Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/390/19
Провадження № 1-в/506/20/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.09.2019смт. Окни

26 вересня 2019 року Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

Секретар судового засідання ОСОБА_2

За участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.м.т. Окни клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с.Казаклія Чадир-Лунгського району Республіки Молдова ,

громадянина України, зареєстрованого в

АДРЕСА_1 ,в шлюбі не перебуває,

з середньою спеціальною освітою , засудженого на території Російської Федерації за вироком Московського міського суду від

від 19 квітня 2016 року за ч.2 ст.2019,п. «а» ч.4 ст.162, п. «а», «б» ч.4 ст.162, ч.3 ст.30,п.«а» ч.3 ст.161 , п. «а» , «б» ч.4 ст.162,ч.,3

ст.69 КК РФ до 12 (дванадцяти ) років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В.:

02 серпня 2019 року Міністерство юстиції України в порядку ст. 610 КПК України звернулось до суду з клопотанням про приведення вироку Московського міського суду Російської Федерації від 19 квітня 2016 року суду Російської Федерації, ухваленого щодо громадянина України ОСОБА_4 , у відповідність із законодавством України .

Міністерство юстиції України повідомлено про час та місце розгляду належним чином, представник в судове засідання не з`явився, в поданому клопотанні просив проводити розгляд клопотання за відсутності представника Міністерства. Тому клопотання розглянуту у відсутність представника заявника, так як його неявка, згідно із ст. 610 КПК України , не перешкоджає розгляду клопотання .

Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо можливості задоволення вказаного клопотання .

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання , суд приходить до такого.

Частиною 1 ст.7 КК України визначено, що громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями ч.3 ст.603 КПК України на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України.

Так, на території України є чинними Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 25 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.

Відповідно до ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року передбачено, що санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні органи влади держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

При цьому , положеннями ч. 3 та ч.4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Положеннями ч.1ст.610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч.3 ст.609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч.2 ст.610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_4 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту і останнім відомим місцем його проживання в Україні є с.Гавіноси Красноокнянського / Окнянського/ району Одеської області , тому у відповідності до ст. 609 КПК України клопотання підлягає розгляду Красноокнянським районним судом Одеської області / а.с.71,72,5-36/

З заявою про передачу в Україну для подальшого відбування покарання звернувся засуджений ОСОБА_4 / а.с.64/

Так , ОСОБА_4 вироком Московського міського суду від 19 квітня 2016 року визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених за ч.2 ст.209,п. «а» ч.4 ст.162, п. «а», «б» ч.4 ст.162, ч.3 ст.30,п. «а» ч.3 ст.161 , п. «а» , «б» ч.4 ст.162,ч. 3 ст.69 КК РФ та йому призначено покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з відбуванням у виправній колонії суворого режиму.

Строк покарання обчислювався з 19 квітня 2016 року та зараховано в строк відбування покарання час утримання під вартою з 22 січня 2013 року по 18 квітня 2016 року. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою. Були задоволені позовні вимоги потерпілих та стягнуто з ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_5 487 370 рублів,на користь ОСОБА_6 36200 рублів, на користь ОСОБА_7 434000 рублів , на користь ОСОБА_8 100000 рублів , на користь ОСОБА_9 468040 рублів .

Апеляційною ухвалою Верховного суду РФ від 22.01.2018 року вирок суду відносно ОСОБА_4 залишено без зміни./ а.с.37-55/

Відповідно до розпорядження Московського міського суду від 05.04.2018 року, вирок вступив в законну силу 22.01.2018 року (а.с. 56).

Діяння ОСОБА_4 вироком Московського міського суду від 19 квітня 2016 року кваліфікуються як участь в стійкої озброєної групі/ банді/ і у вчинених нею нападах; розбій ,тобто напад з метою викрадення чужого майна, вчинене з загрозою застосування насильства. небезпечного для життя та здоров`я, із застосуванням предметів, які використовуються як зброя та зі зброєю, з незаконним проникненням у приміщення, у великому розмірі та в особливо великому розмірі, організованою групою; замах на грабіж, тобто на скоєння відкритого викрадення чужого майна, з незаконним проникненням у приміщення, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, організованою групою.

