печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 29.03.2020 про відмову у визнанні потерпілим та цивільним позивачем у рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000368,-

В С Т А Н О В И В :

22.04.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 29.03.2020 про відмову у визнанні потерпілим та цивільним позивачем у рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000368.

Вказану постанову заявник вважає постановленою безпідставно, без належної перевірки доводів, викладених у заяві, а тому просить скасувати рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №00000368.

Особа, що подала скаргу у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, подав через канцелярію суду подав заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстр;- досудових розслідувань за № 0000368 від 28.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 10.02.2020 у справі № 757/5105/20-к, відповідно до якої зобов`язано уповноважених осіб Державного бюро розслідувань внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 щодо невиконання службовими особами Державного бюро розслідувань ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 21.05.2019 у справі №761/19371/19.

Під час досудового розслідування встановлено, що 15.05.2019 до Державного бюро розслідувань надійшла заява ОСОБА_3 від 10.05.2019 б/н про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України щодо умисного невиконання слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2019 у справі № 757/15383/19-к.

Листом за підписом керівника Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 від 17.05.2019 вих. № М-2937/2.1-19 вказану заяву разом з доданими до неї документами направлень для організації розгляду до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві.

05.06.2019 за вх. №9719 до Державного бюро розслідувань Шевченківського районного суду м. Києва надійшла завірена копія ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 21.05.2019 у справі № 761/19371/19, якою скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Державного бюро розслідувань задоволене зобов`язано уповноважену особу Державного бюро розслідувань внести д Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинені кримінальні правопорушення відповідно до заяви ОСОБА_3 від 10 травня 2019 року, та надати заявнику витяг з ЄРДР.

Листом Державного бюро розслідувань від 11.06.2019 вих.№01-903 вказану ухвалу для організації розгляду направлено до Територіальної управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві.

26.03.2020 до Державного бюро розслідувань надійшло клопотання ОСОБА_3 , який просить, в тому числі визнати його потерпілим та цивільним позивачем у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого третього слідчого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 29.03.2020 про відмову у визнанні потерпілим у рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001064 від 06.08.2019.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Дану скаргу подано належною особою та у строки, передбачені КПК України.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимогами ч.5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення прокурора/слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, що прокурором було дотримано.

Так, в оскаржуваному рішенні слідчий вказав на те, що у своєму клопотанні про визнання потерпілим заявник зазначає, що внаслідок кримінального правопорушення йому спричинена моральна шкода в сумі 200000 грн. Однак, в чому саме ця шкода виражається й якими документальними доказами вона підтверджується заявник не зазначив. Крім того, жодних документальних доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди слідчому надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, при дослідженні оскаржуваної постанови слідчим суддею встановлено, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч.2. ст. 9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального та погоджується з висновками слідчого, враховуючи при цьому, обставини кримінального провадження та вважає, що викладені доводи ОСОБА_3 у скарзі та відповідно в його заяві не в повній мірі відповідають фактичним обставинам, оскільки не доведено наявність підстав які свідчать про завдання останньому шкоди.

За викладених обставин, в силу принципу змагальності сторін, ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку про законність та обґрунтованість вимог скарги, а відтак слідчий суддя розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення вимог скарги, з залишенням оскаржуваної постанови в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 9, 22, 26, 303, 306, 307 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 29.03.2020 про відмову у визнанні потерпілим та цивільним позивачем у рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000368 залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1