В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.11.2019 Справа №607/13167/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі кримінальне провадження №0000979 від 24 березня 2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рохманів, Шумського району, Тернопільської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-08.11.2010 Шумським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.185 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.104 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців;

-07.04.2011 Шумським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

-12.09.2011 Шумським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців;

-12.12.2012 Шумським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців;

-16.07.2015 Шумським районним судом Тернопільської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.297, ст.70 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

-13.10.2015 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.187, ч.3 ст.297, ч.4 ст.70 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. Звільнений на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 26.11.2018 умовно-достроково на невідбутий термін покарання 07 місяців 22 дні,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ:
24 березня 2019 року о 11 годині 30 хвилин у обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше судимий за умисні корисливі злочини проти власності, судимість за які не знята та не погашена згідно ст.89 КК України, перебував в секторі № 42 на території кладовища, що по вул. Микулинецькій в м. Тернополі, де біля однієї із могил помітив на лавці жіночу кашемірову сумку темно-синього кольору, яка належить ОСОБА_6 після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите, повторне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, 24 березня 2019 року о 11 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в секторі № 42 на території кладовища що по вул. Микулинецькій в м.Тернополі, біля однієї із могил на лавці побачив жіночу кашемірову сумку темно-синього кольору, власниця якої ОСОБА_6 прибирала на могилі та була заклопотана.

Так, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, відкрито, на колінах та ліктях підповз до лавки, де знаходилась вказана сумка та незаконно заволодів нею.

В той момент коли обвинувачений ОСОБА_3 фактично заволодів жіночою кашеміровою сумкою темно - синього кольору, вартістю 300 гривень, всередині якої знаходився шкіряний гаманець чорного кольору, вартістю 150 гривень, грошові кошти в сумі 75 гривень, мобільний телефон торгової марки «Хіаоmі» моделі Redmi Note 2», вартістю 570 гривень, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ«Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, мобільний телефон торгової марки «Nokia» моделі «Х2-02», вартістю 352 гривень, в якому знаходились сім-картки операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Vodafone», і ТОВ «Лайфселл», які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, останній був виявлений потерпілою ОСОБА_6 .

В подальшому, тримаючи в руках вищевказану сумку обвинувачений ОСОБА_3 , діючи умисно, відкрито, поспіхом почав бігти в напрямку виходу із кладовища, щоб покинути місце злочину, оскільки був виявлений потерпілою, яка почала його наздоганяти та кричати у слід, щоб він зупинився та повернув сумку, на що обвинувачений ОСОБА_3 з метою утримання викраденого майна з місця вчинення злочину втік, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на загальну суму 1442 гривні 00 копійок.

Окрім того, у обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував в секторі № 21 на території кладовища, що по вул.Микулинецькій в м. Тернополі, 05 квітня 2019 року о 16 годині 30 хвилин, де біля однієї із могил помітив на лавці шкіряну жіночу сумку чорного кольору, яка належить ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, 05 квітня 2019 о 16 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в секторі № 21 на території кладовища, що по вул. Микулинецькій в м.Тернополі, підійшов до лавки, яка розташована біля однієї із могил, скориставшись моментом, коли ОСОБА_7 здійснювала оздоблювальні роботи на могилі діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом та з метою особистого використання вмісту сумки, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, усвідомлюючи, що за ним не спостерігають, відкрито, повторно викрав шкіряну жіночу сумку вартістю 106 гривень 33 копійки в середині якої знаходились грошові кошти в сумі 1000 гривень.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_3 , тримаючи в руках вищевказану сумку почав бігти в напрямку виходу із кладовища, однак в момент, коли ОСОБА_3 відбіг на декілька метрів його побачила потерпіла ОСОБА_7 , яка виявила відсутність сумки на лавці та одразу зрозуміла, що її викрав обвинувачений ОСОБА_3 , до якого вона почала кричати, щоб він зупинився та повернув те, що викрав.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи викритий потерпілою, умисно, відкрито з метою утримання викраденого майна з місця вчинення злочину втік, чим спричинив своїми діями потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1106 гривень 33 копійки.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