Із витягу з Кримінального кодексу РФ, зокрема із ч.2 ст.209 / Бандитизм/ вбачається, що вказаною нормою закону передбачена відповідальність за участь в стійкій озброєній групі / банді/ або в скоюваних нею нападах.

Аналогічна норма міститься і у диспозиції ст. 257 КК України , де передбачена відповідальність за організацію озброєної банди з метою нападу на підприємства ,установи чи на окремих осіб, а також участь у такій банді або у вчинюваному нею нападі.

Таким чином, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати як участь у озброєній банді та у вчинюваних нею нападах.

При цьому санкція ст. 257 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 15 років з конфіскацією майна.

Пунктом «а» та пунктом «б» частини 4 ст.162 КК РФ передбачена відповідальність за розбій, тобто напад з метою викрадення чужого майна, вчинене з загрозою застосування насильства. небезпечного для життя або з погрозою застосування такого насильства, скоєний , організованою групою та в особливо великому розмірі.

Аналогічна норма міститься і у диспозиції ч.4 ст.187 КК України , де передбачена відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством , небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або з погрозою застосування такого / розбій/, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою, з відповідними кваліфікуючими ознаками, визначеними у відповідних частинах ст.187 КК України.

Таким чином, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством , небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або з погрозою застосування такого / розбій/, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою.

При цьому санкція ч.4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

Пунктом «а» ч.3 ст.161 КК РФ передбачена відповідальність за грабіж , тобто відкрите викрадення чужого майна ,скоєне організованою групою.

Аналогічна норма міститься і у диспозиції ч.5 ст.186 КК України ,де передбачена відповідальність за грабіж, вчинений організованою групою ,з відповідними кваліфікуючими ознаками, визначеними у відповідних частинах ст.186 КК України.

При цьому санкція ч.5 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 13 років з конфіскацією майна.

Частина 3 ст.30 КК РФ визначає поняття замаху на злочин, яким визнані умисні дії / бездіяльність/ особи, безпосередньо направлені на скоєння злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця по незалежним від цієї особи обставинам.

Частиною 2 ст.15 КК України визначено, що замах на злочин є закінченим, якщо особа виконала всі дії ,які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали віл її волі , що є аналогічним поняттю замаху на злочин, викладеному у ч.3 ст.30 КК РФ, хоча ст. 30 КК РФ не розрізняє як окремі поняття закінчений та незакінчений замах на злочин.

Таким чином, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати як замах на грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна,з незаконним проникненням у приміщення, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, організованою групою.

Стаття 69 КК РФ визначає порядок призначення покарань по сукупності злочинів .

Порядок призначення покарань по сукупності злочинів викладений у ст.70 КК України.

Крім того , системний аналіз чинного законодавства України свідчить про те, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого, як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається. Тому необхідності призначати покарання за кожним епізодом вчинення злочину з аналогічною кваліфікацію, як це визначено у вироку Московського міського суду РФ, суд не вбачає.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком іноземної держави.

Тому, незважаючи на те, що санкцією ч.5 ст.186 КК України мінімальне покарання складає 8 років позбавлення волі, суд дотримується положень п.2 ч.4 ст.610 КК України щодо необхідності призначення ОСОБА_4 покарання, визначеного вироком Московського міського суду РФ від 19 квітня 2016 року, а саме 7 років позбавлення волі.

Крім того, законодавство України за ст.257, ч.5 ст.186,ч.4 ст.187 КК України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна.

