Дата документу 15.11.2019 Справа № 554/9909/19

УХВАЛА
Іменем України

15 листопада 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, в порядку ст.303 КПК України,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернулися до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, в порядку ст.303 КПК України, в якій просили зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР в м.Полтаві ОСОБА_6 винести постанову про визнання ОСОБА_7 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000692 від 02.08.2019 року.
В обґрунтування скарги заявники вказали, що відповідно до витягу з ЄРДР за №0000692 від 02.08.2019 року внесено відомості про злочин, передбачений ч.2 ст.375 КК України, де заявником (потерпілим) є ОСОБА_5 . 09.10.2019 року захисники ОСОБА_5 звернулись з клопотанням до слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР в м.Полтаві ОСОБА_8 щодо винесення постанови про визнання ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000692 від 02.08.2019 року. На що отримано безпідставну відмову у задоволенні клопотання від слідчого, датовану 16.10.2019 року.
Посилаючись на те, що слідчий порушив вимоги ст.55 КПК України, адвокати просять вимоги скарги задовольнити повністю.
Адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали скаргу та уточнили свої вимоги. Просили скасувати неправомірну та необґрунтовану постанову про часткову відмову в задоволенні клопотання від 16.10.2019 року, зобов`язати слідчого визнати потерпілим ОСОБА_5 , вручити йому пам`ятку про права та обов`язки.
Слідчий, прокурор до суду не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого та прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, а слідчий суддя обмежений щодо строку розгляду скарги, на підставі чого суд розглядає скаргу за їх відсутності.
Суд, вислухавши авдокатів, дослідивши документи та оцінивши докази за скаргою, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Судовим розглядом встановлено, що слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР в м.Полтаві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000692 від 02.08.2019 року, за ознаками ст.375 ч.2 КК України.
Адвокатами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 подано клопотання щодо визнання останнього потерпілим у кримінальному провадженні №0000692.
Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_9 від 16.10.2019 року у задоволенні клопотання адвокатів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заявленого в рамках кримінального провадження №0000692, в частині винесення постанови про визнання потерпілим відмовлено.
Слідчим вказано, що діючим законодавством не передбачено винесення постанови про визнання потерпілим. Статтею 55 КПК України передбачено лише винесення вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим (а.с.5 постанова).
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, може бути оскаржено особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно із ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Процесуальним законом не передбачено винесення окремої постанови та/або ухвали про визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні.
Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч.1 ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Згідно з ч.2 ст.220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Також, таке процесуальне рішення слідчий, прокурор приймає з урахуванням норм ст. 94 КПК України, у якій зазначається, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 8 КПК України гарантовано, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В постанові від 16.10.2019 року зазначається про те, що що діючим законодавством не передбачено винесення постанови про визнання потерпілим. Статтею 55 КПК України передбачено лише винесення вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим
З постанови вбачається, що слідчим формально зазначено про відсутність підстав для визнання ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні, проте не обґрунтовано, що саме слідчим враховано та досліджено при винесені зазначеної постанови, крім норм Кримінального процесуального кодексу України.
Із зазначених підстав слідчий суддя вважає за необхідне скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_9 від 16.10.2019 року в кримінальному провадженні №0000692 від 02.08.2019 року про часткову відмову у задоволенні клопотання.
При цьому, суд вважає, що слідчому необхідно вчинити одну з дій передбачених ст.220 КПК України (клопотання задовольнити чи відмовити у його задоволенні шляхом постановлення умотивованої постанови) за клопотанням заявників від 08.10.2019 року в строки визначені ст.220 КПК України та з урахуванням положень ст.28 КПК України.
Щодо вимог заявників про зобов`язання слідчого визнання ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні, то слід зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Згідно із ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Зважаючи на те, що повноваження слідчого судді охоплюють лише контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а тому вище зазначені вимоги осіб, які подали скаргу щодо зобов`язання слідчого залучити до провадження як потерпілого ОСОБА_5 суперечать вимогам самостійності слідчого у своїй процесуальній діяльності та порушує дискреційні повноваження слідчого, у зв`язку із чим дані вимоги не підлягають задоволенню.
Частиною 3 ст.307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.220,303-307,309,372, ч.2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, в порядку ст.303 КПК України задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_9 від 16.10.2019 року в кримінальному провадженні №0000692 від 02.08.2019 року про часткову відмову у задоволенні клопотання.
В задоволенні інших вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1