04 листопада 2019 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000979 від 24.03.2019року та обвинуваченим ОСОБА_3 , з участю захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди, прокурор та обвинувачений дійшли згоди, щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.186 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри, беззастережно та у повному обсязі визнав свою винуватість у вчинені кримінальних правопорушень. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинений злочин, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Згідно ст.71 КК України, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2015 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні обвинуваченому.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважає, що при укладенні даної угоди дотриманні вимоги і правила КПК України та КК України, просить дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_5 просить затвердити угоду про визнання винуватості від 04 листопада 2019 року та призначити ОСОБА_8 обумовлену в ній міру покарання.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, підтвердивши усі обставини, викладені в обвинувальному акті. Крім цього, показав, що 24 березня 2019 року, перебуваючи на території кладовища, що по вул. Микулинецькій в м. Тернополі відкрито викрав жіночу сумку, яка належить потерпілій ОСОБА_6 . Також, 05 квітня 2019 року він, перебуваючи на території кладовища, що по вул. Микулинецькій в м. Тернополі, відкрито викрав жіночу сумку, яка належить потерпілій ОСОБА_7 . У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо його не карати та затвердити угоду про визнання винуватості.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні суду показала, що 24 березня 2019 року близько 12 години перебувала на цвинтарі, які розташований по вул.Микулинецькій в м.Тернополі, де прибирала могилу. Свою сумку вона залишила на лавці біля могили. Обвинувачений підкрався до неї ззаду, викрав вказану сумку та почав тікати. Тоді вона почала до нього кричати, щоб останній повернув сумку, проте ОСОБА_3 на її вимоги не реагував. В середині сумки знаходились два мобільних телефони, гаманець, грошові кошти в розмірі 75 гривень та ключі. До обвинуваченого претензій не має, просить суд призначити ОСОБА_3 суворе покарання.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні суду показала, що 05 квітня 2019 року о 16 годині 30 хвилин перебувала на цвинтарі, що знаходиться по вул.Микулинецька в м.Тернополі. Саме там вона прибирала на могилі, висаджувала квіти. Свою сумку потерпіла залишила на лавці біля могили. Через якийсь час вона побачила, що обвинувачений підійшов відкрито викрав її сумку та розпочав тікати. Тоді вона побігла за ОСОБА_3 , якому в слід кричала, щоб останній повернув їй викрадену сумку, однак обвинувачений на її вимогу не реагував. У сумці знаходились грошові кошти в розмірі 1000 гривень, документи та ключі. ОСОБА_3 в подальшому викинув її сумку, викравши грошові кошти в розмірі 1000 гривень та ключі. Гроші їй не повернуто, претензій до обвинуваченого не має, просить суд призначити суворе покарання ОСОБА_3 .

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості від 04 листопада 2019 року, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості від 04 листопада 2019 року, укладеної між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив дії, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, а тому його дії кваліфіковані вірно за ч.2 ст. 186 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_3 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості від 04 листопада 2019 року, міру покарання.

Оскільки до повного відбуття покарання протягом умовно-дострокового строку обвинувачений ОСОБА_3 вчинив новий злочин, за який притягується до кримінальної відповідальності, то до покарання, призначеного за новим вироком слід частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком в порядку ст.71 КК України за сукупністю вироків.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з 28 травня 2019 року з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зарахувавши йому на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання попереднє ув`язнення.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , продовжений судом до 10 листопада 2019 року, продовжити до набрання вироку законної сили, але не більше двох місяців, тобто до 02 січня 2019 року включно.

Речові докази: жіночу шкіряну сумку, яка передана на зберігання потерпілій ОСОБА_7 залишити в розпорядженні останньої, після набрання вироку законної сили.

У справі є процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи №1.4-2637/19 від 23.04.2019 в розмірі 1099,07 грн.; за проведення товарознавчої експертизи № 6.1-447/19 від 07.05.2019 в розмірі 785,05 грн.; за проведення товарознавчої експертизи № 6.1-422/19 від 17.04.2019 в розмірі 628,04 грн., всього на загальну суму 2512,16 грн. (дві тисячі п`ятсот дванадцять гривень шістнадцять копійок), які необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави (УК у м. ТЕРНОПОЛІ /м. Тернопіль/ 24060300 р/р 0002 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області, МФО 838012, код ЕДРПОУ 37977726).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити у кримінальному провадженні №0000979 від 24 березня 2019 року угоду про визнання винуватості від 04 листопада 2019 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 04 листопада 2019 року покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Згідно ст.71 КК України, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2015 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з 28 травня 2019 року з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зарахувавши йому на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання попереднє ув`язнення.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , продовжений судом до 10 листопада 2019 року, продовжити до набрання вироку законної сили, але не більше двох місяців, тобто до 02 січня 2019 року включно.

Речові докази: жіночу шкіряну сумку, яка передана на зберігання потерпілій ОСОБА_7 залишити в розпорядженні останньої, після набрання вироку законної сили.

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №6.1-447/19 від 07.05.2019 в розмірі 785,05 грн., товарознавчої експертизи №6.1-422/19 від 17.04.2019 в розмірі 628,04 грн., дактилоскопічної експертизи №1.4-2637/19 від 23.04.2019 в розмірі 1099,07 грн., а всього на загальну суму 2512,16 грн. (дві тисячі п`ятсот дванадцять гривень шістнадцять копійок) стягнути з засудженого ОСОБА_3 в користь держави (УК у м. ТЕРНОПОЛІ /м. Тернопіль/ 24060300 р/р 9002 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області, МФО 899998, код ЕДРПОУ 37977726).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1