У Х В А Л А
Іменем України

25 червня 2019 року
м. Київ

справа № 711/11169/17
провадження № 51-5161ск18

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 березня 2018 року за його скаргою на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та на постанову про відмову в задоволенні клопотання,
встановив:
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та на постанову про відмову в задоволенні клопотання, що суперечать рішенню Європейського суду з прав людини.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29 травня 2019 року постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2018 року скасовано та закрито провадження за заявою ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 не погоджуючись із ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29 травня 2019 року, звернувся з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції із вимогою про її скасування і направлення справи на новий апеляційний розгляд, посилаючись на порушення вимог матеріального та процесуального законодавства, перешкоджання подальшого поновлення його прав та інтересів, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо порушення вимог матеріального та процесуального законодавства, перешкоджання подальшого поновлення його прав та інтересів, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод є необґрунтованими.

Як свідчить зміст ухвали, суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 встановив, що згідно з матеріалами провадження до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла заява ОСОБА_4 , в якій він просив визнати постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 21 серпня 1998 року за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . ОСОБА_7 стосовно співробітників Чорнобаївського РВ за відсутністю в їх діях будь-якого складу злочину та постанову про відмову в задоволенні клопотання від 25 січня 1999 року такими, що суперечать рішенню Європейського суду з прав людини №760/03 від 26 липня 2012 року, тобто скасувати як незаконні.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо порушення вимог матеріального та процесуального законодавства, перешкоджання подальшого поновлення його прав та інтересів, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод є аналогічні тим, що наведені в касаційній скарзі, перевірені апеляційним судом повною мірою та спростовані з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення.
Згідно листа роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2012 року N 1735/0/4-12 «Про деякі питання застосування розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України» якщо до суду першої інстанції 19 листопада 2012 року чи раніше (згідно з реєстраційним штампом) надійшла скарга на постанову про порушення кримінальної справи, відмову в її порушенні чи закриття кримінальної справи, суд, з огляду на положення п. 7 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, має розглянути відповідну скаргу, керуючись положеннями КПК 1960 року. У такому ж порядку розглядаються скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи чи на постанову про закриття кримінальної справи, які надійшли до суду 20 листопада 2012 року або пізніше, якщо вони подані з дотриманням строку оскарження, передбаченого КПК 1960 року, а також скарги на постанову про порушення кримінальної справи, які надійшли до суду 20 листопада 2012 року або пізніше, однак згідно штампу відділення поштового зв`язку були подані до 19 листопада 2012 року включно. Якщо до суду першої інстанції 20 листопада 2012 року чи пізніше (згідно з реєстраційним штампом) надійшла скарга на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи чи на постанову про закриття кримінальної справи, якщо вони подані з порушенням строку оскарження, передбаченого КПК 1960 року, суд приймає постанову про відмову в розгляді відповідної скарги.

В ході дослідження апеляційним судом матеріалів справи встановлено, що заява ОСОБА_4 була подана в грудні 2017 року. Беручи до уваги, що заява ОСОБА_4 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи була подана в порядку КПК України 1960 року з порушенням строку оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку про порушення кримінального процесуального закону судом першої інстанції, оскільки заява була розглянута по суті відповідно до положень КПК України 1960 року, натомість мала бути винесена постанова про відмову в розгляді відповідної заяви. Крім того, дане рішення було постановлено без врахування того, що заява надійшла до суду після набрання чинності КПК України 2012 року, а тому не підлягала розгляду згідно положень КПК України 1960 року, оскільки справа за цією категорією не належить до справ, визначених в п. 11 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України.
Щодо доводів у касаційній скарзі про те, що скасувавши та закривши провадження за скаргою ОСОБА_4 на цих підставах, апеляційний суд обмежив доступ до правосуддя, то вони не ґрунтуються на законі з огляду на таке.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 Рішення у справі "Делкур проти Бельгії" від 17 січня 1970 року та пункт 65 Рішення у справі "Гофман проти Німеччини" від 11 жовтня 2001 року).

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
В даному випадку обмеження полягає в тому, що право на доступ до суду ОСОБА_4 обмежено в зв`язку із втратою чинності Кримінально-процесуального Кодексу України 1960 року, положеннями якого регулювався розгляд даної категорії справ, а саме оскарження постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, та відсутність механізму такого оскарження в чинному Кримінальному процесуальному кодексі України. Однак чинний КПК України передбачає розгляд справ в порядку виключного провадження, який регламентований розділом 34.
Розділом 34 КПК України, який є чинним, визначений порядок здійснення провадження за нововиявленими та виключними обставинами. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 459 цього кодексу виключними обставинами визнаються, зокрема, встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом. Заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом подається до Верховного Суду для її розгляду у складі Великої Палати, особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, не пізніше тридцяти днів із дня, коли така особа дізналася або могла дізнатися про набуття цим рішенням статусу остаточного.
Таким чином, встановивши на стадії апеляційного розгляду, що постанова Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2018 року винесена судом першої інстанції з порушенням вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд правильно скасував вказане судове рішення та закрив провадження за заявою ОСОБА_4 .
І хоча прийняття такого рішення прямо не передбачено процесуальним законом, проте за своєю суттю воно відповідає загальним засадам кримінального провадження, а тому не може бути визнане таким, що прийняте з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Отже, переконливих доводів щодо необхідності скасування ухвали апеляційного суду з касаційної скарги ОСОБА_4 не убачається, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 березня 2018 року за його скаргою на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та на постанову про відмову в задоволенні клопотання.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3