Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2614/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.199 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №278/2614/18 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 18 вересня 2019 року,
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою його підзахисному. При цьому, наголошує, що суд першої інстанції необґрунтовано встановив, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, однак без їх відповідної конкретизації. Звертає увагу, що на даний час всі свідки обвинувачення та потерпілий допитані, долучені всі письмові докази по провадженню, прокурором не заявлялися клопотання про проведенні додаткових процесуальних дій у вигляді обшуку, слідчого експерименту тощо. Прокурором не доведений ризик переховування його підзахисного від суду, при цьому, в минулому ОСОБА_8 під час розгляду кримінальних справ не переховувався від правосуддя, його не було оголошено в розшук. Відсутній ризик знищення або спотворення будь-якої із речі чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Ризик, як незаконний вплив на потерпілого, свідків чи експертів відпав. Не доведено прокурором ризику у виді перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, як і ризику можливості вчинити обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується. Також, акцентує увагу на незаконності усного клопотання прокурора за відсутності від сторони обвинувачення відповідного письмового клопотання.

Згідно оскарженої ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 18 вересня 2019 року, задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 20 вересня 2019 року по 19 листопада 2019 року включно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката та обвинуваченого, які просили апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №278/2614/18, в провадженні Житомирського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000573 від 28.06.2018 відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України. Обвинувачений ОСОБА_8 знаходиться під вартою з моменту затримання 28.06.2018. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 перебуває в провадженні суду першої інстанції з 31.08.2018.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №278/2614/18, 18.09.2019 в судовому засіданні Житомирським районним судом, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто усне клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, з усним обґрунтуванням доцільності продовження цього строку.

Апеляційний суд звертає увагу, що оскільки судом першої інстанції розглядалось вище зазначене клопотання (усне) сторони обвинувачення, а також з врахуванням положень ч.3 ст.331 КПК України, якими передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то істотних процесуальних порушень при вирішенні питання продовження тримання ОСОБА_8 під вартою допущено не було.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 умисного тяжкого правопорушення, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, з урахуванням його попередніх неодноразових судимостей, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на обґрунтованість застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою останнього.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та позиції адвоката і обвинуваченого щодо клопотання, належно з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та адвокатом в судовому засіданні апеляційного суду не доведені. Наявність тих фактів, що обвинувачений під час розгляду кримінальних справ не переховувався від правосуддя та його жодного разу не було оголошено в розшук, не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, апеляційний суд вважає, що вище зазначене, в даному випадку, не може бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні тяжкого правопорушення, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, вчиняти інші правопорушення, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Всі викладені адвокатом апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 18 вересня 2019 року, якою продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 20 вересня 2019 року по 19 листопада 2019 року включно без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :