печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, встановивши заборону розпорядження об`єктом нерухомого майна: нежилими приміщеннями з № 1 по № 19 (групи приміщень № 51) (літера Б), загальною площею 664,60 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0).

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що вказане майно є матеріальним об`єктом, який може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, було об`єктом кримінально протиправних дій. Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Третім слідчим відділом Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001017 від 10.07.2019 за фактом замаху на заволодіння службовими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за попередньою змовою з невстановленими працівниками правоохоронного органу та службовими особами суб`єкта господарської діяльності, нерухомим майном ОСОБА_4 , вартість якого в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто в особливо великому розмірі, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Генеральною прокуратурою України.

Встановлено, що між ТОВ «Сервіс на Саксаганського» (далі «Товариство») в особі директора ОСОБА_5 та ПАТ «БАНК КАМБІО» (далі «Банк») в особі заступника Голови Правління ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 008/1-2013/840 від 24.04.2013 року (далі «кредитний договір»), згідно якого Товариство отримало від Банку кредитні кошти у сумі 750 000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання кредитного договору Банком 24.04.2013 прийнято в іпотеку від майнового поручителя ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення з № 1 по № 19 (групи приміщень № 51) (літера Б), загальною площею 664,60 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений іпотечний договір посвідчений 24.04.2013 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу міста Києва ОСОБА_7 за реєстраційним № 845.

В серпні 2014 року на вимогу Банку щодо збільшення гарантованого покриття повернення кредитних коштів Товариством залучено додаткового майнового поручителя ОСОБА_8 , який 10.09.2014 уклав з Банком договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_8 передав в заставу банківській установі майнові права на грошові кошти розміщені за депозитним договором.

У подальшому Банком за згодою заставодавця ОСОБА_8 здійснено списання грошових коштів останнього розміщених за депозитним договором в рахунок погашення кредиту за кредитним договором.

Враховуючи зазначені обставини право вимоги за кредитним договором перейшли від Банку до ОСОБА_8 .

У зв`язку з виконанням основного зобов`язання припинено договір іпотеки укладений між Банком та ОСОБА_4 та скасовано відповідні записи про обтяження нерухомого майна.

Враховуючи зміни кредитора в основному зобов`язанні ОСОБА_4 укладено з ОСОБА_8 договір іпотеки відповідно до якого останнім прийнято в іпотеку нерухоме майно.

Згодом ОСОБА_8 задоволено свої майнові вимоги як кредитора шляхом вчинення іпотечного напису та перереєстрації за собою об`єкту нерухомого майна переданого ОСОБА_4 в іпотеку.

Не зважаючи на зазначені вище обставини службовими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за попередньою змовою з невстановленими працівниками правоохоронного органу та службовими особами суб`єкта господарської діяльності, вчинено дії щодо заволодіння нерухомим майном ОСОБА_4 , іпотека якого припинена у зв`язку з виконанням основного зобов`язання.

Так, на підставі постанови Правління Національного банку України № 782 від 04.12.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення № 140 від 04.12.2014 про початок процедури виведення Банку з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон), в редакції чинній на день початку тимчасової адміністрації Банку, визначено суб`єкта та порядок віднесення правочинів до нікчемних стороною яких є банк, що виводиться з ринку.

Так, відповідно до ст. 34 Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду.

Статтею 35 цього ж Закону передбачено, що здійснення тимчасової адміністрації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Тимчасова адміністрація Банку здійснювалась в період з 04.12.2014 до 02.03.2015, за вказаний період уповноваженою особою Фонду зазначені вище правочини не визнавались нікчемними, у зв`язку з чим до них не застосовувались відповідні наслідки.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення № 46 про початок ліквідаційної процедури, яка триває до теперішнього часу.

Через 3 роки після завершення здійснення тимчасової адміністрації Банку, а саме 29.07.2018 рішенням виконавчої дирекції Фонду № 900 ліквідатором Банку було призначено ОСОБА_9 .

У жовтні 2018 року ліквідатор Банку направив ОСОБА_4 та Товариству повідомлення про визнання Банком договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 10.09.2014 нікчемним та застосування відповідних наслідків такої нікчемності у вигляді поновлення правовідносин за кредитним договором та договором іпотеки.

Після цього ліквідатором Банку зазначені майнові права по кредитному договору та договору іпотеки виставлено на аукціон, лот № GL8N04259, який 19.06.2019 не відбувся, у зв`язку з відсутністю зареєстрованих учасників.

Враховуючи протиправний характер дій ліквідатора Банку Товариством подано позовну заяву за результатами розгляду якої Північний апеляційний господарський суд 29.07.2019 (судова справа № 910/16477/18) прийняв рішення яким:

- визнав зобов`язання між ТОВ «Сервіс на Саксаганського» та ПАТ «БАНК КАМБІО» за кредитним договором № 008/1-2013/840 від 24.04.2013 (з наступними додатковими угодами до нього) повністю припиненими шляхом їх повного належного виконання;

- визнав відсутнім у ПАТ «БАНК КАМБІО» прав кредитора по відношенню до ТОВ «Сервіс на Саксаганського» у зобов`язаннях за кредитним договором № 008/1-2013/840 від 24.04.2013 (з наступними додатковими угодами до нього);

- визнав відсутнім у ПАТ «БАНК КАМБІО» прав іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_4 і ПАТ «БАНК КАМБІО», посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу міста Києва ОСОБА_7 24.04.2013, за реєстраційним № 845.

Зазначена постанова Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 набрала законної сили.

Цим же рішенням констатовано, що правочини є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Відповідно до устеленої практики Верховного Суду нікчемним правочин є в силу закону, а тому він не може бути визнаний таким рішенням банку, протоколом, тощо.

Аналогічну правову позицію висвітлено в постановах Великої Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/24198/19, від 07.07.2018 року у справі № 826/1476/15).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1863 від 25.07.2019 ліквідатором Банку призначено ОСОБА_10 .

Незважаючи на викладені вище обставини правовідносин, які виникли між Товариством та Банком, а також наявність рішення суду яким встановлено припинення правовідносин за основним зобов`язанням шляхом його виконання та відсутність у Банку прав по іпотечному договору службовими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб майнові права за вказаними договорами виставлено на продаж.

Так, відповідно до відомостей розміщених на сайтах ПАТ «БАНК КАМБІО» (http://www.cambio.com.ua/site/ua/pr/news/1211.html) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://torgi.fg.gov.ua/catalog/krediti/pat_bank_kambio/208926/index.php?lang=ru) 19.09.2019 опубліковано оголошення про проведення 10.10.2019 аукціону з продажу лоту № GL16N011913 до якого включено майнові права за кредитним договором № 008/1-2013/840 від 24.04.2013, який забезпечений нежилими приміщеннями загальною площею 664,60 кв.м., розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_4 .

Враховуючи зазначені вище обставини ОСОБА_4 23.09.2019 ініційовано питання накладення арешту на його майно, а саме: нежилі приміщення з № 1 по № 19 (групи приміщень № 51) (літера Б), загальною площею 664,60 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки існує реальна загроза відчуження, перетворення, приховування зазначеного майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 вказаного Закону передбачено підстави припинення іпотеки, які безумовно пов`язанні з виконання основного зобов`язання (кредитного договору). Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Аналогічну правову позицію щодо виникнення права щодо нерухомого майна з моменту державної реєстрації передбачено ч. 4 ст. 334 ЦК України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна іпотека накладена за договором посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_7 24.04.2013, за реєстраційним № 845 скасована, у зв`язку з виконанням основного зобов`язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Беручи до уваги викладене, а також те, що майно відповідає критеріям визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, тобто є матеріальним об`єктом, який може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій, виникла необхідність у забезпеченні кримінального провадження шляхом накладення арешту на таке майно.

Постановою слідчого від 23.09.2019 року вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001017 від 10.07.2019.

Прокурор до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, доводи клопотання підтримав у повному обсязі.

Слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність власника майна відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, арешт з метою забезпечення речових доказів, по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, встановивши заборону розпорядження об`єктом нерухомого майна: нежилими приміщеннями з № 1 по № 19 (групи приміщень № 51) (літера Б), загальною площею 664,60 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0), оскільки вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є матеріальним об`єктом, який може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, було об`єктом кримінально протиправних дій, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на майно, встановивши заборону розпорядження об`єктом нерухомого майна: нежилими приміщеннями з № 1 по № 19 (групи приміщень № 51) (літера Б), загальною площею 664,60 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1