Справа № 333/488/19
Провадження № 1-кп/333/319/19
ВИРОК
Іменем України
04 червня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11.09.1990 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.141, ч.2 ст.206 КК України (редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки. 15.01.1991 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя скасована відстрочка виконання вироку, обвинувачений направлений для відбуття покарання у місця позбавлення волі. Звільнився 29.09.1992 року умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 3 місяці 16 днів;
- 18.11.1993 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України з урахуванням вимог ст.43 КК України (редакції 1960 року) до 2 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнився 14.08.1995 року по відбуттю покарання;
- 15.03.1996 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України (редакції 1960 року) до 1 року позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 12.12.1996 року по відбуттю покарання;
- 17.09.1997 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України (редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 14.09.1998 року на підставі ЗУ «Про амністію»;
- 09.07.1999 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 229-6 КК України (редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі. Звільнився 26.04.2001 року по відбуттю покарання;
- 08.11.2002 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 15, 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнився 12.06.2004 року по відбуттю покарання;
- 12.10.2006 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.187 КК України з урахуванням вимог ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнився 11.03.2010 року умовно-достроково (невідбутий строк 1 рік 4 місяці 17 днів);
- 23.12.2010 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.263, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, з урахуванням вимог ст.71 КК України, до 7 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився 25.07.2017 року по відбуттю строку покарання,
за обвинуваченням його у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 , будучи особою раніше судимою за вчинення умисних злочинів, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, і знову скоїв злочини за таких обставин.

07.12.2018 року, приблизно о 06 годині 17 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись поблизу перехрестя вул. Чумаченко та Північнокільцевій у м. Запоріжжі, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов до потерпілої ОСОБА_6 , та раптово кулаком правої руки наніс останній один удар в область обличчя, внаслідок чого потерпіла впала на землю.
У подальшому, коли ОСОБА_6 підвелась на ноги, ОСОБА_8 знову наніс останній удар в область обличчя, внаслідок чого потерпіла знову впала на землю. Вказаними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці верхньої губи ліворуч, садна та крововилив у слизову оболонку нижньої та верхньої губ, синець у проекції правої дуги нижньої щелепи, що у сукупності кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.
Після цього, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, схопивши сумку потерпілої, намагався вирвати її разом з майном, яке знаходилося у сумці, загальною вартістю 2 000 грн. Водночас, на вказані злочині дії обвинуваченого, ОСОБА_6 здійснила активний супротив: почала тягнути сумку у свій бік та при цьому вголос кликала на допомогу.
Враховуючи такий супротив з боку потерпілої, ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, тим самим з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Крім цього, 07.12.2018 року, приблизно о 06 год. 40 хв., ОСОБА_8 , знаходячись перед входом в під`їзд багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи умисно, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, з корисливих мотивів, раптово напав на потерпілу ОСОБА_4 , яка виходила з вказаного будинку, а саме: кулаком правої руки наніс один удар в обличчя, внаслідок якого потерпіла впала на коліна, чим спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Далі, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, із застосуванням сили з лівої руки потерпілої зірвав сумку чорного кольору, вартістю 860 грн., в якій знаходилось:
- мобільний телефон «SAMSUNG GALAXY-A5» в корпусі чорного кольору, з IMEI (1) НОМЕР_1 , IMEI (2) НОМЕР_2 , вартістю 10 000 грн., з двома сім-картками операторів «Київстар» та «Водафон», на рахунку яких були грошові кошти загальною сумою 20 грн., в силіконовому чохлі вартістю 100 грн.;
- гаманець бордового кольору, вартістю 150 грн., в якому знаходилися дві банківські карти, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють;
- грошові кошти в сумі 2 233 грн.;
- сумка з косметикою, вартістю 200 грн.;
- дві зв`язки ключів; пропуск до ПАТ «ЗАЛК»; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 ; мобільний телефон «NOKIA» з сім-карткою оператора «МТС», які матеріальної цінності для потерпілої не представляють.
Такими чином, з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 заволодів вказаним майном потерпілої ОСОБА_4 , спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 13 563 грн.
Після цього, ОСОБА_8 по ходу руху, покидаючи місце злочину, позбавився частини викраденого, з метою приховання слідів злочину та викинув на землю сумку з вищевказаним викраденим майном, при цьому залишивши собі мобільний телефон «SAMSUNG GALAXY-A5», з двома сім картками операторів «Київстар» і «Водафон», в силіконовому чохлі, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_8 як скоєння злочинів, передбачених:
- ч.2 ст.187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою яка раніше вчинила розбій по епізоду заволодіння майном потерпілої ОСОБА_4 ;
- ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України за ознаками незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, під час якого особа з причин, що не залежали від її волі не вчинила усіх дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця по епізоду замаху на викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187 та ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, він визнає у повному обсязі, і пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті.
Водночас, обвинувачений зазначив, що цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_4 визнає частково. Від надання показань у судовому засідання ОСОБА_8 відмовився, також відмовився і від відповідей за запитання суду та інших учасників процесу.

У подальшому, під час судового розгляду, після зміни прокурором обсягу обвинувачення в частині загальної суми збитків, спричинених потерпілій ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_8 пояснив суду, що вину по зміненому обвинуваченню він також визнає повністю, а цивільний позов потерпілою ОСОБА_4 лише частково у сумі 5 000 грн.
При цьому, пояснив, що у ніч на 07.12.2018 року він відпочивав зі своїми друзями у компанії, де сталася сварка, тому він перебував у дуже нервовому та збудженому стані. Прогулюючись по Комунарському району м. Запоріжжя, в районі перехрестя вул. Північнокільцевій та Чумаченка, приблизно о 6-00 год. 07.12.2018 року він побачив ОСОБА_6 , до якої підійшов та кулаком руки вдарив останню в обличчя. Після цього він точно не пам`ятає, чи впала потерпіла, але остання почала голосно кричати, тому він відійшов у бік та почав спілкуватися з перехожим чоловіком. Потім, він знову підійшов до ОСОБА_6 , якій завдав аналогічний удар в обличчя, після чого почав виривати у потерпілої з рук жіночу сумку. Проте, ОСОБА_6 вчинила супротив, не віддавала сумку та голосно кричала. Він, злякавшись, що крики потерпілої привернуть увагу, покинув місце скоєння злочину та направився дворами у бік вул. Ситова.
Приблизно через двадцять хвилин, перебуваючи біля одного з будинків на вказаній вулиці, він побачив ОСОБА_4 , до якої також підійшов та кулаком руки вдарив потерпілу в обличчя. Після цього, він забрав жіночу сумку ОСОБА_4 та покинув місце скоєння злочину. З сумки, в якій знаходився гаманець, окремо гроші, мобільний телефон та інші речі, він витягнув мобільний телефон, а сумку з іншими речами викинув. У подальшому, мобільний телефон за 1 000 грн. він здав до ломбарду.
У стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, він під час скоєння злочинів, не перебував, чому він вчинив вказані дії, пояснити не може, але він під час цього не переслідував корисливу мету. Розкаюється у скоєному та просить вибачення у потерпілих.
Таким чином, з аналізу змісту показань обвинуваченого випливає, що ОСОБА_8 фактично свою вину у повному обсязі не визнав, незважаючи на такі запевнення останнього.

Крім показань обвинуваченого, на думку суду, вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- даними протоколу прийняття заяви від ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 07.12.2018 року, згідно яких потерпіла просить органи поліції притягти до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 07.12.2018 року на перехресті вул. Північнокільцева - вул. Чумаченко у м. Запоріжжі відносно неї скоїла злочин;

- даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0004036, згідно яких ОСОБА_6 звернулася до Комунарського ВП із заявою про вчинення злочину, правова кваліфікація злочину ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України;

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка суду пояснила, що вона працює вихователькою у дитячому садочку, тому на роботу приходе рано. 07.12.2018 року, вона, приблизно о 06-00 год. вийшла з дому та направлялася на роботу. Підходячи до перехрестя вул. Північнокільцева та Чумаченко у м. Запоріжжі, їй назустріч йшов обвинувачений.
Порівнявшись з нею, ОСОБА_8 несподівано наніс їй один удар кулаком в обличчя. Від цього удару вона впала на землю та почала голосно кликати на допомогу. Обвинувачений після нанесення удару відійшов у бік до якогось чоловіка. Коли вона піднялась, ОСОБА_8 вдруге підійшов до неї і наніс їй аналогічний удар, від якого вона знову впала. При цьому, обвинувачений схопив ручки її жіночої сумочки по типу «клатч» та почав її виривати з її рук. Вона голосно кричала та гукала на допомогу, а також тягла сумку до себе, тобто намагалася не віддати її. Обвинувачений намагався відкрити сумку, але не зумівши її викрасти побіг з місця подій. Після цього, вона перебігла дорогу та зустріла жінку, яка викликала «швидку» допомогу.
Обвинуваченого без сумніву вона впізнає, як особу, що намагалася скоїти злочин. Вона відразу ОСОБА_8 впізнала і під час проведення впізнання у відділенні поліції. У сумці, яку намагався викрасти обвинувачений, був гаманець з грошима у сумі 300 грн., а також її паспорт громадянина України та мобільний телефон, який вона купувала у серпні 2018 року. Після вказаних ударів у неї була розірвана губа та були синці на обличчі;

- даними висновку експерта №1466 від 11.12.2018 року, згідно якого рана в ділянці верхньої губи ліворуч; садна та крововилив у слизову оболонку нижньої та верхньої губ, синець у проекції правої дуги нижньої щелепи у ОСОБА_6 самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворилися від не менше ніж одноразового впливу тупого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не було відображено.

Також, крім показань ОСОБА_8 , суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- даними рапорту чергового Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про факт повідомлення зі служби «102» про звернення ОСОБА_4 про скоєний відносно неї злочин та звернення до «швидкої» допомоги;

- даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0004036, згідно яких ОСОБА_4 звернулася про вчинення злочину, попередня правова кваліфікація злочину ч.2 ст.186 КК України;

- показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка суду пояснила, що вона 07.12.2018 року, приблизно о 06 год. 40 хв. виходила з під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де вона мешкає. При цьому, вона здійснила декілька шагів, та несподівано з-за кутка вискочив обвинувачений, який кулаком вдарив її в обличчя, після чого вона впала на коліна.
Після цього, вона відчула, що обвинувачений вирвав з її лівої руки жіночу сумку та зник з місця скоєння злочину. ОСОБА_8 без сумніву вона впізнає, як особу, що скоїла злочин. У подальшому, вона повернулася додому, звідки викликали «швидку допомогу» та поліцію.
У викраденій сумці, яка коштує 860 грн., у неї було наступне майно: мобільний телефон «SAMSUNG GALAXY-A5» в корпусі чорного кольору, вартістю 10 000 грн., з двома сім-картками, на рахунку яких було близько 20 грн., в силіконовому чохлі вартістю 100 грн.; гаманець бордового кольору, вартістю 150 грн., в якому знаходилися грошові кошти у сумі 1233 грн. та банківські карти; окремо грошові кошті у вітальному конверті у сумі 1 000 грн; косметичка, вартістю 200 грн, а також інші речі, які матеріальної цінності для неї не представляють. У подальшому, їй повернули сумку, з якої обвинувачений не викрав гроші, а пізніше слідчий їй повернув і мобільний телефон «SAMSUNG GALAXY-A5».
Внаслідок удару ОСОБА_8 вона перебувала на лікарняному з 07.12 по 22.12.2018 року. У неї лікарі виявили перелом кісток носу, синець навколо правого ока та на ліктьовому суглобі. Синець на суглобі, можливо, утворився від її падіння після удару;

- даними, отриманими під час огляду місця події від 07.12.2018 року з фототаблицею до нього, згідно яких біля магазину «АТБ», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченко, 30 було виявлено сумку чорного кольору з паспортом на ім`я ОСОБА_4 та іншими предметами;

- даними, отриманими під час огляду 07.12.2018 року мобільного телефону «SAMSUNG GALAXY-A5» в корпусі чорного кольору, добровільно наданого свідком ОСОБА_9 з IMEI (1) НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_3 , які співпадають з номерами IMEI мобільного телефону, викраденого у ОСОБА_4 ;

- даними, отриманими під час огляду 10.12.2018 року сумки чорного кольору, в якій виявлено: гаманець з грошовими коштами у сумі 1233 грн та банківськими картками, вітальний конверт з грошима у розмірі 1 000 грн., сумку з косметикою, зв`язку ключів; пропуск до ПАТ «ЗАЛК»; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 ;

- даними, отриманими під час пред`явлення особи для впізнання від 07.12.2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 07.12.2018 року, близько 07-00 год. продала йому мобільний телефон «SAMSUNG GALAXY-A5» в корпусі чорного кольору з IMEI (1) НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_3 ,

- даними, отриманими під час пред`явлення особи для впізнання від 07.12.2018 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_4 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 07.12.2018 року, скоїла відносно неї злочин;

- даними висновку експерта №1467 від 10.01.2019 року, згідно якого закритий перелом кісток носу у ОСОБА_4 сам за собою кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Синець правої ділянки очної ямки з розповсюдження на спинку носа з садном в ділянці нижнього повіка, синці правої щічної ділянки, в ділянці правового ліктьового суглоба у потерпілої самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (предметів). Весь комплекс тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_4 міг утворитися від не менше ніж дворазового травматичного впливу. Об`єктивно висловитися про кількість нанесених ударів не є можливим;

- показаннями експерта ОСОБА_10 , який у судовому засіданні підтвердив висновки судово-медичної експертизи №1467 від 10.01.2019 року, зазначивши, що він виявив при дослідженні дворазовий травматичний вплив на тіло потерпілої ОСОБА_4 , але це не свідчить, що обвинуваченим було нанесено 2 удари. Тілесне ушкодження на правому ліктьовому суглобі потерпілої могло утворитися через падіння останньої;

- речовими доказами: сумкою чорного кольору, грошовими коштами у сумі 2233 грн, гаманцем, банківськими картами, сумкою з косметикою, зв`язками ключів; пропуском до ПАТ «ЗАЛК»; паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , мобільним телефоном «SAMSUNG GALAXY-A5» в корпусі чорного кольору.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).
В даному випадку, на думку суду, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 та ч.2 ст.187 КК України.

В обвинувальному акті, у формулюванні обвинувачення ОСОБА_8 по епізоду розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_4 слідчий зазначив, що останній було спричинено: «тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу, синець правої ділянки очної ямки з розповсюдження на спинку носа з садном в ділянці нижнього повіка, синці правої щічної ділянки, які згідно з висновком за результатами проведення судово-медичної експертизи №1467 від 12.12.2018, в сукупності кваліфікуються як: легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я».
Водночас, дослідивши вказаний висновок експерта та показання експерта ОСОБА_10 , надані у судовому засіданні, який підтвердив свої висновки, суд встановив, що слідчим у формулюванні обвинувачення невірно було викладено вказані висновки експерта та у неповному обсязі зазначено легкі тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_4 .

Так, при описі легких тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_4 , слідчий зазначив, що «синець правої ділянки очної ямки з розповсюдження на спинку носа з садном в ділянці нижнього повіка, синці правої щічної ділянки». Разом із тим, відповідно до вказаного висновку експерта потерпілій були спричинені легкі тілесні ушкодження, які самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а саме: «синець правої ділянки очної ямки з розповсюдження на спинку носа з садном в ділянці нижнього повіка; синці правої щічної ділянки, в ділянці правового ліктьового суглоба». Тобто, фактично слідчий у формулюванні обвинувачення не вказав розташування синців правої щічної ділянки.
Під час судового розгляду прокурор у порядку ст. 338 КПК України не скористався своїм правом уточнити обсяг обвинувачення ОСОБА_8 з приводу спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 .
Частиною 1 статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Самостійне уточнення судом обвинувачення ОСОБА_8 в частині розташування тілесного ушкодження «синців правої щічної ділянки» призведе до того, що суд фактично збільшить обсяг обвинувачення, тобто ОСОБА_8 буде обвинувачуватися, що крім інших, він спричинив ОСОБА_4 ще тілесне ушкодження в ділянці правового ліктьового суглоба, що є неможливим, виходячи з принципів кримінального процесу. Суд, зберігаючи принцип неупередженості і безсторонності судового розгляду, не вправі самостійно, на шкоду особі змінювати формулювання обвинувачення, так як вказана дія порушить право обвинуваченого на захист.

Крім того, відповідно до висновків експертизи №1467 від 10.01.2019 року закритий перелом кісток носу у ОСОБА_4 сам за собою кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Слідчий у обвинувальному акті вказав, що це тілесне ушкодження кваліфікується лише у сукупності з іншими тілесними ушкодженнями. В даному випадку суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення ОСОБА_8 спричинення останнім інших тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , крім переламу кісток носу. Вказане уточнення обвинувачення не призведе до погіршення становища обвинуваченого, тому буде відповідати положенням ч.3 ст.337 КПК України.

До твердження обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно того, що у нього не було корисливого мотиву під час вчинення злочинів, суд відноситься критично. Аналіз дій обвинуваченого, свідчить, що останній діяв саме з таких мотивів. Так, в інкримінованих ОСОБА_8 злочинах предметами посягання було саме майно потерпілих. Крім того, обвинувачений після невдалої спроби заволодіти майном ОСОБА_11 продовжив свої дії відносно майна ОСОБА_4 . Також, факт продажу викраденого мобільного телефону ОСОБА_4 свідчить про корисливий мотив дій ОСОБА_8 .

В ході судового розгляду суд також дослідив документи, що характеризують особистість обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.
В обвинувальному акті зазначено, що слідчим виявлено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Водночас, твердження обвинуваченого про його каяття, на думку суду, не відповідає дійсності. Під час свого допиту ОСОБА_8 попрохав вибачення у потерпілих фактично лише після такої пропозиції з боку прокурора, а щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини і готовність підлягати кримінальній відповідальності. Обвинувачений фактично своєї вини повністю не визнав та суду намагався довести, що у нього був відсутній корисливий мотив злочинів. Також, під час судового розгляду не було встановлено, що обвинувачений своїми діями активно сприяв розкриттю злочину. Отже, судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , не встановлено.
Обставиною, обтяжуючою покарання ОСОБА_8 є рецидив злочинів.
Доводи захисника щодо неможливості врахування рецидиву злочину, так як у формулюванні обвинувачення ця обставина визнана кваліфікуючої ознакою, суд не приймає до уваги, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. ОСОБА_8 має судимості за умисні злочини, що підтверджується даними кримінального провадження.
Відповідно до ч.4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
В даному кримінальному провадженні рецидив злочину визнається кваліфікуючою ознакою лише під час кваліфікації дій ОСОБА_8 за епізодом розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_4 : «вчинений особою яка раніше вчинила розбій», тобто рецидив тотожних злочинів (так званий спеціальний рецидив). А під час кваліфікації дій ОСОБА_8 за епізодом замаху викрадення майна у потерпілої ОСОБА_6 рецидив злочину відсутній як кваліфікуюча ознака, а така кваліфікуюча ознака як «повторність» не є тотожною з рецидивом злочину. Тому, суд вважає, за можливе врахувати рецидив злочину як обставину, обтяжуючу покарання ОСОБА_8 .

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, які відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжкими, суспільну небезпечність та характер скоєного злочинів (скоєння злочинів із застосуванням фізичного насильства відносно потерпілих жінок у короткий період часу), особу обвинуваченого: раніше неодноразово судимий за скоєння умисних, у т.ч. корисливих злочинів, має постійне місце мешкання, одружений, не працює, його вік та здоров`я (на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває), відсутність осіб на утриманні.

Враховуючи особистість ОСОБА_8 , конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
З урахуванням відсутності виняткових обставин, суд не вбачає підстав для застосування вимог ч.3 ст.377 КПК України та вважає за необхідне залишити запобіжний захід ОСОБА_8 тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Також, на думку суду, обвинуваченому необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 , виходячи з приписів ч.5 ст.72 КК України.

Доводи захисника та обвинуваченого щодо застосування вимог ч.1 ст.69 КК України, суд не приймає до уваги, так як відсутні підстави для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, враховуючи встановлені судом обставини.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_4 заявлений цивільний позов про моральну шкоду на суму 50 000 грн.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленим КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Вина ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на думку суду, повністю доведена.

Обґрунтовуючи свій цивільний позов, потерпіла вказала, що своїми діями обвинувачений спричинив їй моральні страждання, так як у неї до цього часу залишився страх пересуватися самостійно по вулиці. Тепер її кожного робочого дня щоранку та щовечора її проводжає та зустрічає з роботи чоловік. Вона стала нервова, постійно відчуває емоційний дискомфорт, що супроводжується почуттям розгубленості та тривоги, страху за своє життя. Після злочину, змінився їй ритм життя, вона постійно проходила курси лікування, у т.ч. по зору, так як він погіршився. Крім того, від удару у неї зламався зубний міст, який не підлягає ремонту. Враховуючи викладені обставини потерпіла ОСОБА_4 вважає, що їй спричинено моральну шкоду, яку оцінює у суму 50 000 грн.
Суд вважає, що вказані обставини не викликають сумнівів. Оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з характеру й обсягу страждань, які виникли внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , зміни нормального ритму життя (відсутність можливості певний час продовжувати трудову діяльність), необхідності певний період часу витрачати на лікування та відновлення попереднього психологічного стану та здоров`я. Виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України, суд вважає позовні вимоги потерпілої необхідно задовольнити частково, а саме у сумі 35 000 грн.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя 11.12.2018 року накладено арешт на мобільний телефон «SAMSUNG GALAXY-A5» в корпусі чорного кольору, з IMEI (1) НОМЕР_1 , IMEI (2) НОМЕР_2 .
Крім того, постановами слідчого майно потерпілої ОСОБА_4 , а саме: сумка чорного кольору, грошові кошти у сумі 2233 грн, гаманець, банківські карти, сумка з косметикою, зв`язки ключів; пропуск до ПАТ «ЗАЛК»; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , мобільний телефон «SAMSUNG GALAXY-A5» в корпусі чорного кольору визнані речовими доказами.
Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому:
- гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю). Враховуючи, що предмети, що визнані речовими доказами, були предметом злочину відносно потерпілої ОСОБА_4 , вони повернуті останній, тому, це майно необхідно залишити потерпілій.

Арешт, накладений на мобільний телефон «SAMSUNG GALAXY-A5» в корпусі чорного кольору, згідно ч.4 ст.174 КПК України, суд скасовує.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, на підставі яких призначити йому покарання:
- за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.187 КК України у виді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі із конфіскацією усього майна обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно призначити покарання у виді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі із конфіскацією усього майна обвинуваченого.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн. У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Речові докази:
- сумка чорного кольору, грошові кошти у сумі 2233 грн, гаманець, банківські карти, сумка з косметикою, зв`язки ключів; пропуск до ПАТ «ЗАЛК»; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , мобільний телефон «SAMSUNG GALAXY-A5» в корпусі чорного кольору, що передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4 залишити останній.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишити запобіжний захід тримання під вартою.
Зарахувати у строк покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 07.12.2018 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Скасувати арешт на мобільний телефон «SAMSUNG GALAXY-A5» в корпусі чорного кольору, з IMEI (1) НОМЕР_1 , IMEI (2) НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя 11.12.2018 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1