Однак ст. 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких обставин, враховуючи положення ст.11Конвенції, при приведенні вироку Московського міського суду РФ від 19 квітня 2016 року щодо ОСОБА_4 до законодавства України не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

Також суд зауважує , що діючим законодавством України не передбачено визначення судом виду установи, де засуджений має відбувати покарання.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», за власною ініціативою суду слід вирішити питання щодо зарахування судом строку попереднього ув`язнення засудженого у строк покарання. Зазначений Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі № 180/746/16-к, при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого ч. 1 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року 838-VIII, вказаний закон застосовується щодо періодів попереднього ув`язнення, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, і під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про попередне ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до розпорядження , вирок щодо Узуна набрав законної сили 22 січня 2018 року .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з дати затримання - 22 січня 2013 року до набрання вироком Московського міського суду від 19 квітня 2016 року законної сили, а саме до 22 січня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім того, вироком Московського міського суду від 19 квітня 2016 року з ОСОБА_4 стягнуто солідарно на користь ОСОБА_5 487 370 рублів, на користь ОСОБА_6 36200 рублів, на користь ОСОБА_7 434000 рублів , на користь ОСОБА_8 100000 рублів , на користь ОСОБА_9 468040 рублів .

Відповідно до довідки начальника ФКУ Виправної колонії № 5 УФСІН Росії по Белгородської області, виконавчі листи щодо ОСОБА_4 не надходили.

Тому вирок Московського міського суду від 19 квітня 2016 року відповідно до ч. 6 ст.610 КПК України підлягає приведенню у відповідність з законодавством України в частині цивільних позовів.

Розмір відшкодування слід визначити у національній валюті України відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 26.09.2019 року, який становить 10 російських рублів за 3,7578гривень.

Необхідності вирішення інших питань, пов`язаних з приведенням вироку іноземної держави відносно ОСОБА_4 у відповідність до законодавства України, судом не встановлено.

Таким чином ,клопотання підлягає задоволенню з визначенням статей (частин статей) закону України про кримінальну відповідальність і строку позбавлення волі, визначеного на підставі вироку суду іноземної держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 610 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.

Привести вирок Московського міського суду від 19 квітня 2016 року, ухваленого відносно громадянина України ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.

Визначити статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, вчинені засудженим громадянином України ОСОБА_4 і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду Російської Федерації наступним чином:

- за ст. 257 КК України / участь в озброєній банді , створеній з метою нападу на підприємства, установи, організації чи на окремих осіб, а також у вчинюваному нею нападах / - покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять ) років ;

- за ч.4 ст.187 КК України / напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства / розбій/, поєднаний з проникненням у приміщення , спрямований на заволодіння майном у великих та особливо великих розмірах , вчинений організованою групою / - покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять ) років ;

- за ч.1 ст.15, ч. 5 ст. 186 КК України / замах на відкрите викрадення чужого майна / грабіж/, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднаний з проникненням у приміщення, вчинений організованою групою/, відповідно до п.2 ч.4 ст.610 КК України - покарання у виді 7 / семи / років позбавлення волі/

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, остаточне покарання визначити у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцяти) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі рахувати з 19 квітня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року), зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 перебування в установах попереднього ув`язнення в період з 22 січня 2013 року по 22 січня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В порядку виконання вироку Московського міського суду від 19 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог - стягнути з ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_5 487 370 рублів ,що за курсом НБУ станом на 26 вересня 2019 року становить 183105 грн ; стягнути з ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_6 36200 рублів, що за курсом НБУ станом на 26 вересня 2019 року становить 13600 грн 34 коп ; стягнути з ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_7 434000 рублів ,що за курсом НБУ станом на 26 вересня 2019 року становить 163053,8 грн ; стягнути з ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_8 100000 рублів ,що за курсом НБУ станом на 26 вересня 2019 року становить 37570 грн ; стягнути з ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_9 468040 рублів ,що за курсом НБУ станом на 26 вересня 2019 року становить 175842 грн 63 коп

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку Міністерством юстиції України, ОСОБА_4 , його захисником та прокурором.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд Одеської області протягом семи діб з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 01 жовтня 2019 року о 16 г 15 х.

Суддя ОСОБА_1