ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 655/566/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/775/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.286, ч.1 ст.135 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000254 від 25.06.2018 року за апеляційною скаргою прокурора Горностаївського відділу Каховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_8 на вирок Горностаївського суду Херсонської області від 08 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, мешк. АДРЕСА_1 громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286, ч.1 ст.135 КК України та призначено покарання: за ч.3 ст.286 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, за ч.1 ст.135 КК України 1 (один) рік позбавлення волі. За сукупністю злочинів згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - остаточно призначено 5 (п`ять) років позбавлення волі з поміщенням засудженого до кримінально-виконавчої установи закритого типу, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався. Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання, в строк покарання зарахувати попереднє ув`язнення з 25.06.2018 року по 09.12.2018 року (включно). Вирішено питання про судові витрати та долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 24 червня 2018 року близько 21:20 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21099ЗНГ», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись в с. Каїри, Горностаївського району, Херсонської області по вул. Таврійська зі сторони вул. Кооперативна в напрямку провулку Козацький, поблизу житлового будинку по вул. Таврійська, буд. 51, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, а саме: відволікся від керування транспортним засобом (в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху), в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалась в попутному напрямку по правому краю проїзної частини із дитячим візком, в якому знаходилась малолітня ОСОБА_10 . Внаслідок наїзду ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 та малолітній ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, від яких малолітня ОСОБА_10 померла на місці події, а ОСОБА_9 померла в той же день в Каховській центральній районній лікарні. Крім того, 24 червня 2018 року близько 21:20 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21099 ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись в с. Каїри, Горностаївського району, Херсонської області по вул. Таврійська зі сторони вул. Кооперативна в напрямку провулку Козацький, поблизу житлового будинку по вул.. Таврійська, буд. 51, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 та на дитячий візок, в якому знаходилась малолітня ОСОБА_10 , які перебували на правому краю проїзної частини, здійснюючи рух у попутному напрямку, маючи реальну можливість впевнитись у тому, що останні перебувають в небезпечному для життя стані та позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження, умисно не виконав вимоги п.2.10 (а), (г) Правил дорожнього руху, не залишився на місці події, а на автомобілі, причетному до ДТП, поїхав з місця події, не надавши допомогу останнім, внаслідок чого від заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 померла на місці події, а ОСОБА_9 померла у лікувальному закладі.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб; за ч.1 ст.135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, особою, яка мала змогу надати їй допомогу та сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.

Не погодившись з постановленим вирокомпрокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильної юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 вважає вирок Горностаїівського районного суду Херсонської області таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання. яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. В апеляції вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 65 КК України, постанов Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», «Про практику призначення судами кримінального покарання» при ухваленні вироку не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_7 та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Вважає, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суд першої інстанції не врахував характер та мотиви допущених ОСОБА_7 порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, його ставлення до скоєного порушення та поведінку після вчинення злочину. Вимоги прокурор мотивує тим, що вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_11 , судом не враховано тяжкість вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, зокрема те, що в результаті скоєних ОСОБА_7 злочинів загинули дві людини, в тому числі малолітня дитина, якій на момент вчинення злочину виповнилося лише 2 місяці. Зазначає, що судом першої також не враховано, що ОСОБА_7 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння (згідно вимог ст.67 КК України вже є обставиною, яка обтяжує покарання), порушив одночасно декілька пунктів ПДР України, яке призвело до наїзду на ОСОБА_9 та на дитячий візок, в якому перебувала малолітня ОСОБА_10 ; що судом належним чином не враховано ставлення ОСОБА_7 до вчинених ним злочинів та його поведінку після вчинення злочинів, оскільки у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України ОСОБА_7 своєї провини так і не визнав, давав пояснення, які не узгоджувалися з іншими зібраними доказами, що виключає його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, як зазначено у вироку. Прокурор вказує, що судом в мотивувальній частині вироку не зазначено, чому саме дані про особу ОСОБА_7 він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають па пом`якшення покарання, оскільки всі обставини скоєних кримінальних правопорушень значно підвищують як суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 , так і суспільну небезпечність вчиненого злочину. Просить суд провести часткове судове слідство (у відповідності до вимог ч.3 ст.404 КПК України), вирок Горностаївського районного суду Херсонської області від 08.07.2019 року скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.286 КК України 7 (сім) років позбавлення волі років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; за ч.1 ст. 135КК України - 1 рік позбавлення волі. За сукупністю злочинів згідно ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 7 (сім) років з поміщенням засудженого до кримінально-виконавчої установи закритого типу, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок суду першої інстанції без змін.

Обвинуваченим ОСОБА_7 подано до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора з посиланням на те, що апеляційна скарга подана прокурором та зазначені в апеляції доводи є безпідставними, просить у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити в повному обсязі. Разом з тим, в запереченнях ОСОБА_7 посилається на те, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є несправедливим через його суворість. Вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким неумисним злочином, дані про особу ОСОБА_7 , який характеризується позитивно за місцем проживання, наявні пом`якшуючі обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні покарання,пов`язаного з позбавленням волі. В запереченнях ОСОБА_7 вказує, що під час досудового розслідування та судового провадження давав детальні показання про всі обставини вчинення кримінального правопорушення, не змінював і не пошкоджував інформацію та речові докази, виконував всі процесуальні обов`язки, що свідчить про дієве каяття ОСОБА_7 , належну критичну оцінку ОСОБА_7 своєї протиправної поведінки, що дає підстави вважати, що ОСОБА_7 не є суспільно небезпечною особою. В запереченнях ОСОБА_7 зазначає, що після вчинення ДТП перебував у вкрай напруженому психоемоційному стані, розумів, що вчинив ДТП зі смертельними наслідками, не міг приймати об`єктивні та послідовні рішення, а тому повністю визнає вину у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 286 КК України та ч.1 ст.135 КК України та щиро розкаюється у вчиненому. Вважає, що суд першої інстанції неналежно оцінив всі обставини справи, не в повній мірі врахував особу ОСОБА_7 (раніше не судимий, на обліках у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки), не взяв до уваги, що ОСОБА_7 відшкодував потерпілій ОСОБА_12 завдану матеріальну та моральну шкоду, а тому суд дійшов помилкового висновку про необхідність ізоляції ОСОБА_7 від суспільства. Вважає призначене покарання судом першої інстанції несправедливим внаслідок суворості, реальне покарання у вигляді позбавлення волі з відбуттям у КВУ передчасним та пов`язаним із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Просить вирок Горностаївського районного суду Херсонської області від 08.07.2019 року - змінити, у зв`язку із невідповідності призначеного покарання внаслідок його суворості. Провести часткове судове слідство та допитати обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відео конференції з Горностаївським районним судом Херсонської області). Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 286 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, за ч.1 ст. 135 КК України 1 (один) рік позбавлення волі. За сукупністю злочинів остаточно призначити 5 (п`ять) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків на підставі ч.1 ст.76 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.

Вислухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги та просила відхилити заперечення обвинуваченого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив відмовити у задоволенні апеляції прокурора та змінити вирок відносно нього з підстав, зазначених в запереченнях, заслухавши сторони в судових дебатах, під час яких вони залишились на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно ст. 404 КПК України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.4 ст. 409 КПК України - підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 413 КПК України - неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення ухвалюється іменем України, завдяки чому воно сприймається як воля держави, а вирок, зокрема, визнається засудженим як правова оцінка державою його діяння.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги вимоги чинного законодавства України, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та вимоги Європейського суду з прав людини, який вказав, що п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегією суддів апеляційної інстанції перевірено, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушеннях за ч. 3 ст. 286 КК України, ч.1 ст. 135 КК України та за які він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, висновки суду є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, у своїй сукупності з письмовими доказами підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів проти життя та здоров`я особи, проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Згідно приписів Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» - звернуто увагу судів щодо призначення покарання за ст. 286 і ст. 287 КК України про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, суд першої інстанції, належно застосував вимоги ст. 65 КК України та приписи постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року, достатньо врахував конкретні обставини кримінального провадження, в тому числі щодо порушення ОСОБА_7 ПДР України, що призвели до настання тяжких наслідків у виді смерті потерпілих, залишення ним місця пригоди та навів переконливі доводи на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення останнього з призначення додаткового покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи сторони обвинувачення щодо скасування вироку Горностаїівського районного суду Херсонської області від 08.07.2019 року через неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, не узгоджуються з матеріалами справи.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України - покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України - суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286 КК України, ч.1 ст.135 КК України доведена повністю, судом першої інстанції об`єктивно з`ясовані всі обставини, які підтверджені доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду, яким надана належна юридична оцінка, з якою погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, зокрема: визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини за ч.3 ст. 286 КК України та часткове визнання вини за ч.1 ст. 135 КК України, щире розкаяння обвинуваченого, покази потерпілої ОСОБА_12 , яка просила врахувати, що вона примирилась з обвинуваченим ОСОБА_7 , який відшкодував їй заподіяну майнову та моральну шкоду; покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.06.2019 року, висновки судово-медичних експертиз, висновки судово-токсикологічних експертиз; протокол проведення слідчого експерименту від 13.07.2018 року; протокол огляду транспортного засобу від 25.06.2018 року; висновок судової інженерно-транспортної експертизи; висновок Горностаївської ЦРЛ щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 (перебував у стані алкогольного сп`яніння); довідка ТОВ "Херсонський планетарій" від 17.07.2018 року про стан погодних умов. Крім того, суд першої інстанції дав належну оцінку поведінці ОСОБА_7 безпосередньо після скоєного ДТП, врахував, що на момент винесення вироку ОСОБА_7 відшкодував потерпілій добровільно майнову та моральну шкоду, примирився з потерпілою.
В своєму клопотанні, поданому до апеляційного суду, потерпіла ОСОБА_12 просить апеляційний суд не позбавляти ОСОБА_7 волі, так як не має до нього ніяких претензій ні матеріального, ні морального характеру.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 286 КК України та ч.1 ст. 135 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і таке покарання ОСОБА_7 , як за своїм видом, так і розміром є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів, а тому спростовує доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при призначенні покарання ОСОБА_7 , які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього положень ст.75 КК України та ст. 76 КК України колегія суддів вважає в даному випадку є невідповідним тяжкості вчинених злочинів, один з яких за ч.3 ст.286 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, наслідкам, які настали внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, а саме, смерть ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, свою вину визнав частково, що свідчить про його відношення до скоєного, зважає на позицію Верховного Суду від 05.07.2018 року, а тому вважає, посилання ОСОБА_7 про звільнення від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків на підставі ч.1 ст.76 КК України безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства України. Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи клопотання потерпілої ОСОБА_12 щодо призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, про відсутність потреби ізоляції ОСОБА_7 від суспільства та вважає, що дане клопотання пов`язане виключно з наміром зменшити ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та пом`якшити покарання.
З огляду на вищевказане, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку з мотивів, наведених прокурором у апеляційній скарзі та зміни вироку з підстав наведених обвинуваченим, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків в апеляційній скарзі та запереченнях не наведено, а тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне за наслідками апеляційного розгляду прийняти рішення, яким вирок Горностаївського районного суду Херсонської області від 08.07.2019 року залишити без зміни, подану апеляційну скаргу та заперечення на апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Горностаївського відділу Каховської місцевої прокуратури Херсонської області залишити без задоволення.

Вирок Горностаївського суду Херсонської області від 08 липня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками процесу протягом трьох місяців з дня проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2