Справа № 643/584/19
Провадження № 1-кп/643/805/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.06.2019 р. Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Московського районного суду міста Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується 13 липня 2019 року.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 подала до суду клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово. Клопотання обґрунтоване тим, що обвинувачений за час тримання під вартою протиправних дій не вчиняв, працює, має постійне місце проживання, родину, яка відвідує кожне судове засідання. Зобов`язується не вчиняти будь-яких протиправних діянь та виконувати всі покладені на нього процесуальні обов`язки. В ході розгляду кримінального провадження судом були допитані потерпілий, свідки тому впливати на них він не має потреби.
Таким чином, ризики передбачені ст.177 КПК України прокурором не доведені. Обвинувачений підтримав свого захисника і просив змінити йому запобіжний захід.
Прокурор та потерпілий в судовому засіданні заперечували проти заявленого клопотання.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п.35 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції»).

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст.2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.
Отже, суспільний інтерес у сфері кримінального судочинства полягає в обов`язку суду забезпечити належний захист прав не лише обвинувачених, а також потерпілих, свідків, усталених суспільних відносин через заохочення правомірної поведінки їх учасників та вжиття передбачених законом запобіжних заходів для унеможливлення або ж мінімізації вчинення протиправних діянь.
Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_6 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, скоєного в період іспитового строку, тому враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, та ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, для запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою у судовому засіданні не встановлено, тому у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає за необхідне - відмовити.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 331, 369 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1