народження,зареєстрований та проживаючий за адресою : АДРЕСА_1 ,задовільно характеризується ,раніше не судимий.
Обвинувачений на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію.
На цей час, під час судового розгляду досліджені письмові докази сторони обвинувачення,допитані свідки сторони обвинувачення,допитані свідки сторони захисту,не допитано обвинуваченого ОСОБА_7 ,не долучені та не досліджені письмові докази сторони захисту ,у разі їх наявності.
Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справи лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.
Суд вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування ризику ухилення обвинуваченого від суду та не виконання його процесуальних рішень (ризик переховування),який значно не зменшився, оскільки дії, що ставляться ОСОБА_7 у провину носять суспільно небезпечний характер.
При цьому, вони обумовлені у світлі як вказаних відомостей, так і факторів пов`язаних з характером вказаної особи, професійною приналежністю та колишнім родом діяльності та досвідом роботи , наявністю у нього відповідних знань та навичок, як колишнього начальника розвідувального відділу Збройних сил України, його моральністю, місцем проживання, родом занять, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій він піддається до кримінальної відповідальності, з огляду на що об`єктивний спостерігач вважає, що, у даному конкретному випадку, обставини визначені ст. 177 КПК України щодо вказаного ризику є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наявними матеріалами, а тому враховуючи дані про особу обвинуваченого, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність достатньо стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне.
Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, що в свою чергу виправдовує подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою здатен забезпечити виконання у подальшому обвинуваченим його процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні та запобігти ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України,а саме ,запобігання спробам переховуватися від суду.
При цьому, доводи сторони захисту не спростовують існування вказаного існуючого ризику, а будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та стороною не доведено.
З огляду на що, враховуючи також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не буде завершено до спливу продовженого ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд вважає за доцільне продовжити строк застосування обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою у межах строків визначених КПК України.
Разом з тим,частина 4 ст.183 КПК України передбачає чіткий перелік випадків, коли слідчий суддя,суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави, а саме: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Враховуючи,що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів,серед яких за ч.1 ст.111 КК України,а саме у державній зраді,тобто діянні,умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові,територіальній цілісності та недоторканості,обороноздатності,державній безпеці :перехід на бік ворога в період збройного конфлікту,який у контексті ст.111 КК України слід розуміти як збройний конфлікт міжнародного характеру,зіткнення між збройними силами держав усупереч міжнародно-правовій забороні війни як засобу вирішення спорів,як ситуацію,що може виникнути в разі обмеженого збройного зіткнення на державному кордоні України з іншою державою або збройних зіткнень на території України за участю незаконних військових формувань чи організацій і наслідки якої для національної безпеки України оцінюються як значні,що пов`язано із застосуванням насильства,загибеллю людей,а також вищевказані обставини передбачені ст.ст.177,178 КПК України,суд вважає за необхідне при продовженні строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не визначати розмір застави .

Керуючись ч.3 ст.331 ,369 КПК України,суд

УХВАЛИВ :

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Умань Черкаської області, на два місяця, тобто до 21 лютого 2020 року, включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3