Справа №295/9932/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового

засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000164 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, громадянина України, одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , учасника бойових дій, раніше судимого:

03.08.2018 Богунським районним судом м. Житомира за ч.4 ст.407,69 КК України на 2 місяці арешту;

засудженого: 12.04.2019 Богунським районним судом м. Житомира за ч.4 ст. 407, 69 КК України на 6 місяців арешту, кінець строку 21.11.2019,

за ч.4 ст. 407 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем за контрактом в/ч НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 11,16,49,111,112,200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, 15.04.2019 року о 08 год. 00 хв., не з`явився вчасно на службу до в/ч НОМЕР_1 , що дислокується за адресою АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням військових обов`язків до 20 травня 2019 року.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю і показав, що 15.04.2019 вчасно не з`явився на військову службу, у зв`язку з хворобою сина, який потребував постійного догляду, а дружина самостійно не змогла забезпечити його догляд, оскільки працює в школі. Крім того, він звертався до командування про надання йому щорічної відпустки за 2019 рік, але йому відмовили, у зв`язку з цим стався нервовий зрив та він залишився вдома доглядати за сином. Зазначив, що притягувався до адміністративної відповідальності за перебування в стані алкогольного сп`яніння під час проходження військової служби. Щиро розкаюється у вчиненому злочині та просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого доведена безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показами свідка, документами.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що займає посаду заступника командира в/ч НОМЕР_2 з вересня 2017 року. За цей період часу було зафіксовано 11 випадків самовільного залишення військової частини Кашперуком, з яких вісім разів притягувався до адміністративної відповідальності, тричі до кримінальної, крім того останній неодноразово перебував на служби у нетверезому стані, за що також притягувався до відповідальності. Зазначив, що ОСОБА_7 15 квітня 2019 повторно, без дозволу командування залишив військову частину.

20.08.2014 ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України. 13.09.2016 ОСОБА_3 призначено на посаду командира 2 навчальної роти-старшого викладача 2 навчального батальйону в/ч НОМЕР_1 .

Згідно акту службового розслідування встановлено, що 15.04.2019 виявлено відсутність ОСОБА_3 на військовій службі.

З дослідженого в судовому засіданні графіку відпусток на 2019 рік ОСОБА_8 мав відпустку з 25.04.2019 на 35 календарних днів. Зазначений доказ спростовує доводи обвинуваченого, що командування відмовило йому у наданні відпустки, оскільки така відпустка була передбачена, однак останній не з`явився до військової частини 15.04.2019 та був відсутній до 20.05.2019.

Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує його умисні дії: за ст. 407 ч.4 КК України, які виразились у нез`явленні військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання ст. 65 КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ч.4 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину повторно.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, характеризується посередньо, є учасником бойових дій в зоні АТО, має на утриманні неповнолітню дитину, критично ставиться до вчиненого.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню інших злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а тому обирає йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції.

При цьому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ст.69,75 КК України при призначенні покарання, так ОСОБА_8 будучи раніше судимим, 12.04.2019 був визнаний судом винуватим за ч.4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначено основне покарання, шляхом переходу до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України, а саме до покарання у виді арешту, отже судом двічі вирішувалося питання застосування ст.69 КК України, однак висновків обвинувачений не зробив і повторно вчинив аналогічний тяжкий злочин.

Передбачене ст. 54 КК України позбавлення військового звання є додатковим покаранням і призначення цього покарання є правом, а не обов`язком суду, який призначає його за своїм розсудом з урахуванням конкретних обставин справи та особи винного. Суд приходить до висновку про відсутність підстав доцільності для застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення військового звання.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існує ризик, що обвинувачений буде переховуватися від суду.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання за цим законом - 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати до покарання невідбуте ОСОБА_3 покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2019 року та призначити остаточне покарання 3 (три) роки 1 (один місяць) позбавлення волі.

Обвинуваченому ОСОБА_3 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення (перебування на гапутвахті в період судового розгляду) з 09 липня 2019 по день набрання вирокм законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1