УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майнау кримінальному провадженні № 120 181 001 000 127 87 від 03.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч.3 ст. 289 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
До Шевченківського районного суду міста Києва 18.06.2019 року надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майнау кримінальному провадженні № 120 181 001 000 127 87 від 03.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч.3 ст. 289 КК України, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року в рамках даного кримінального провадження на автомобіль марки «Audi» темно-синього кольору з номерним знакам НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом СУ ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 289 КК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року арешт на автомобіль марки «Audi» темно-синього кольору з номерним знакам НОМЕР_1 накладався з метою збереження речових доказів, оскільки є предметом злочину.

Враховуючи, що подальша потреба в застосуванні цього заходу відпала з огляду на те, що слідчий провів всі необхідні слідчі дії, пов`язані з автомобілем, а також всі призначені експертизи виконані, а також на те, що власник майна не був присутнім в судовому засіданні під час вирішення питання про його накладення, адвокат ОСОБА_3 просить скасувати арешт, накладений вищезазначеною ухвалою на зазначений автомобіль.
В судове засідання заявник не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій зазначив, що клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Слідчий також подав заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій зазначив, що проти задоволення клопотання про скасування арешту з автомобіля не заперечує.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, додані до неї матеріали, дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

В провадженні СУ ГУНП у місті Києві знаходиться кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 289 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року було накладено арешт на автомобіль марки «Audi» темно-синього кольору з номерним знакам НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 з метою збереження речових доказів.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що при розгляді клопотання встановлено достатньо даних для висновку, що автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Приймаючи до уваги те, що всі необхідні експертизи у кримінальному провадженні проведені, автомобіль оглянутий слідчим та експертами, право власності ОСОБА_4 на нього підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а також те, що слідчий подав заяву, в якій зазначив, що проти скасування арешту з автомобіля не заперечує, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту з автомобіля, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майнау кримінальному провадженні № 120 181 001 000 127 87 від 03.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч.3 ст. 289 КК України задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року у кримінальному провадженні № 120 181 001 000 127 87 від 03.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч.3 ст. 289 КК України, на автомобіль марки «Audi», модель «Q7» з номерним знаком НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , 2012 року випуску, що належить ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1