ВИРОК
Іменем України

11.10.2019 Франківський районний суд м. Львова у складі :
головуючого- судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, із середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , колишнього військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 по мобілізації, учасника бойових дій

за обвинуваченням у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України

з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на посаді водія відділення підвозу та перевезень вукб 2 мінометної батареї 2 аеромобільно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні «рядовий» в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, без дозволу командування військової частини та без поважних причин о 08.00 год. 28.10.2014, із наданої йому відпустки, не з`явився вчасно на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та до 09.12.2016, тобто до моменту повернення на службу в розташування вказаної військової частини проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, перебуваючи за власним місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження таких визнано недоцільним. У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що 09.08.2014 р. він був призваний на військову службу по мобілізації. З кінця серпня 2014 року по жовтень 2014 року брав участь в антитеротистичній оперції. 19 жовтня 2014 році йому була надана відпустка, з якої він мав з"явитися до місця служби 28.10.2014р. Не повідомляючи командування, він до місця служби не з`явився та знаходився поза межами військової частини до 09.12.2016р. Розуміє, що вчинив неправильно, щиро розкаюється, Нез`явлення до місця служби пояснює сімейними обставинами, а саме, що у нього на утриманні двоє неповнолітніх дітей, а коштів, які він отримував під час проходження служби, не вистачало, щоб забезпечувати сім`ю.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з 30.08.2014р. по 19.10.2014р. та території Донецької та Луганської областей, про що свідчить довідка, видана військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 від 20.12.2016р. та витяг з наказу командира військової часитини НОМЕР_2 №214 від 30.08.2014р. Обвинувачений ОСОБА_3 має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серія НОМЕР_3 .
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст. 407 КК України правильна, оскількиОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем по мобілізації, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, а саме з 28 жовтня 2014 року по 09 грудня 2016р., тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

Доказів щодо поважності нез`явлення на службу обвинуваченим понад один місяць стороною захисту суду не надано.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують, покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ч.2 ст.66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною - перебування ОСОБА_3 у складі збройних сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.
Обставини, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлені.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, обставини які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, перебування ОСОБА_3 у складі збройних сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, який на обліку в наркологічному та психіатрічному диспансері не перебуває, є учасником бойових дій, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. З врахуванням вищевикладених обставин, суд доходить висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах нижньої санкції ч.3 ст.407 КК України.
Під час розгляду справи обвинуваченим подано клопотання про застосування до нього вимог ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції , на підтвердження надав посвідчення учасника бойових дій.
Захисник обвинуваченого та обвинувачений в судовому засіданні підтримали клопотання та просили звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання, застосувавши ст.2 Закону України "Про амністію" від 22 грулня 2016 року.
Прокурор не заперечив проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання за амністією.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув законної сили 07.09.2017р., звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в України» від 01 жовтня 1996 року зі змінами від 27.02.2014 року, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, в забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 від 03.05.2019 року., вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.407 КК України.

Перешкод для застосування вимог Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання під час розгляду справи судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід звільнити від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Керуючись ст.ст.373, 374, 376 КПК України, ст.63,65, 66, 69-1 КК України, Законом України "Про амністію у 2016 році", - суд

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році".

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших обставин вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1