У Х В А Л А
іменем України

29 листопада 2019 року м. Зміїв

Слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене начальником Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна,

у с т а н о в и в:

27.11.2019 слідчий Зміївського відділу поліції ОСОБА_4 під час досудового розслідування кримінального провадження №0001058 від 24.11.2019 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме на кирку із дерев`яною рукояткою.

На обґрунтування клопотання зазначено, що кримінальне провадження розпочато за повідомленням про спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, що відбулося 23.11.2019 близько 14:00 години в АДРЕСА_1 .

26.11.2019 під час проведення огляду місця події у домоволодінні за вказанеою адресою було виявлено кирку із дерев`яною рукояткою, яку вилучено до Зміївського ВП ГУНП в Харківській області.

Слідчий вважав, що тимчасово вилучена кирка із дерев`яною рукояткою може бути використана як доказ у кримінальному провадженні, а в разі повернення її вона може бути пошкоджена, знищена, прихована або реалізована, тому необхідно вжити заходів до її збереження шляхом накладення на неї арешту з передачею на зберігання до Зміївського ВП ГУНП в Харківській області.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 під час судового розгляду підтримали клопотання з підстав, викладених у ньому. Пояснили, що тимчасово вилучене майно є знаряддям злочину та визнано речовим доказом.

Особа майно, якої тимчасово вилучене, ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглянути клопотання слідчого за його відсутності, також вказав, що не заперечує проти накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Дослідивши доводи клопотання та матеріали кримінального провадження, вислухавши доводи прокурора та слідчого, дійшов наступного.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001058 відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесено до реєстру 24.11.2019.

З протоколу огляду місця події від 26.11.2019 вбачається, що під час огляду, який був проведений за згоди власника будинку ОСОБА_6 , у АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено кирку із дерев`яною рукояткою щодо якої вимагається арешт. В подальшому цей предмет визнаний речовим доказом, на підтвердження чого надана копія постанови слідчого від 26.11.2019.

Частиною першою, пунктом 7 частини 2 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є: 7) арешт майна.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 98 Кримінального процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучену кирку із дерев`яною рукояткою відповідає вимогам частини 2 статті 171 Кримінального процесуального кодексу України.

Слідчий ОСОБА_4 , прокурор ОСОБА_3 у клопотанні та під час його судового розгляду обґрунтовано зазначили, що кирка із дерев`яною рукояткою, щодо якої вимагається накладення арешту, має доказове значення у цьому кримінальному провадженні, що вимагає заходів для забезпечення її збереження.

Наданими доказами підтверджується наявність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених статтею 132 Кримінального процесуального кодексу України, а також, що кирка із дерев`яною рукояткою щодо якої вимагається арешт, відповідає критеріям, визначеним у статті 98 Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 175 Кримінального процесуального кодексу України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором, на яких і покладено обов`язок визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного і керуючись статтями 131, 132, 170-173, 175 Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в :

1. Клопотання задовольнити.

2. Накласти арешт, який полягає у забороні відчуження, користування та розпорядження, на кирку із дерев`яною рукояткою, яка була вилучена під час огляду місця події 26.11.2019.

3. Ухвала про арешт тимчасово вилученого майна підлягає виконанню негайно слідчим Зміївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , на якого покладено обов`язок визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна, щодо якого застосовано арешт.

4. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів зі дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1