Ухвала
іменем України
11 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 654/3899/18
провадження № 51-4997 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 (відповідно до змісту судових рішень) на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 березня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 11 червня 2019 року,

встановив:

За вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 березня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Джраратськ Ечміадзінського району (Республіка Вірменія), жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено за частиною 2 статті 309 Кримінального кодексуУкраїни (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Обрано ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, взято ОСОБА_4 під варту із зали суду негайно.
Строк покарання ОСОБА_4 визначено обчислювати з моменту затримання з 06 березня 2019 року.
Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він наприкінці серпня 2018 року, перебуваючи в лісосмузі за с. Пам`ятне Голопристанського району Херсонської області, з метою подальшого особистого вживання, без мети збутунезаконно придбав листя коноплі, відокремивши їх від кущів. ОСОБА_4 приніс їх до будинку АДРЕСА_1 , тобто за місцем свого проживання, де висушив та виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який в подальшому зберігав без мети збуту до 20 вересня 2018 року, коли під час обшуку у вказаному домоволодінні працівниками поліції було виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс загальною масою у висушеному стані 776,745 г.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 11 червня 2019 року вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 березня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений просить змінити вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо нього в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням статей 75, 76 КК. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.

Обґрунтовує тим, що він щиро покаявся у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю злочину, як під час досудового розслідування, так і в суді визнавав свою вину, жодним чином не перешкоджав слідству та суду.
Крім того, засуджений зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги того, що він має постійне місце мешкання, де проживає разом зі своєю сім`єю, а також має постійну роботу, а саме займається обробленням землі та вирощуванням сільськогосподарської продукції для утримання сім`ї, виріс без батьків, утримує малолітню доньку, 2014 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, спиртних напоїв не вживає, не перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога, раніше не судимий.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення засудженим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі ним не оспорюються та не заперечуються.
Доводи в касаційній скарзі засудженого щодо необхідності звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК є неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до статті 65 КК при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з частиною 1 статті 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, врахував вчинення ОСОБА_4 злочину середньої тяжкості, дані про його особу, який раніше не судимий, задовільно характеризується громадськістю, його матеріальний та сімейний стан, а також стан здоров`я засудженого, утримання ним неповнолітньої дитини, зважив і на те, що останній є суспільно небезпечною особою, не висловив критичної оцінки своїй злочинній діяльності, тоді як що злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів мають ознаки підвищеної суспільної небезпечності.

Місцевим судом не встановлено пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Також районний суд урахував висновок органу пробації, викладений у досудовій доповіді, відповідно до якого орган пробації оцінив як середній рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення ОСОБА_4 та вважав за можливе його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк як таке, що не становить небезпеки для суспільства.
Однак суд першої інстанції не погодився з таким висновком органу пробації, оскільки поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної із незаконним обігом наркотичних речовин, набувають все більших масштабів та стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей та суспільства в цілому.
Наведені обставини надали суду першої інстанції підстави для висновку, що саме такий вид покарання засудженому буде достатнім і необхідним для його виправлення й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апеляційний суд додатково зважив на те, що хоча місцевий суд не вказав на визнання вини засудженим як на обставину, що пом`якшує покарання, проте фактично врахував її поряд з іншими, зокрема відсутністю обставин, що обтяжують покарання, задовільною характеристикою засудженого, його сімейним станом. Ці обставини в цілому надали суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у межах, наближених до мінімальних меж, передбачених санкцією частини 2 статті 309 КК.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що посилання захисника на наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме активне сприяння слідству у розкритті злочину та щиросердне розкаяння, є безпідставними.

Так, апеляційним судом встановлено, що в матеріалах кримінального провадження не міститься даних щодо наявності в діях засудженого активного сприяння розкриттю злочину, зокрема, і відсутня на них вказівка в обвинувальному акті. Вказано, що вина засудженого підтверджується доказами у своїй сукупності, зібраними в межах цього кримінального провадження, показаннями свідків, протоколом обшуку, висновками судових експертиз.

Також суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей, які б свідчили, що засуджений, займаючи активну позицію, повідомив органам слідства інформацію, яка їм не була відома, чи подав нові докази, що мали значення для встановлення істини у кримінальному провадженні. Тобто апеляційний суд дійшов висновку, що дії засудженого не були вирішальним (ключовим) фактором у встановленні істотних обставини кримінального правопорушення.

До того ж апеляційний суд не погодився з твердження захисника щодо щиросердного розкаяння засудженого, оскільки останній в судовому засіданні відмовився від дачі показань, тим самим не виразив позицію щодо критичної оцінки своєї злочинної поведінки і готовності нести кримінальну відповідальність за скоєний злочин.

При цьому апеляційний суд акцентував увагу на тому, що вилучений у ОСОБА_4 наркотичний засіб у великому розмірі вказує на підвищену суспільну небезпечність його особи.
Водночас суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що стійкі соціальні зв`язки, ведення порядного способу життя, неперебування в обліку у лікаря-психіатра та не зловживання спиртними напоями не є тими чинниками, які б свідчили про зменшення суспільної небезпечності особи засудежного та беззаперечно давали підстави для висновку про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки у колегії суддів також сумнівів не викликає, оскільки під час призначення покарання враховано та оцінено обставини, на які покликається засуджений у касаційній скарзі. З огляду на те, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу засуджений.
Переконливих доводів щодо зміни судових рішень та призначення засудженому покарання із застосуванням положень статті 75 КК у касаційній скарзі не наведено.
Відповідно до частини 1 статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи викладене, підстав вважати, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є явно несправедливим через суворість, немає.

Ухвала ж суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК.
Таким чином, з касаційної скарги засудженого та наданих до неї судових рішень Суд не вбачає підстав для її задоволення.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 березня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 11 червня 2019 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3