ВИРОК
Іменем України

12.11.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі :
головуючого- судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Остріг Рівненської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у званні солдат, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1

за обвинуваченням у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України

з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за контрактом, проходячи військову службу у військовій частині -польова пошта НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, діючи умисно, тобто усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, не маючи намір назавжди ухилитись від військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 23 грудня 2016 року не з`явився вчасно на військову службу в умовах особливого періоду до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) після стаціонарного лікування в терапевтичному відділенні військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_1 ) та до 13 березня 2017 року, тобто до моменту повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 проводив час на власний розсуд, перебуваючи за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив самовільне залишення місця служби, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження таких визнано недоцільним. У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що проходячи військову службу у військові частині НОМЕР_1 , дійсно не з`явився у військову частину НОМЕР_1 після лікування в госпіталі та знаходився за місцем свого проживання за сімейними обставинами, оскільки треба було допомогти матері у вихованні його молодшого брата. Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що не повідомляв командування про причини нез`явлення на військову службу, самовільно залишив військову частину у період з 23 грудня 2016 року по 13 березня 2017 року. Повернувся у військову частину після 13 березня 2017 року і служив до травня 2018р. оскільки йому потрібні були грроші. Вину свою визнає, щиро розкаюється. Обвинувачений також пояснив, що є учасником бойових дій, проходив службу в зоні антитетористичної операції на сході України в Донецькій та Луганській областях. Заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання відповідно до Закону України "Про амністію".
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 407 КК України, доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць в умовах особливого періоду. Доказів щодо поважності самовільного залишення військової частини обвинуваченим судом не подано.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують, покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Відповідно до ч.2 ст.66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною - перебування ОСОБА_3 у складі ІНФОРМАЦІЯ_3 , які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.
Обставини, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлені.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочина, перебування ОСОБА_3 у складі збройних сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого,який раніше не судимий на обліку в наркологічному та психіатрічному диспансері не перебуває, що підтверджується довідками з медичних установ, за місцем проживання характеризується позитивно відповідно до характеристики за місцем проживання, є учасником бойових дій відповідно до посвідчення, виданого Командуванням Високомобільних десантних військ Збройних Сил України.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Під час розгляду справи обвинуваченим подано клопотання про застосування до нього вимог ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції , на підтвердження надав посвідчення учасника бойових дій.
Прокурор не заперечив проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання за амністією.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув законної сили 07.09.2017р., звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в України» від 01 жовтня 1996 року зі змінами від 27.02.2014 року, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, в забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 ., вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України.

Перешкод для застосування вимог Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання під час розгляду справи судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід звільнити від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Керуючись ст.ст.373, 374, 376 КПК України, ст.63,65, 66, 69-1 КК України, Законом України "Про амністію у 2016 році", - суд

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році".

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших обставин вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1