ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2988/19 Справа № 204/1747/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003163 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 24 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить ухвалусуду скасувати як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження того, що продовжують існувати ризики, зазначені у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також на цей час, з огляду на стадію судового процесу, обґрунтованість самої підозри втратила вирішальне значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Крім того, невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не може бути тією обставиною, яка б вказувала на необхідність тримання його під вартою.
Зазначає, що він перебуває під вартою понад 2 років та 9 місяців поспіль, що з огляду на практику Європейського Суду не може бути визнано розумним строком.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року ОСОБА_10 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 24 листопада 2019 року.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що враховуючи наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_10 може перешкоджати розгляду по суті цього кримінального провадження шляхом переховування від суду, побоюючись тяжкості покарання за інкриміновані йому злочини, отже цей ризик є реальним та актуальним на цей час, також у разі зміни йому запобіжного заходу, потенційно буде мати можливість незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки вказані особи відомі обвинуваченому, один з яких є близьким родичем обвинуваченого, та на цей час вони не допитані у судовому засіданні, а тому необхідно продовжити строк дії обраного обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора та потерпілих, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження на розгляді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0003163 щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.ч. 1, 2 ст. 185КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2016 року до обвинуваченого ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 26.09.2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 з тих підстав, що у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, він матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані під час судового розгляду.

Згідно із ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В правовій позиції, викладеній у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» зауважено, що «національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою».
Під час апеляційного розгляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані не в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання ОСОБА_10 під вартою, судом обгрунтовано встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений може перешкоджати розгляду по суті цього кримінального провадження шляхом переховування від суду, побоюючись тяжкості покарання за інкриміновані йому злочини, а також незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки вказані особи відомі обвинуваченому, один з яких є близьким родичем обвинуваченого, крім того, на даний час вони не допитані у судовому засіданні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду.
В ході апеляційного перегляду встановлено, що в суді першої інстанції було задоволено клопотання сторони захисту щодо допиту свідків, крім того, на цей час не допитані свідки сторони обвинувачення - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , справа була передана з іншого суду та призначена до розгляду в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська на 28.11.2018 року, розгляд її триває, а тому на цьому етапі судового провадження можливо, враховуючи тримання під вартою ОСОБА_10 з 01.12.2016 року, думку потерпілих, які заперечували щодо застосування домашнього арешту, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 щодо застосування до нього домашнього арешту, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки обвинуваченим не надано будь-яких підтверджень щодо наявності в нього міцних соціальних зв`язків.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції, при вирішенні питання щодо продовження тримання під вартою обвинуваченого, не взято до уваги тривалість розгляду цього кримінального провадження судом, а також ту обставину, що ОСОБА_10 тримається під вартою з 01.12.2016 року, а тому судом безпідставно не розглянуто питання можливості призначення альтернативного запобіжного заходу, а саме, застави.

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З урахуванням обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_10 , майнового і сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також того, що обвинувачений тримається під вартою вже майже 3 роки, на підставі п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 602 100 гривень і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 необхідно задовольнити частково, ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання прокурора та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_10 , а саме до 24.11.2019 року та визначити заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 602 100 гривень.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року - задовольнити частково.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року щодо ОСОБА_10 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 -задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 листопада 2019 року.
Визначити ОСОБА_10 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 602 100 гривень.
Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.
У разі звільнення ОСОБА_10 з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки: - прибувати до суду за першою вимогою на визначений ними час; - не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає обвинувачений, без відповідного дозволу суду; - повідомляти суд про зміну постійного місця проживання; - утримуватись від спілкування із особами, які мають статус свідків та потерпілих; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон, або інші документи, що надають право на виїзд та в`їзд в Україну.
Термін обов`язків у разі внесення застави визначити до 24 листопада 2019 року.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_10 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Попередити обвинуваченого ОСОБА_10 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4