Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

11 червня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Полицька ВК № 76 кримінальне провадження № 0000715 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє - вироком Рівненського районного суду від 06.12.2018 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1- ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років і шести місяців позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено покарання один рік позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Рівненського районного суду від 06 грудня 2018 року, остаточне покарання призначено чотири роки і сім місяців позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 28 січня 2018 року о 21.48 год, перебуваючи біля банкомату відділення банку АТ КБ Приватбанк, що по вул. Корольова 8 в м. Рівне, повторно таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 1000 грн, знявши їх без відома та дозволу останнього у вказаному банкоматі за допомогою банківської карти, знаючи її пін-код.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, який підтримував державне обвинувачення в суді першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин даного кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_5 у скоєному та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, доводить, що судом при призначенні ОСОБА_5 остаточного покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки остаточне покарання ОСОБА_5 має бути визначене за сукупністю злочинів, а не вироків.

Просить вирок в частині призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків змінити і призначити ОСОБА_5 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та попереднім вироком Рівненського районного суду від 06 грудня 2018 року. В решті вирок залишити без змін.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_5 , який не заперечує проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні за вказаних у вироку обставин кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, і яким дана правильна юридична оцінка.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та розяснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, ряд обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, і призначив ОСОБА_5 покарання в межах закону, яке, на думку колегії суддів, є необхідним для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Поряд з цим, визнавши ОСОБА_5 винним за ч. 2 ст. 185 КК України і призначивши йому за скоєне покарання в межах закону, суд першої інстанції допустився помилки при призначенні обвинуваченому остаточного покарання, про що правомірно наголошується в апеляційній скарзі прокурора.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше був засуджений вироком Рівненського районного суду від 06.12.2018 року за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі із застосуванням положень ч. 1 - ч. 4 ст. 70 КК України, де, за сукупністю злочинів, ОСОБА_5 , шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Рівненського районного суду від 05.11.2018 року, остаточно призначено покарання чотири роки і шість місяців позбавлення волі.

При розгляді даного кримінального провадження встановлено, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 вчинено у січні 2018 року, тобто, до постановлення, як попереднього вироку Рівненського районного суду від 06.12.2018 року, так і вироку вказаного ж суду від 05.11.2018 року.

Однак, ухвалюючи оскаржуваний вирок, суд призначив ОСОБА_5 остаточне покарання не за сукупністю злочинів, а за сукупністю вироків, що не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно вимог ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За правилами, передбаченими в частині першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів ( ст. 70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статі кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.

За таких обставин, суд першої інстанції невірно визначив остаточне покарання ОСОБА_5 , чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що з врахуванням положень п. 4 ст. 409 КПК України, згідно яких неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, до яких, віднесено і застосування закону, який не підлягає застосуванню, є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити.
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання змінити.

Виключити з вироку покликання на застосування щодо ОСОБА_5 положень ч. 1 ст. 71 КК України та засудити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України на один рік позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком і вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 06.12.2018 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання чотири роки і сім місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом вірно: Суддя ОСОБА_1