Справа № 461/6484/19
Провадження № 1-кс/461/7556/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2019 року суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,
розглянувши заяву судді ОСОБА_2 про самовідвід,

встановив:

у провадження слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_2 надійшла скарга ОСОБА_3 про скасування постанови та зобов`язання до вчинення дій.

Слідчий суддя ОСОБА_2 подала заяву про самовідвід, яка мотивована тим, що вона приймала участь як слідчий суддя при вирішенні інших скарг за участю ОСОБА_3 , які подавались її захисником ОСОБА_4 та під час розгляду яких судді були заявлені відводи, які в подальшому задоволені ухвалами суддів Галицького районного суду м. Львова від 05.01.2017 року та від 04.05.2018 року.

Також покликається на те, що у іншій справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора суддею було заявлено самовідвід, який також задоволено ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 21.06.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Статтею 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.
Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві, про що свідчить практика Європейського суду з прав людини. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, заявлений самовідвід суддя мотивує тим, що приймала участь як слідчий суддя при вирішенні інших скарг за участю за участю ОСОБА_3 , які подавались її захисником ОСОБА_4 та під час розгляду яких їй заявлено відводи, які в подальшому були задоволені слідчими суддями Галицького районного суду м. Львова. Тому, вважає доцільним, з метою уникнення будь-яких сумнівів у її неупередженості заявити самовідвід у даній справі.

При цьому, зі змісту заяви про самовідвід слідчого судді не вбачається, що остання має сумніви щодо своєї неупередженості та безсторонності. У заяві не наведено обставин, які б виключали можливість розгляду слідчим суддею ОСОБА_2 даної справи, не наведено обставин, які могли б свідчити про неможливість всебічного, повного та об`єктивного розгляду нею вказаної справи або про наявність сумнівів в її об`єктивності, незалежності та неупередженості, тобто фактично не вказано положень процесуального закону та підстав, які виключають участь слідчого судді у розгляді даної скарги. Покликання судді на заявлення нею самовідводу у іншій справі де скаржник є учасником також не є обставиною, яка викликає сумнів у неупередженості судді.

Таким чином, приходжу до переконання про відсутність законних підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 8, 75, 81 КПК України, ст.6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», -

постановив:

Заяву слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_2 про самовідвід залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1