Дата документу 28.08.2019 Справа № 336/3804/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1133/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/3804/16-к
Категорія ст. 302 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000151, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вуглегірськ Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм «Радіотаксі», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, вважає, що вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2019 відносно ОСОБА_6 є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у інкримінуємому йому злочину повністю доведена стороною обвинувачення.

Так, свідчення свідка ОСОБА_10 прямо вказують на факт вчинення ОСОБА_6 злочинних діянь, які інкримінуються як звідництво.

Під час судового розгляду останній суду пояснив, що навесні 2016 року він був на полігоні «Близнюки», зателефонував до таксі, приїхало таксі «Ланос» за кермом якого був ОСОБА_6 , якому він сказав про те, що у нього є бажання поїхати отримати сексуальні послуги, на що ОСОБА_6 запропонував йому поїхати до знайомих йому дівчат, які надають інтимні послуги за гроші, на що ОСОБА_11 погодився. Таксист під`їхав до кіоску, який знаходився на трасі. До ОСОБА_12 підійшла дівчина, привіталась з ним, потім ОСОБА_6 познайомив його з нею та підвіз їх до готелю «Дві луни». Розрахунок з таксистом відбувся біля вказаного готелю. За свої послуги таксиста та звідника він попросив 150 грн., хоча він заздалегідь це не обговорював . Свідок розрахувався з ним. Потім про даний факт вчинення таксистом послуг посередництва для розпусти повідомив органи Поліції. У Поліції йому запропонували прийняти участь у документуванні звідництва і тим самим допомогти правоохоронним органам у викритті ОСОБА_6 у вчиненні злочину. Він тричі приймав участь у документуванні звідництва -22.03.2016, 25.03.2016 та 05.042016. Останній раз 5 квітня як і у минулі рази працівниками поліції у присутності понятих йому було видано грошові кошти, всі учасники поїхали о військової частини «Близнюки». Він зателефонував і попросив щоб ОСОБА_13 під`їхав за ним на зупинку. Коли останній приїхав за ним, ОСОБА_11 знову запитав про дівчину, яка минулих разів надавала йому послуги, на що останній сказав, що відвезе до неї. Біля готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 » до машини сіла знову та сама дівчина, з якою я домовився про вартість надання йому інтимних послуг у розмірі 300 грн. При виході з автомобіля він розрахувався з ОСОБА_6 заплативши йому 120 грн.( 70 грн. за таксі та 50 грн. за звідництво з проституткою). Також він бачив як дівчина заплатила 100 грн. таксисту за факт підшукування їй клієнта. Потім він зняв номер у готелі, де дівчина надала йому платні сексуальні послуги, після чого до номеру увійшли працівники поліції та понятті. Співробітники поліції запропонували дівчині представиться, на що остання повідомила свої анкетні дані - ОСОБА_14 , та видати гроші отримані від мене за наданні послуги на що остання погодилась і добровільно видала 200 грн. серія і номер яких співпадали з даними зазначеними у протоколі видачі грошових коштів. На питання працівників поліції, що за надання інтимних послуг вона отримала 300 грн. дівчина відповіла, що дійсно це так, але 100 грн. вона зобов`язана віддавати таксисту на ім`я ОСОБА_15 за підшуканого їй клієнта.

Крім того, свідок ОСОБА_14 також підтверджує факт вчинення ОСОБА_6 злочинних діянь, передбачених ч.2 ст. 302 КК України. Так, остання суду пояснила, що познайомилась з ОСОБА_6 улітку 2015 року, коли останній привозив їй з дівчатами на трасу військових, яким вони надавали сексуальні послуги. Знає його як таксиста на ім`я ОСОБА_15 . З ОСОБА_6 вона домовилась, що за підшукування та доставленя чоловіків, які бажають отримувати сексуальні послуги, вона буде платити йому гроші 50-100 грн. ОСОБА_16 така пропозиція сподобалась і він дав їй свою візитку. Після того, він тричі привозив їй військового, якому вона надавала сексуальні послуги. За услугу у доставлені їй клієнта вона тричі платила ОСОБА_6 гроші.

Також вина ОСОБА_6 підтверджується низкою непрямих доказів: актами видачі грошових коштів для проведення контрольної закупки, актами огляду покупця, протоколом огляду кімнати №7 готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 » тощо, яким суд не надав жодної оцінки, а обмежився формальним переліченням у мотивувальній частині вироку.

Натомість суд у мотивувальній частині вироку зазначає, що звідництвом є активні дії, які полягають у підшукуванню звідником осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті, і у зведенні їх з тим хто може надати сексуальні послуги.

