Дата документу 20.05.2019 Справа № 320/7951/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/956/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/7951/18
Категорія ст. 185 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002792, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя, Запорізької області, громадянина України, розлученого, непрацюючого, який має повну середню освіту, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 13.02.2003 року Знаменівським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.309 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, з призначення в силу ст.77 КК України додаткового покарання у вигляді штрафу розміром 700 гривень;
2) 26.09.2003 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання Знаменівського районного суду Кіровоградської області від 13.02.2003 року та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 років 1 місяць;
3) 21.11.2007 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмирі 850 гривень;
4) 17.07.2008 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;
5) 22.08.2016 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.70, ч.2, 3 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. 13.12.2017 умовно-достроково звільнено з Софіївської виправної колонії № 55 з невідбутим строком 9 місяців 7 днів,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає, що призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 185 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Вказує, що він визнав повністю свою вину, неодноразово вибачився перед потерпілими, шкоду відшкодував, вважає, що він не представляє загрози для оточуючих і його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства. Просить змінити вирок суду, та призначити ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який просив апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив судове рішення залишити без зміни; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 місяців арешту. Відповідно до ст. ст.71, 72 КК України остаточно призначено покарання ОСОБА_6 шляхом часткового складання призначеного покарання та невідбутої частини покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 серпня 2016 року у виді 1 року позбавлення волі. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 28 серпня 2018 року приблизно о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись біля магазину «Будинок меблів» за адресою: пр.50-річчя Перемоги,50 в м. Мелітополі Запорізької області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з узбіччя дороги, таємно викрав відбійний молоток сіро-зеленого кольору, фірми «ProCraft», моделі PSH2700, серійний номер: 92, який належав потерпілому ОСОБА_9 . Після чого покинув місце скоєння злочину та розпорядився викраденим відбійним молотком на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 4000 гривень.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України.

Доводи захисника про те, що суд призначив занадто суворе покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , є необґрунтованими, з погляду на наступне.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом було враховано, що останній щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, матеріальну шкоду потерпілому відшкодував, позитивно характеризується за місцем проживання, доглядає за хворою матір`ю, а тому суд призначив йому покарання у виді арешту, яке є найбільш м`яким видом покарання, передбачених санкцією ч.2 ст.185 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення покарання, за вчинений ним злочин, а також остаточно призначеного місцевим судом покарання, зокрема і у зв`язку з тим, щоостанній неодноразово вибачився перед потерпілим, шкоду йому відшкодував, оскільки, будучи неодноразово судимим, на шлях виправлення не встав, про що свідчить те, що цей злочин, їм було скоєно протягом невідбутої частини покарання після умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, а тому призначене покарання за вчинення злочину та остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 року позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2019 рокувідносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді: