Справа № 646/5392/19
№ провадження 1-кп/646/650/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2019 року м. Харкова
Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001738 від 11 липня 2019 року, відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, з середньою освітою, маючого на утриманні доньку- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1)30.03.1995 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 4 ст. 81, 42 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
2)25.11.1998 Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років позбавленням волі, із застосуванням ст. 45 КК України.
3)21.06.1999 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 141, ст. 43 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна та штрафу в сумі 680 грн.,
4)22.03.2006 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 199 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,
5)30.08.2013 Чугуївським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі, згідно ухвали Апеляційного суду Харківської області від 05.12.2013 перекваліфіковано на ч. 1 ст. 121 КК України з призначенням покарання 7 років позбавлення волі.
6)20.06.2014 року Харківським районним судом Харківської області ч.1 ст.164, ст. 70 ч.4 КК України призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі

7)18.01.2016 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 зарахувано у строк покарання призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 20.06.2014 року, строк попереднього ув`язнення з 01.02.2013 року по 05.12.2013 року включно та з 12.05.2014 року по 05.07.2014 року

8)12.03.2016 року ОСОБА_7 звільнився по відбуттю строку покарання з Харківської виправної колонії №43

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:
11.07.2019 року в період часу з 04 години до 06 години, ОСОБА_7 , діючи повторно з корисливих мотивів та з корисливою метою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки у вигляді завдання майнової шкоди потерпілій стороні і бажаючи їх настання, перебуваючи на 5 поверсі готелю «Старт», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що двері до кімнати №527 не були зачинені на замок, проникнув до номеру, де спала потерпіла ОСОБА_9 , звідки таємно викрав її мобільний телефон «Леново А1000», білого кольору з зарядним пристроєм та шнуром USB, вартість згідно товарознавчої експертизи від 25.07.2019 року- 760 грн та сумку, яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє, в якій знаходились грошові кошти в сумі 2 300 грн., після цього місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму близько 3 060 грн.
11.07.2019 року в період часу з 05 години 30 хвилин до 06 годин, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів та з корисливою метою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки у вигляді завдання майнової шкоди потерпілій стороні і бажаючи їх настання, перебуваючи на 4 поверсі готелю «Старт», розташованого за адресою: м. Харків, вулю Плеханівська, буд. 18 скориставшись тим, що двері до кімнати готелю №417 не були зачинені на замок, проникнув до номеру, де спав потерпілий ОСОБА_10 , звідки таємно викрав паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 та паспорт громадянина України на ім`я його дружини ОСОБА_11 , які знаходились в сумці. Після цього з місця скоєння злочину зник.
Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , у призначені судові засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю,

На підставі вимог ст. 325 КПК України, за погодженням із учасниками судового провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілих.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні злочинів в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діянь та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення за вчинення злочинів, передбаченого ч.3 ст. 185, тобто- таємному викраденні чужого майна ( крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у житло та ч. 3 ст. 357 КК України, тобто незаконному заволодінні паспортом.
Під час допиту обвинувачений ОСОБА_7 надав наступні свідчення: 11.07.2019 вранці в готелі «Старт» проникнув до номеру, звідки таємно викрав мобільний телефон «Леново А1000», з зарядним пристроєм та шнуром USB та сумку з грошові кошти в сумі 2 300 грн та у іншому номері 2 паспорти громадян України.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч.3 ст. 185, тобто- таємному викраденні чужого майна ( крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у житло та ч. 3 ст. 357 КК України, тобто незаконному заволодінні паспортом.
При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Відповідно до п.9 цієї ж Постанови, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив злочини невеликої та тяжкий злочини.
Обставиною, яка згідно зі ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття.
Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українець, громадянин України, не працюючий, одружений, з середньою освітою, маючий на утриманні доньку- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря-психіатра у лікаря нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимого, а саме: Вироком Харківського районного суду Харківської області від 20.06.2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт. На підставі ст. 70 ч.4 КК України ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначеним ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2013 року у вигляді 7 років позбавлення волі та остаточно визначити покарання у виді 7 років позбавлення волі

Відповідно до досудової доповіді провідного інспектора Харківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 28.10.2019 року ОСОБА_7 , згідно оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий та оцінки небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб має високий рівень. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливо без здійснення цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Визначаючи вид та міру покарання суд враховує практику рішень Європейського суду з прав людини та керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому, його щире каяття, яка не знижує істотним чином міру тяжкості скоєння кримінальних правопорушень, не зменшує їх суспільну небезпеку, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого- рецидив злочинів, думку сторони обвинувачення, суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе у випадку призначення покарання в межах санкції статті, із застосування ч.1 ст. 70 КК України, з його реальним відбуванням, відповідатиме меті, визначеній у ст.50 КК України та у відповідності до ст.65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Підстав для звільнення від відбуття покарання з випробуванням судом не встановлено, оскільки ОСОБА_7 до вчинення даного кримінального правопорушення, раніше неодноразово судимий, останній раз 20.06.2014 Харківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 164, ч. 4 ст. 70 до 7 років позбавлення волі, і як свідчать матеріали даного кримінального провадження, на шлях виправлення не став, що характеризує ОСОБА_7 як суспільно-небезпечну особу, яка не бажає становитися на шлях виправлення та перевиховання, а вчинив нові корисливі злочини за вищенаведених обставин, що не дає підстави для твердження про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєння кримінальних правопорушень, не зменшують їх суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України- призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом. Підстав для застосування ст. 69-1 КК України не вбачається.
З урахуванням покарання, що призначається, а також для забезпечення виконання даного вироку, враховуючи наявність кримінального досвіду, для забезпечення спробам переховуватися від суду і вчинити інший злочин, запобіжний захід необхідно продовжити до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання рахувати з 11.07.2019, відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.
Цивільний позов не заявлено.
Витрати на залучення експерта стягнути з обвинуваченого.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.357 КК України у виді 1 ( одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України з урахуванням вимог п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у вигляді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з дня затримання-11.07.2019 року

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін до набранням вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 6/1870СЕ-19 від 25.07.2019 року в розмірі 471,03 грн.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:
- паспорт громадянина України НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вважати повернутим власнику- ОСОБА_10
- паспорт громадянина України НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вважати повернутим власнику- ОСОБА_11
- мобільний телефон «Леново А1000» imei1 НОМЕР_3 , imei2 НОМЕР_4 , з 2 сім-картами оператора мобільного зв`язку «Водафон», зарядний пристрій до мобільного телефону з логотипом «Леново», грошові кошти в суми 2 300 грн.: одна купюра 500 грн. БТ6794516, 9 купюр по 200 грн. УЛ7637517, УЛ7637518, УЛ7637519, УЛ7637520, УЛ7637521, УЛ7637522, УЛ7637523, УЛ7637524, УЛ7637525, - вважати повернутим власнику- ОСОБА_9
- мобільний телефон ТМ «Dogge» imei1 НОМЕР_5 , imei2 НОМЕР_6 з сім-картою мобільного оператора «Київстар» - вважати повернутим власнику- ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1