Код суду 233 Справа № 233/5706/19
Вирок
Іменем України
28 жовтня 2019 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001221 від 28.08.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Левків Крижопільського району Вінницької області, громадянина України, має повну середню освіту, розлученого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

З часу видання в.о. Президента України, Головою Верховної ради України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року, до цього часу на території України почав діяти особливий період, згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 1 Закону України «Про оборону України».

На підставі указу Президента України від 28 серпня 2014 року №607/2014 ОСОБА_4 був призваний на військову службу за мобілізацією.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) №2 від 16.09.2014 ОСОБА_4 було зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду снайпера взводу снайперів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Будучи військовослужбовцем призваним на військову службу за мобілізацією, молодший сержант ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями, а саме: неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Проте, молодший сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

На початку січня 2015 року, точного часу не встановлено, молодшому сержанту ОСОБА_4 було надано звільнення з військової частини та він покинув місце розташування базового табору військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що знаходиться у АДРЕСА_2 .

16.02.2015 молодший сержант ОСОБА_4 повинен був повернутися зі звільнення у розташування базового табору військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до АДРЕСА_2 , але він, будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно до розташування базового табору військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка дислокувалася у АДРЕСА_2 .

Незаконно перебуваючи поза місцем несення служби, молодший сержант ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Протягом всього часу незаконного перебування за межами базового табору військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) старший сержант ОСОБА_4 будь-яких заходів щодо повернення до розташування базового табору вказаної військової частини не вживав.

26 серпня 2019 року старший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до розташування військової частини НОМЕР_4 ) у АДРЕСА_2 .

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі та пояснив, що він у серпні 2014 року добровільно прийшов до військомату та був мобілізований на військову службу. Він брав активну участь в антитерористичній операції, воював у Донецькому аеропорті. Після виходу з терміналу Донецького аеропорту в січні 2015 року йому було надано відпустку і він поїхав додому. Вдома стались особисті проблеми, і він не повернувся своєчасно до військової частини. Коли він телефоном повідомив про це командуванню, йому сказали: «роби що хочеш», тому він залишився вдома. Потім він усвідомив помилковість своїх дій, 26.08.2019 року самостійно добровільно повернувся до військової частини та офіційно звільнився з військової служби. В теперішній час розкаявся в скоєному.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду (крім воєнного стану).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким злочином, обставини, за яких скоєно злочин, а саме строк, протягом якого обвинувачений був відсутній на військовій службі, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на медичних обліках не перебуває, за місцем проходження служби характеризувався позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не виявлено.

Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складеної Крижопільським районним сектором філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Тож, приймаючи до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання останньому у виді позбавленні волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 407 КК України.

З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його критичного ставлення до скоєного, що свідчить про його намір стати на шлях виправлення та перевиховання, та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування відносно нього положень ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених у ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлений.

Відомості про речові докази та судові витрати в обвинувальному акті не зазначені.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1