Справа № 703/2984/19

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року м. Сміла

Слідчий суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Сміла клопотання старшого слідчого СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000097 від 01.07.2019 року,

за участю слідчої ОСОБА_3

представника особи, у володінні якої знаходиться майно, адвоката ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

Слідчий СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 звернулась до суду з погодженим прокурором клопотанням про накладення арешту на земельні ділянки загальною площею 36 га, оброблених та засіяних кукурудзою, з відповідними кадастровими номерами :02:001:0455, :02:001:0454 та :02:001:0451, що знаходяться в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області та є речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000097 від 01.07.2019 року.

Клопотання обґрунтовує тим, що до Смілянського ВП надійшов рапорт прокурора про те, що невідома особа самовільно зайняла земельні ділянки комунальної власності в адміністративних межах с. Ковалиха Смілянського району Черкаської області площею 36 га.

1 липня 2019 року за даним фактом Смілянським ВП ГУНП в Черкаській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000097 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Під час проведення досудового розслідування було встановлено, що право користування земельними ділянками загальною площею 36 га з кадастровими номерами :02:001:0455, :02:001:0454 та :02:001:0451, що розташовані в адмінмежах с. Ковалиха Смілянського району, у встановленому законом порядку не зареєстроване, вони не передані у власність чи оренду. Однак, вони засіяні кукурудзою, що свідчить про факт їх самовільного зайняття.

Посилаючись на те, що ці земельні ділянки могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, а також є доказом по справі, слідчий просила накласти на них арешт.

Крім того, правовим обґрунтуванням клопотання зазначено і ст. 170 КПК України в частині необхідності накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Слідча в судовому засіданні клопотання підтримала в повному обсязі з підстав вказаних у такому.

Представник особи, у володіння якої знаходиться майно, ОСОБА_4 просив клопотання слідчої про накладення арешту на земельні ділянки задовольнити, оскільки такі самовільно зайняті невідомими особами.

Заслухавши пояснення слідчої та представника особи, у володіння якої знаходиться майно, вивчивши та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з витягом з ЄРДР Смілянський ВП ГУНП здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000097 за ч. 1 ст. 197-1 КК України за фактом самовільного захоплення невідомою особою земельної ділянки комунальної форми власності площею 36 га, яка розташована в адмінмежах села Ковалиха Смілянського району.

Як вбачається з матеріалів клопотання, зокрема з протоколу огляду місця події від 1 липня 2019 року, при огляді земельних ділянок з кадастровими номерами :02:001:0455, :02:001:0454 та :02:001:045 загальною площею 36 га, що знаходяться в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради, виявлено факт їх засіяння сільськогосподарською культурою кукурудзою.

Згідно з актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19 червня 2019 року № 253-ДК/372/АП/09/01/-19 та № 253-ДК/127/АО/10/01/-19 наведені земельні ділянки засіяні самовільно.

Постановою слідчого ці земельні ділянки визнані речовим доказом та приєднано до кримінального провадження №0000097 .

Відповідно до вимог ч. 1ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачений арешт майна з метою забезпечення збереження речового доказу, для чого суд, виключно на підставі наданих ініціатором відповідного клопотання матеріалів, має з`ясувати питання відповідності заявленого для арешту майна критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Захід забезпечення кримінального провадження, в тому числі, накладення арешту на земельні ділянки, має слугувати заходом для припинення та подальшого запобігання вчинення злочинів аналогічним способом.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, згідно відомостей ЄРДР органом досудового розслідування проводиться перевірка за фактом самовільного зайняття невстановленими особами земельних ділянок комунальної форми власності. При цьому, відомості щодо розташування таких та їх кадастрові номера не зазначені.

Диспозицією ч. 1 ст. 197-1 КК України передбачена кримінальна відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Згідно з частина 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається, в тому числі, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Між тим, ні відомості ЄРДР, ні інші додані до клопотання матеріали не містять даних щодо наявності завданої шкоди та її розміру.

Слідчий суддя також зазначає, що відповідно до п. 15 розділу 10 Перехідних положень Земельного кодексу України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2019 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У відповідності із інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 1 липня 2019 року земельні ділянки, на які просить накласти арешт слідчий, відноситься до земель комунальної власності і призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та для ведення фермерського господарства.

Заборона на відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у будь-який спосіб, унеможливлює відчуження цих об`єктів нерухомого майна у власність інших осіб.

Слідчий суддя також зазначає, що на даний час відсутня правова підстава для звернення стягнення на землі сільськогосподарського призначення, в тому числі і в порядку виконання рішення суду про відшкодування шкоди.

Оскільки заборона на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення закріплена на законодавчому рівні, вона не потребує дублювання рішенням суду.

Слідчим також не мотивовано яким чином територіальна громада, як власник земельних ділянок, може нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану їх самовільним захопленням невстановленими слідством особами.

Як вбачається з матеріалів клопотання, воно не містить переліку наявних ризиків, що доводять необхідність такого арешту. У клопотанні слідчого відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна, а саме земельних ділянок, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, сукупність зазначених обставин засвідчує відсутність доцільності накладення арешту на майно у рамках даного кримінального провадження за ч.1 ст. 197-1 КК України.

При цьому зазначає, що земельні ділянки перебувають у власності територіальної громади. Накладенні арешту на них призведи до неможливості територіальної громади використовувати їх за призначенням, а також позбавить права на отримання доходу.

Слідчим також не мотивовано які саме сліди злочину можуть зберегти наведені земельні ділянки, що є підставою для накладення арешту, в межах кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 197-1 КК України.

З врахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що не доводить необхідність арешту майна, з метою вказаною у клопотанні, та яке явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 131, 170, 372 КПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити старшому слідчому СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про накладення арешту на земельні ділянки загальною площею 36 га, з кадастровими номерами :02:001:0455, :02:001:0454 та :02:001:0451, що розташовані в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області в повному обсязі.

Ухвала бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1