Номер провадження: 11-сс/813/1508/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 31 липня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000351 від 04 липня 2019 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 31 липня 2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000351 від 04 липня 2019 року за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2 КК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на нежитлові приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1).

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що слідчим суддею було проігноровано той факт, що згідно постанови прокурора відділу прокуратури Одеської області від 23 липня 2019 року нежитлове приміщення АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Прокурор зазначив, що відмова в задоволенні клопотанні прокурора залишає об`єктивні ризики того, що зазначене вище нерухоме майно може бути перетворено в інший об`єкт нерухомості, або переоформлене на інших осіб, що в подальшому суттєво ускладнить його повернення законному власнику.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора про арешт майна, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Абзацом 2 ч.4 ст.170 КПК України встановлено, що арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України, а саме:

1) одержане внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалося (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) було предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) було підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

На теперішній час слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №00000351 від 04 липня 2019 року за фактами заволодіння невстановленими особами шляхом обману нежитловими приміщеннями АДРЕСА_1 , загальною площею 279,4 кв.м., які належали на праві приватної власності ОСОБА_8 та щодо зловживання своїми повноваженнями державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» щодо безпідставного скасування права власності ОСОБА_8 на вказане нерухоме майно та його перереєстрацію права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Новотех» та ПП «Бугенвіль».

З клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що не дивлячись на зареєстровану заяву ОСОБА_8 про заборону вчинення реєстраційних дій, державний реєстратор КП «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_9 16 травня 2019 року о 21 годині 35 хвилин 24 секунд, зловживаючи своїми повноваженнями, безпідставно припинила право власності ОСОБА_8 на приміщення АДРЕСА_1 та прийняла два рішення про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно двох записів про реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомості, який належав ОСОБА_8 , за юридичними особами ТОВ «Фінансова компанія «Новотех» та ПП «Бугенвіль».

Підставою виникнення права власності у ТОВ «Фінансова компанія «Новотех» є нібито договір іпотеки №9 від 10 січня 2008 року, відповідно до якого 72/100 частин нежитлових приміщень АДРЕСА_1 , передано ТОВ «Фінансова компанія «Новотех» як забезпечення зобов`язання по сплаті боргу від боржника ОСОБА_10 та його майнових поручителів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які нібито були власниками іпотечного майна.

В свою чергу підставою виникнення права власності у ПП «Бугенвіль» є нібито договір іпотеки №1323 від 07 березня 2017 року, відповідно до якого нежитлові приміщення АДРЕСА_2 , передано ПП «Бугенвіль» як забезпечення зобов`язання по сплаті боргу від боржника ОСОБА_10 та його майнових поручителів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які нібито були власниками іпотечного майна.

Разом з тим, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про те, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 чи ОСОБА_10 будь-коли були власниками нежитлових приміщень АДРЕСА_1 .

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що нежитлові приміщення АДРЕСА_1 можуть бути предметом злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а отже відповідають критеріям майна третьої особи, на яке, відповідно до положень ч.4 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

Крім того, згідно ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які… були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу слідчий суддя не взяв до уваги, що постановою прокурора відділу прокуратури Одеської області від 23 липня 2019 року нежитлове приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 279,4 кв.м., визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а отже відповідно до ч.3 ст.170 КПК України на нього може бути накладений арешт.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що відмова в накладенні арешту на вищевказані нежитлові приміщення залишає об`єктивні ризики того, що нежитлові приміщення можуть бути безперешкодно переоформлені на третіх осіб, в тому числі і шляхом продажу з торгів, що в подальшому буде перешкодою для повернення їх законному власнику. Також існує ризик, що нежитлові приміщення можуть бути перетворені в інший об`єкт нерухомості зі зміною їх цільового призначення, адреси реєстрації, тощо.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт нежитлових приміщень АДРЕСА_1 є необґрунтованим, оскільки суперечить фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому апеляційний суд керується положеннями ч.4 ст.173 КПК України, якою передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя не дослідив обставини кримінального провадження та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що відповідно до положень статей 409, 410, 411 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого суді та постановлення нової ухвали, якою слід частково задовольнити клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 та накласти арешт на нежитлові приміщення АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження, розпорядження ними, проведення реєстраційних дій щодо зазначеного об`єкта нерухомого майна.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 410, 411, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 31 липня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000351 від 04 липня 2019 року за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 про арешт майна.

Накласти арешт на нежитлові приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1) шляхом заборони відчуження, розпорядження ними, проведення реєстраційних дій щодо зазначеного об`єкта нерухомого майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3