Відповідно до ст. 302 Кримінального кодексу України, в Україні звідництво для розпусти визнано злочином. Однією з його кваліфікуючих ознак є вчинення звідництва для розпусти.

Коментар до ст. 302 КК України зазначає наступне.

1.Об`єктом злочину є моральні засади суспільства в частині встановлення зв`язків між людьми для задоволення їх статевих потреб. З позицій суспільної моралі задоволення статевих потреб має здійснюватися без проявів розпусти, безладних статевих контактів, проституції. Недопустимим є і надання іншим особам місць для вчинення розпусних дій, створення або утримання таких дій.

2.Предметом злочину є місця розпусти. Ними є будь-які споруди чи інші об`єкти, в яких вчиняються розпусті дії. Це, зокрема, окремий жилий будинок, квартира чи їх частина, різноманітні нежилі (підвали, горища), виробничі (лазня, лікарський чи масажний кабінет) приміщення, транспортні засоби (каюти суден, вагони, салони автобусів чи літаків), а також намети, курені. Про поняття розпусних дій див коментар до ст. 156.

3.Об`єктивна сторона злочину проявляється у: 1) створенні місць розпусти; 2) їх утриманні; 3) звідництві для розпусти.
Звідництво для розпусти - це посередництво для розпусти. Воно полягає у підшукуванні учасників розпусних дій, схилянні розпусти тощо.

4.Суб`єкт злочину загальний. Відповідальності за ст. 302 підлягає й особа, яка, створюючи або утримуючи місця розпусти, займаючись звідництвом, сама бере участь у розпусних діях.

5.Суб`єктивна сторона злочину характеризується умисною виною.

З огляду на вказане, звідки суд дійшов висновку, що для об`єктивної сторони злочинну звідництва потрібні саме активні дії злочинця не відомо.

Далі по змісту вироку суд вважає, що ОСОБА_6 активних дій з підшукування осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті не вчиняв, свідки на думку суду були самі ініціаторами відвідин, про що самі вільно пояснили. Зроблений висновок суду повністю протиречить свідченням ОСОБА_14 та ОСОБА_10 зазначеним вище.

Крім того, у мотивувальній частині виправдувального вироку суд умисно перекрутив покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_10 та зазначив їх не в повному обсязі, уникнувши основних моментів, які викривають злочинну діяльність ОСОБА_6 , що суттєво вплинуло на законність прийнятого ним рішення про визнання останнього невинуватим.

З огляду на вищевикладене вбачається явний інтерес суду першої інстанції спростувати вину обвинуваченого ОСОБА_6 та свідчить про наявну упередженість суду.

Під час судового засідання також досліджувались: акт видачі грошових коштів для проведення контрольованої закупки від 22.03.2016 року (а.с. 64), акт огляду покупця від 22.03.2016 року (а.с. 65), акт видачі грошових коштів для проведення контрольованої закупки від 25.03.2016 року (а.с. 69), акт огляду покупця від 25.03.2016 року (а.с. 71), акт видачі грошових коштів для проведення контрольованої закупки від 05.04.2016 року (а.с. 72), акт огляду покупця від 05.04.2016 року (а.с. 73), протокол обшуку транспортного засобу від 05.04.2016 року (а.с.77-78), розписка про отримання грошових коштів (а.с. 79), протокол огляду кімнати № 7 готелю «Дві Луни» від 05.04.2016 року (а.с. 84-85), висновок експерта № 223 від 15.04.2016 року (а.с. 89-90), постанова про визнання речовим доказом силіконового презервативу від 29.04.2016 року (а.с. 91), протоколи про результати аудіо-, відеоконролю за особою від 22.04.2016 року (а.с. 93-94), від 18.04.2016 року (а.с. 95), від 26.03.2016 року (а.с. 96), від року (а.с. 97), від 06.04.2016 року (а.с. 98), постанова про визнання речовим доказом грошових коштів у розмірі 620 гривень (а.с. 99), розписка про отримання належних йому грошових коштів у розмірі 620 гривень від року (а.с. 100), протокол огляду диска DVD-R (а.с. 101), постанова про визнання речовим доказом матеріалів проведення негласних слідчих розшукових дій від 29.04.2016 року ( а.с. 115), диск DVD-R (а.с. 116), Суд зазначив, що не надає їм оцінки, оскільки вони не містять фактичних даних щодо обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Всі зазначенні вище документи відносяться до непрямих доказів.

Дійсно змістом вищевказаних непрямих доказів є відомості про факти, що не входить в предмет доказування, однак надавши системний аналіз кожному з долучених до провадження процесуальному документу, і встановивши достовірність їх змісту, можливо наблизитися до підтвердження факту вчинення ОСОБА_6 злочинного діяння та доведення його вини, а не виправдання.

Разом з цим, суд обмежився формальним переліченням у виправдувальному вироку непрямих доказів.

Також у вироку суд посилається на той факт, що кожний епізод у порушення ст. 214 КПК України не внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Даний висновок зроблений судом у супереч наступному.

Так, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження стороною обвинувачення надано суду для долучення витяг з ЄРДР, також разом з обвинувальним актом до суду направлено реєстр матеріалів кримінального провадження з пунктів (1,4,7) якого вбачається, що кожен епізод було внесено до єдиного ЄРДР за №0000151, 0001801, 0001802. Крім того, вказане підтверджується постановою про об`єднання вказаних кримінальних проваджень в одне кримінальне провадження за №0000151.

Однак суд не надав належної оцінки вищевказаному.

Разом з цим, судове засідання призначене на 10 годину 27.04.2017 не відбулось нібито у зв`язку з тим, що в судове засідання не з`явилися всі сторони судового провадження, однак вказане суперечить матеріалам справи в якій наявні розписки обвинуваченого, захисника та свідка ОСОБА_17 про те, що останні отримали повістки в цей же день.

З огляду на вказане у вироку від 05.04.2019 стосовно ОСОБА_6 не зазначено жодного доказу, який би дійсно спростовував обвинувачення за ч. 2 ст. 302 КК України.

Таким чином, об`єктивний аналіз обставин провадження свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що плинуло на вирішення питання про винуватість особи обвинуваченого, та про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим вирок суду від 05.04.2019 підлягає скасуванню.

Просить вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2019 стосовно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від призначеного покарання та встановити випробувальний термін 2 роки, з застосуванням п.п.2,3,4 ст. 76 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, у тому числі в останньому слові, які просили вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню частково.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 302 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення. До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувався. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що в період часу з 22.03.2016 по 05.04.2016 року займався звідництвом для розпусти, вчинене з метою наживи, суть якого полягала в посяганні на моральні засади суспільства в частині підстави задоволення сексуальних потреб окремих осіб, встановленні зв`язки між людьми за грошову винагороду для задоволення їх статевих пристрастей, що проявлялось в організації безладних статевих контактів, із встановленням ведення статевого життя виключно за винагороду, незважаючи на особисту симпатію зведених для цього осіб, сприянні проституції.
Зокрема, зазначене звідництво проявлялось в підшукуванні та отриманні ОСОБА_6 замовлень від чоловіків-клієнтів, які потребували оплатних сексуальних послуг, залученні жінок, які займаються проституцією та організації їх зустрічі для проведення статевих потреб клієнтів.
Так, 22.03.2016 року в період часу з 19 години 50 хвилин до 20 години 20 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел на звідництво для розпусти з метою наживи, одержав замовлення на отримання оплатних сексуальних послуг від ОСОБА_18 в подальшому для досягнення мети звідництва для розпусти з метою наживи, ігноруючи моральні засади суспільства в частині встановлення відносин між людьми для задоволення їхніх статевих потреб, знаходячись в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вступаючи в якості посередника шляхом підшукування учасників розпусних дій, запропонував вступити у статевий зв`язок з його знайомою ОСОБА_14 , яка займалася проституцією, за що від ОСОБА_18 отримав грошову винагороду у розмірі 50 гривень, після чого надав йому ОСОБА_14 , яка, в свою чергу надала грошову винагороду ОСОБА_6 у розмірі 50 гривень.
Розрахувавшись з ОСОБА_6 за послуги перевезення та звідництво, ОСОБА_18 разом з ОСОБА_14 зайшли у приміщенні номеру готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де вступили у статевий зв`язок.
Такі дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 302 КК України як звідництво для розпусти, вчинені з метою наживи.
Також, згідно обвинувального акту, продовжуючи свою злочинну діяльність, 25.03.2016 року в період часу з 20 години 00 хвилин до 20 години 40 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел на звідництво для розпусти з метою наживи, одержав замовлення на отримання оплатних сексуальних послуг від ОСОБА_18 в подальшому для досягнення мети звідництва для розпусти з метою наживи, ігноруючи моральні засади суспільства в частині встановлення відносин між людьми для задоволення іхніх статевих потреб, знаходячись в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яий розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вступаючи в якості посередника шляхом підшукування учасників розпусних дій, запропонував вступити у статевий зв`язок з його знайомою ОСОБА_14 , яка займалася проституцією, за що від ОСОБА_18 отримав грошову винагороду у розамірі 50 гривень, після чого надав йому ОСОБА_14 , яка в свою чергу надала грошову винагороду ОСОБА_6 у розмірі 50 гривень.
Розрахувавшись з ОСОБА_6 за послуги перевезення та звідництво, ОСОБА_18 разом з ОСОБА_14 зайшли у приміщенні номеру готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де вступили у статевий зв`язок.
Такі дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 302 КК України як звідництво для розпусти з метою наживи.
Також, згідно обвинувального акту, продовжуючи свою злочинну діяльність, 05.04.2016 року в період часу з 19 години 50 хвилин до 20 години 30 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел на звідництво для розпусти з метою наживи, одержав замовлення на отримання оплатних сексуальних послуг від ОСОБА_18 в подальшому для досягнення мети звідництва для розпусти з метою наживи, ігноруючи моральні засади суспільства в частині встановлення відносин між людьми для задоволення їхніх статевих потреб, знаходячись в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вступаючи в якості посередника шляхом підшукування учасників розпусних дій, запропонував вступити у статевий зв`язок з його знайомою ОСОБА_14 , яка займалася проституцією, за що від ОСОБА_18 отримав грошову винагороду у розмірі 50 гривень, після чого надав йому ОСОБА_14 , яка, в свою чергу надала грошову винагороду ОСОБА_6 у розмірі 100 гривень.
Розрахувавшись з ОСОБА_6 за послуги перевезення та звідництво, ОСОБА_18 разом з ОСОБА_14 зайшли у приміщенні номеру готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де вступили у статевий зв`язок.
Такі дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 302 КК України як звідництво з метою наживи.

Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції зокрема відзначив, що ним встановлена відсутність у діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України.

Колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Згідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Перевіривши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку, вищевказані вимоги закону не виконав, оскільки суд допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався у як звідництві для розпусти, вчинені з метою наживи.
Суд першої інстанції не погодився з таким обвинуваченням і дійшов висновку, що звідництвом слід вважати активні дії, які полягають у підшукуванні звідником осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті, і у зведенні їх з тими, хто може надати сексуальні послуги.
Встановив, що ОСОБА_6 активних дій з підшукування осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті не вчиняв, свідки сами були ініціаторами відвідин, про що самі вільно пояснили, а тому в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає, що суд допустив обмежувальне тлумачення кримінально-правової норми, передбаченої ч. 2 ст. 302 КК України, виходячи з наступного.

Частина 2 ст. 302 КК України, передбачає кримінальну відповідальність, зокрема за звідництво для розпусти , вчинені з метою наживи.

Із роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 27.02.2004 року «Про застосування судами законодавства про відповідальність за втягнення неповнолітніх у злочинну чи іншу антигромадську діяльність», вбачається, що залучення неповнолітнього до створення або утримання місць розпусти з метою наживи або без такої та до звідництва для розпусти (ч. 3 ст. 302 КК) полягає у вчиненні будь-яких дій, спрямованих на те, щоб неповнолітній взяв безпосередню участь у відкритті місць розпусти під виглядом масажних кабінетів, лазень, нічних та стриптиз-барів, у доборі персоналу чи учасників розпусних дій, у придбанні або найманні приміщень для їх утримання, у забезпеченні їх функціонування, у сприянні сексуальним стосункам між незнайомими людьми тощо, а так само у самих розпусних діях.

Таким чином, звідництво це своєрідне посередництво, що виявляється у вчиненні будь-яких дій (а не тільки активних), які сприятимуть добровільним сексуальним стосункам незнайомих осіб між собою.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив обмежувальне тлумачення дійсного смислу даної кримінально-правової норми, чим порушив вимоги передбаченні п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, що колегія суддів вважає істотним порушенням вимог ч. 1 ст. 412 КПК України.

Між тим, доводи прокурора про ухвалення апеляційним судом нового вироку, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України, є передчасними, оскільки суперечать вимогам ст. ст. 23, 404 ч. 3 КПК України, оскільки прокурор клопотання про дослідження під час апеляційного розгляду певних доказів не заявляв, а колегія суддів звертає увагу на те, що вона не вправі дати доказам, які були досліджені під час судового розгляду іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, оскільки позбавлена процесуальних повноважень за власною ініціативою вийти за межі апеляційної скарги прокурора (це погіршить становище обвинуваченого) та повторно дослідити всі докази, про що не просив прокурор.

За таких обставин, вирок суду підлягають скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального та істотним порушення кримінально-процесуального закону, а справа - направленню на новий судовий розгляд, в ході якого необхідно на підставі всебічного та об`єктивного дослідження доказів, дати їм належну оцінку, перевірити інші доводи прокурора і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2019 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: