Справа № 161/2489/19 Провадження №11-кп/802/513/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2019 року, яким -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, працює помічником друкаря Релігійного товариства «Місійна книжкова фабрика «Християнське життя», одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, несудимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_10 задоволений частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 в користь потерпілого ОСОБА_7 5000 гривень спричиненої моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він 22 листопада 2018 року близько 17.00 год., в гаражному приміщенні, що на території подвір`я по АДРЕСА_2 , на грунті неприязних відносин, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , умисно наніс останньому один удар правою рукою в обличчя, спричинивши потерпілому тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми навколо лівого ока, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №889 від 18.12.2018 за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі вказує про те, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що суд неправильно прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого, оскільки фактично був лише словесний конфлікт. При цьому жодних доказів, які б вказували про винуватість ОСОБА_10 , органами досудового розслідування не здобуто, потерпілий оговорює його, а свідки дають нечіткі показання. При цьому жодних доказів, які б вказували про його винуватість, органами досудового розслідування не здобуто, а докази, які наявні в матеріалах провадження, навпаки вказують про його невинуватість. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку прокурора, потерпілого та його представника, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку суду апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, місцевий суд у вироку проаналізував та надав належну юридичну оцінку усім зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_10 в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_7 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень, який є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає. Показання потерпілого, разом з показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в суді першої інстанції дають змогу відтворити всі обставини злочину, а тому обґрунтовано в сукупності з іншими доказами покладені в основу вироку.

Потерпілий як під час досудового слідства, зокрема і при проведенні слідчого експерименту, так і в суді послідовно розповідав про обставини вчиненого відносно нього злочину та пояснював, що дійсно обвинувачений заподіяв йому тілесні ушкодження.

Немає в апеляційного суду обґрунтованих підстав вважати, що вказані потерпілий та свідки оговорюють обвинуваченого, оскільки не було встановлено таких об`єктивних причин як в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційних скарг, будь-яких неприязних відносин між ними не було.

Певні неточності в показаннях вищезазначених свідків, про які вказує сторона захисту, не можуть свідчити про їх неправдивість.

Окрім того, судом першої інстанції мотивовано дану правову оцінку і показанням свідка ОСОБА_14 , який перебуває в дружніх відносинах з обвинуваченим, з приводу непричетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого злочину.

Твердження апелянта про те, що обвинуваченим були вчинені дії з фактично метою захисту (необхідна оборона) суд оцінює критично, оскільки будь-яких підтверджуючих даних про це, матеріали справи не містять, а конкретні обставини справи не дають підстав прийти до такого висновку. Не надано таких даних стороною захисту і в суді апеляційної інстанції.

Посилання захисника в своїй скарзі про ряд неточностей в процесуальних документах, зокрема щодо місця вчинення інкримінованого злочину, не є, на думку суду, такими порушеннями в розумінні ст.412 КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання недопустимими ряд доказів, про які вказує скаржник, оскільки такі докази зібрані отримані в порядку, передбаченому КПК України, будь-яких істотних порушень прав та свобод людини при цьому не виявлено.

Така стратегія захисту, яка висунена зі сторони обвинуваченого, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином, невідповідностей висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, чи істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, які переконливо свідчать про те, що ОСОБА_10 умисно наніс ОСОБА_7 легке тілесне ушкодження, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

Таким чином, доводи захисника, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з суворим дотриманням вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, ст.1167 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2019 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді