Провадження №11-кп/801/1216/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року у кримінальному провадженні №0005946 від 27.12.2017 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
На розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовлено, продовжено строк дії обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб до 04.11.2019 включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 оскаржив дане судове рішення в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та обрати запобіжний захід, не пов`язаний з утриманням під вартою.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що ризики переховування та незаконного впливу на потерпілого і свідків є недоведеними, а ухвала постановлена із порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_7 та його підзахисний ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду
Заслухавши доповідача, виступи прокурора, захисника, думку обвинуваченого, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції встановив та виходив з того, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, ні він, ні його захисники не навели суду підстав для зміни, скасування запобіжного заходу а також дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не зможе запобігти встановленим судом ризикам.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції при питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі було враховано обставини, що вказують на міцність його соціальних зв`язків тяжкість правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, оцінка ризику втечі підсудного має проводитись з посиланням на ряд факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що дає підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене, може переховуватися від суду, оскільки у разі ухвалення обвинувального вироку суду, особа може бути засуджена до реальної міри покарання, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на потерпілу та свідків або іншим чином.
Посилання захисника на відсутність претензій з боку потерпілої судом не можуть бути враховані, оскільки дані про це в матеріалах провадження відсутні.
Доводи апеляційної скарги щодо незгоди із кваліфікацією дій обвинуваченого, застосуванням обтяжуючої обставини також не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки питання доведеності вини особи не є предметом розгляду у цьому провадженні, та віднесено законом до компетенції суду під час розгляду справи по суті, тоді як предметом цього розгляду є вирішення питання доцільності продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, та вважає, що встановлені обставини дають підстав вважати, що ризики в кримінальному провадженні, які стали підставою для застосування судом щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та вірогідність їх настання є досить високою, достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.
Наявність тих фактів, що обвинувачений має постійне місце проживання соціальні зв`язки, не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Водночас, як вбачається, наявність сім`ї не стала достатнім стримуючим фактором протиправної діяльності обвинуваченого.
Колегія суддів вважає, що викладене нівелює доводи захисника про не доведення прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та з урахуванням викладеного, погоджується з рішенням суду щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки прокурором в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Посилання захисника на відсутність письмового клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, а також те, що суд, відмовивши стороні захисту у клопотанні про зміну запобіжного заходу, автоматично продовжив дію раніше обраного запобіжного заходу, колегія суддів вважає необгунтованими, з огляду на наступне.
Як вбачається з журналу судового засідання від 06 вересня 2019 року, саме прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 з усним обґрунтуванням доцільності продовження цього строку.
Тоді ж, під час відповідного обговорення доводів клопотання сторони обвинувачення, захисником ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції фактично задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що оскільки судом першої інстанції розглядались вище зазначені клопотання, як сторони захисту, так і сторони обвинувачення в порядку ст.331 КПК України, звернення прокурора у провадженні до суду виключно з письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою не є процесуально обов`язковим.
При цьому, ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Щодо посилання захисника на стан здоров`я обвинуваченого, суд приймає їх до уваги, разом з тим звертає увагу, що даних про захворювання або інші обставини, які унеможливлювали б перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора, матеріали судового провадження не містять.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя