Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/304/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 146 (123) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000276за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_9 , на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 21.03.2017 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пальміра, Золотоніського району, Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2018 року народження, приватний підприємець, раніше не судимого;
визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ст.76 КК України покладено такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань апробації
Виправдано за ч.2 ст.28, ч. 1 ст.129 та ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України - за відсутністю в його діях складу злочину.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкаси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2014 р.н., працює неофіційно, раніше не судимого;
визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ст.76 КК України покладено такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації
Виправдано за ч.2 ст.28, ч.1 ст.129 та ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України - за відсутністю в його діях складу злочину.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Черкаси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, тимчасово не працюючого, має на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, раніше не судимого

визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки. На підставі ст.76 КК України покладено такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації
Виправдано за ч.2 ст.28, ч.1 ст.129 та ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України - за відсутністю в його діях складу злочину.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Черкаси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , громадянина України, українця, з вищою освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України покладено обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, -
Виправдано за ч.2 ст.28, ч.1 ст.129 та ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України - за відсутністю в його діях складу злочину.

за участі інших учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_12 ,

захисників - ОСОБА_13 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 .

В апеляційних скаргах:
Обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 , просять вирок суду скасувати в частині обвинувачення за ч.2 ст.146 КК України та закрити справу на підставі п.п. 2,3 ч.1 ст.284 КПК України.
Мотивують свої вимоги тим, що достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення стороною обвинувачення не надано. Звертає увагу, що суд обґрунтував свій висновок про доведеність вини у вчиненні ОСОБА_6 злочину за ч.2 ст.146 КК України лише на показах потерпілих.
Крім того, зазначає, що стороною обвинувачення були допущені грубі помилки, на які суд не звернув уваги, а саме, не вірно кваліфіковано дії за ч.2 ст.146 КК України, оскільки, органи обвинувачення повинні були виключити дану статтю, як додаткову статтю, так як обвинувачення висувалось обвинуваченому, як службовій особі, а при інкримінуванні ч.2 ст.365 КК України ч.2 ст.146 КК України додатково не застосовується. До того ж, апелянт вказує, на відсутність проведення органом досудового розслідування ряду слідчих дій, які мали бути проведені для доведення вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Обвинувачений ОСОБА_8 та і його інтересах захисник ОСОБА_7 , просять скасувати вирок в частині обвинувачення за ч.2 ст.146 КК України та закрити справу на підставі п.п. 2,3 ч.1 ст.284 КПК України. Мотиви вимог апеляційної скарги аналогічні обґрунтуванню апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 .

Прокурор ОСОБА_9 просить вирок Черкаського районного суду Черкаської області скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.129, ч.2 ст.146, ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 365 КК України та призначити їм покарання: за ч.2 ст.28 ч.1 ст.129 КК України 2 роки обмеження волі, за ч.2 ст.146 КК України- 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 28 ч.2 ст.365 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити до відбування 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на 3 роки.
Мотивує свої доводи тим, що суд безпідставно прийшов до висновку про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.129 КК України, оскільки факт наявності зброї у обвинувачених та її застосування з метою здійснення погроз потерпілим, вчинений за попередньою змовою, доведений повністю, що підтверджується показами самих потерпілих.
Звертає увагу, що суд прийшов до помилкових висновків про відсутність в діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки за ч.2 ст.146 КК України як вчинення злочину із використанням зброї та про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.365 КК України. Зазначає, що обвинувачені будучи службовими особами, та маючи спеціальні звання, вчинили дії, які явно виходили за межі наданих їм прав чи повноважень, що супроводжувалися насильством і завдало істотної шкоди потерпілим.
Суд приймаючи рішення про відсутність в діях обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 складів злочинів, передбачених ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 129 та ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 365 КК України надав неналежну правову оцінку дослідженим в ході судового розгляду доказам.
Зазначає, що суд за наявності на те достатніх підстав не застосував закон, який підлягає застосуванню, а саме до обвинувачених на застосовано ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 129 та ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 365 КК України та не призначено їм відповідну міру покарання, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Призначене судом обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст. 146 КК України за своїм видом і розміром є несправедливим через його м`якість, оскільки не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

Короткий зміст суті справи:

Вироком обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 визнано винними за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, як викрадення двох осіб за попередньою змовою групою осіб.

За ч.2 ст.28, ч.1 ст.129, ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України суд першої інстанції прийшов до висновку щодо відсутності складу злочину, з таких підстав.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 обвинувачуються в тому, що в ніч з 12.04.2014 року на 13.04.2014 року близько 02-ої години ОСОБА_10 та ОСОБА_8 разом з дружинами, прибули в бар «Сафарі», що знаходиться по вул. Жовтневій у с. Червона Слобода, Черкаського району, Черкаської області, для святкування дня народження дружини ОСОБА_10 , де у них виник конфлікт із жителями с. Червона Слобода ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , в ході якого були спричинені тілесні ушкодження обвинуваченому ОСОБА_10 та потерпілому ОСОБА_14 .
Цього ж дня, близько 21-ої години 30 хвилин ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на автомобілі «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , з метою подальшого вияснення відносин з потерпілими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , попередньо з`ясувавши місце їх проживання, приїхали до вулиці Пушкіна у с. Червона Слобода, Черкаського району, та перебуваючи поблизу домоволодіння № 1 по вул. Пушкіна у с. Червона Слобода близько 22-ої години зустріли ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , переслідуючи мету спричинення їм тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 та ОСОБА_17 вийшовши з автомобіля назустріч ОСОБА_14 почали наносити йому удари в різні частини тіла. При цьому ОСОБА_10 завдав ОСОБА_14 удар рукою в обличчя, в результаті чого останній впав. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_10 та ОСОБА_17 нанесли ОСОБА_14 численні удари ногами в область голови та тулубу, після чого застосували до нього спеціальні засоби кайданки.
У цей час ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , маючи на меті виконання домовленості по спричиненню тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , застосували до ОСОБА_15 спеціальні засоби - сльозогінний газ та кайданки.
У подальшому ОСОБА_10 , спільно за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_18 та ОСОБА_11 , проти волі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 із застосуванням сили посадили їх на заднє сидіння автомобіля «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , та грубо порушуючи конституційні права ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на вільне пересування, на автомобілі«DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_11 , відвезли їх до лісосмуги, що розділяє сільськогосподарські поля на 106 кілометрі автодороги між селами Леськи та Червона Слобода, Черкаського району, де близько години виясняли причини та обставини конфлікту, який відбувся між потерпілими та обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_17 в кафе «Сафарі», а потім на цьому ж автомобілі доставили потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на вул. Пушкіна в с. Червона Слобода, Черкаського району.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 обвинувачуються в тому, що близько 22 години 30 хвилин 13.04.2014 року, грубо порушуючи конституційні права ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на вільне пересування, на автомобілі «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , відвезли їх до лісосмуги, що розділяє сільськогосподарські поля на 106 кілометрі автодороги між селами Леськи та Червона Слобода Черкаського району, де не знімаючи з рук ОСОБА_14 та ОСОБА_15 кайданки, почали погрожувати їм фізичною розправою, при цьому ОСОБА_6 з метою залякування останніх було продемонстровано предмет схожий на пістолет, діставши який, він дослав патрон у патронник за допомогою характерної дії відведення затвору, чим виразив намір застосування зброї, пригрозивши вбивством, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 сприйняли, як реальну загрозу їх життю і здоров`ю, тобто у погрозі вбивством за попередньою змовою групою осіб, у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 1 ст.129 КК України.
Також органом досудового розслідування ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 обвинувачуються в тому, що вони, працюючи дільничими інспекторами Соснівського райвідділу міліції м. Черкаси УМВС в Черкаській області, тобто будучи працівниками правоохоронного органу, який виконує завдання щодо захисту життя, здоров`я, прав і свобод громадян, із використанням зв`язків серед співробітників міліції попередньо домовившись, з метою незаконного позбавлення волі та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , з`ясувавши місце їх проживання, 13.04.2014 року близько 21-ої години 30 хвилин на автомобілі «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_11 , прибули до вулиці Пушкіна у с. Червона Слобода, Черкаського району, де переслідуючи мету спричинення їм тілесних ушкоджень, перевищуючи владу, явно виходячи за межі наданих їм повноважень, проти волі потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , посадили їх на заднє сидіння автомобіля «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , відвезли їх до лісосмуги, що розділяє сільськогосподарські поля на 106 кілометрі автодороги між селами Леськи та Червона Слобода, Черкаського району, продовжували погрожувати їм фізичною розправою та вбивством, чим при цьому ОСОБА_6 з метою залякування останніх було продемонстровано вогнепальну зброю, діставши яку, він дослав патрон у патронник за допомогою характерної дії відведення затвору, чим виразив намір до застосування зброї, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 сприйняли, як реальну загрозу їх життю і здоров`ю тобто вчинили кримінальне правопорушення - перевищення влади, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм прав чи повноважень, що супроводжувалось погрозою застосування насильства і завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, вчиненого за попередньою змовою групою осіб. Тобто вчинили, дії передбачені ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.28, ч.1 ст.129 КК України погроза вбивством за попередньою змовою групою осіб, оскільки в судовому засіданні обвинувачені не визнавали самого факту погрози вбивством відносно потерпілих, а потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суду дали показання, що залякування ОСОБА_6 «вас що пристрелити» не сприйняли як реальну погрозу вбивством, показавши суду, що ОСОБА_6 погрожував предметом, схожим на пістолет, але ніяких намірів в подальшому на позбавлення їх життя, обвинувачені відносно них не застосовували, що об`єктивно позбавило потерпілих підстав реально боятися погрози вбивством.
Судом було встановлено, що у обвинувачених при викраденні ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , табельної зброї не було, яким видом зброї вони залякували потерпілих, сторона обвинувачення в судовому засіданні доказів не надала, що також свідчить про недоведеність їх винуватості в такому складі злочину, як погроза вбивством за попередньою змовою групою осіб.
Відсутність складу злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України перевищення влади, тобто умисному вчиненні працівниками правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм прав чи повноважень, що супроводжувались погрозою застосування насильства і завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, на думку суду першої інстанції підтверджується тим, що дії обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 були направлені на спричинення потерпілим тілесних ушкоджень та їх викрадення, вчинені на грунті виниклих неприязних відносин у зв`язку з подіями в барі «Сафарі» в ніч на 13 квітня 2014 року, а не обумовлені їх службовим становищем і не пов`язані з реалізацією їх службових повноважень щодо потерпілих, і не пов`язані з виконанням їх службових обов`язків, які передбачені Законом України «Про міліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, Положенням про службу дільничих інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 11.11.2010 року № 550.
Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачені потерпілим представниками міліції не представлялись, а самі потерпіли такі показання підтвердили.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , які просили подану апеляційну скаргу задовольнити, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення; обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_13 , які підтримали подану апеляційну скаргу, апеляційну скаргу прокурора без задоволення; прокурора, яка просила вирок суду скасувати, задовольнити подану апеляційну скаргу, апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення; обвинуваченого ОСОБА_11 , який просив задовольнити апеляційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , апеляційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення; обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив задовольнити апеляційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , апеляційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення; дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Законним є рішення,ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У відповідності до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №3 від 04.06.1993р., №12 від 03.12.1997р., №6 від 30.05.2008р., - у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.
Суд першої інстанції при постановленні вироку повинен вказати підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставини, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином кожний доречний важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь. Висновки у судовому рішенні повинні прямо впливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. При цьому недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидне порушення права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину та про винуватість обвинуваченого у його вчиненні з достовірністю випливають з матеріалів справи. Для цього у вироку повинні бути проаналізовані і оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд не виконав наведених вимог процесуального закону.

Виклавши у вироку докази обвинувачення, не проаналізував їх і не дав їм відповідної оцінки, не мотивував підстави для виправдання обвинувачених, а послався лише на те, що суд вважає, що в діях ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.28, ч.1 ст.129, ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, проте належне обґрунтування прийнятого рішення відсутнє. Не надано оцінку, що обвинувачені, займаючи посади в правоохоронних органах, діяли всупереч положенням та дійшли змови про вчинення протиправних дій щодо потерпілих, перебуваючи на службі, використовуючи спеціальні засоби, до яких мали доступ завдяки своєму службовому становищі.
Суд не надав належної оцінки показанням засуджених про те, що 13.04.2014 року, будучи при виконанні службових обов`язків спільно вирішили, що увечері цього ж дня поспілкуються з потерпілим з приводу подій, які мали місце напередодні 12.04.2014 року, що вказує на виникнення у осіб умислу на неправомірні дії щодо потерпілих під час виконання службових обов`язків, а застосування сльозогінного газу та наручників до потерпілих було зумовлено службовим становищем засуджених в силу наявного доступу до таких спеціальних засобів.

Досліджуючи докази по справі, суд першої інстанції не звернув уваги та не надав належної оцінки показанням потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про обставини вчинення злочинів, погрозу вбивства останніх ОСОБА_6 , демонструючи при цьому зброю, пістолет потерпілі сприйняли як реальну можливість застосування зброї, що підтверджено в ході слідчих експериментів, проведених за участі потерпілих.

Колегія суддів звертаю увагу на те, що мотивувальна частина обвинувального вироку повинна насамперед містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини й мотивів. Суд першої інстанції при постановленні вироку знехтував вимогами ст.374 КПК України, та обмежився лише тільки зазначенням обставин щодо обвинувачених у відповідності до обвинувального акту. За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості в повному обсязі перевірити всі обставини інкримінованого кримінального правопорушення, зважаючи на грубе порушення вимог чинного закону.

Зважаючи на викладене, зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції при здійсненні судового провадження, колегія суддів відносить до істотних порушень, які свідчать про однобічність та неповноту судового розгляду, порушення принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, які на думку колегії суддів є істотними, та не відповідають загальним засадам кримінального провадження (ст.ст. 9,20, 22,21,26 КПК України).

Допущені зазначені вище судом першої інстанції порушення вимог ст.370 КПК України в даний час перешкоджають апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 цього ж закону - підставами для скасування вироку суду.

Виходячи із положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Вказані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не можливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, навіть шляхом проведення повного дослідження всіх доказів по справі, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень ( ст.24 КПК України).

Істотні порушення вимог процесуального закону та відповідно до ст.415 КПК України є підставою для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Виходячи із передбачених ст.ст.7,9ч.6 КПК України загальних засад кримінального провадження, положень ст.409,412,415 КПК України, з метою забезпечення обвинуваченим реалізації їх права на захист, права сторін провадження на справедливий судовий розгляд та на оскарження процесуальних рішень, дотримання принципу змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвалений вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 21.03.2017 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

В ході нового судового розгляду суду необхідно суворо дотримуватись вимог КПК України, ретельно перевірити зібрані у справі докази щодо їх належності та допустимості, з урахуванням доводів прокурора, потерпілих, обвинувачених та їх захисників, надати належну оцінку всім доказам та постановити законне, обґрунтоване та належним чином мотивоване судове рішення.

У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального законодавства, колегія суддів не входить в обговорення про доведеність чи недоведеність обвинувачення та кваліфікації дій обвинувачених.

У відповідності до ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВР України, вимог інших актів законодавства.
З огляду на викладене, апеляційний суд позбавлений можливості постановити судове рішення, оскільки в останньому відсутнє зазначення мотивів прийняття такого рішення, то за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства змушений застосувати найприйнятніший спосіб розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, тому керуючись загальними засадами кримінального провадження п.2, п.13 ст. 7, ст. 9 КПК України, колегія суддів, вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора, вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Враховуючи, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не входить в обговорення всіх інших доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_9 , та вважає, їх такими, які підлягають перевірці під час нового судового розгляду. Також, при новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначенні у цій ухвалі та в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 404, 405, 407, 411, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та в їх інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 21.03.2017 року, стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2