ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2579/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/126/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.190 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах

Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 березня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Молодогвардійськ Луганської області, жителя АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України, та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту його затримання, тобто з 10 січня 2019 року.

На підставі ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_7 вирішено зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 10 січня 2019 року по дату ухвалення вироку включно, тобто по 01 березня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Скасовано арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2019 року.

Згідно ст.96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію щодо мобільного телефону Astro imeil НОМЕР_1 imei2 НОМЕР_2 , мобільного телефону Iphone imeil НОМЕР_3 , сім картки мобільного оператора НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , вилучених в ОСОБА_7 , та конфісковано в дохід держави.

Питання щодо речових доказів та судових витрат вирішено.

Згідно з вироком невідома особа, переслідуючи мету збагачення та незаконного отримання прибутків, попередньо домовилась із ОСОБА_7 про незаконне заволодіння шляхом обману грошовими коштами жителів м. Тернополя, під приводом відшкодування шкоди заподіяної постраждалим та не притягнення до кримінальної відповідальності близьких родичів потерпілих, за нібито умисне чи необережне спричинення ними тілесних ушкоджень.

Так, 19 вересня 2018 року невстановлена слідством особа, використовуючи стільниковий зв`язок, повідомила ОСОБА_7 про необхідність поїздки в денну пору доби 19 вересня 2018 року до потерпілих, для незаконного отримання у них грошових коштів. В подальшому, невстановлена слідством особа 19 вересня 2018 року близько 14:30 год., умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, перебуваючи у невстановленому слідством місці визначила стаціонарний номер телефону, який належить ОСОБА_10 , що проживає по АДРЕСА_2 для подальшого здійснення до неї дзвінка з метою повідомлення їй неправдивої інформації щодо її онука та незаконного заволодіння коштами останньої шляхом шахрайства.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, невідома особа, маючи в наявності мобільний телефон 19 вересня 2018 року о 14.30 год. здійснила дзвінок на стаціонарний телефонний номер, де слухавку підняла ОСОБА_10 . Після цього, невстановлена слідством особа в телефонній розмові з ОСОБА_10 , використовуючи ефект несподіваності, скориставшись схвилюванням та розгубленим станом потерпілої, видала себе за працівника поліції та повідомила про те, що її онук спричинив ДТП, в результаті чого стороння особа перебуває у лікарні. Скориставшись розгубленим станом потерпілої та її родинними зв`язками, невстановлена особа висунула вимогу ОСОБА_10 добровільно передати грошові кошти, в якості вирішення питання про не притягнення її онука до кримінальної відповідальності за нібито спричинене ДТП.

ОСОБА_10 , будучи введеною в оману, реально сприймаючи слова шахраїв будучи переконаною в тому, що діє в своїх інтересах та в інтересах свого онука, оцінивши характер негативних наслідків, які можуть в подальшому настати відносно її онука у випадку якщо вона не передасть вказані шахраями грошові кошти, погодилась передати грошові кошти в сумі 800 доларів США, 1570 Євро та 1000 грн. Отримавши її згоду на передачу грошових коштів, невідома особа повідомила їй про приїзд до неї довіреної особи, якій вона повинна передати грошові кошти, при цьому наказав потерпілій постійно знаходитись з ним на телефонному зв`язку тим самим не даючи можливості ОСОБА_10 усвідомити події, які з нею відбуваються, з метою недопущення здійснення потерпілим телефонних дзвінків до близьких родичів та виявити факт вчинення відносно неї шахрайських дій.

Надалі, ОСОБА_7 , дотримуючись домовленості із невстановленою слідством особою, знаходячись в м.Тернополі та отримавши від невстановленої особи через мобільний телефон відомості про місце проживання ОСОБА_10 та розмір грошових коштів, які треба забрати, у невстановлений слідством спосіб прибув за місцем проживання потерпілої по АДРЕСА_3 , та видаючи себе за довірену особу, умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, отримав від ОСОБА_10 в приміщенні квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку грошові кошти в сумі 800 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 22240 грн., 1570 Євро, що згідно курсу НБУ становить 48984 грн. та 1000 грн., після чого з місця вчинення злочину втік. Таким чином, ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою, спричинили матеріальну шкоду ОСОБА_10 на суму 72224 грн.

Окрім цього, невстановлена слідством особа 19 вересня 2018 року близько 15.23 год., умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, перебуваючи у невстановленому слідством місці визначила стаціонарний номер телефону, який належить ОСОБА_9 , що проживає по АДРЕСА_5 для подальшого здійснення до неї дзвінка з метою повідомлення їй неправдивої інформації щодо її сина, який нібито спричинив ДТП та незаконного заволодіння коштами останньої шляхом шахрайства.

Продовжуючи свого злочинну діяльність, невідома особа, маючи в наявності стільниковий зв`язок 19 вересня 2018 року о 15.23 год. здійснила дзвінок на стаціонарний телефонний номер, де слухавку підняла ОСОБА_9 . Після цього, невстановлена слідством особа в телефонній розмові з ОСОБА_9 , використовуючи ефект несподіваності, скориставшись схвилюванням та розгубленим станом потерпілої, видала себе за працівника поліції та повідомила про те, що її син спричинив ДТП, в результаті чого постраждала стороння особа, проте є можливість уникнути її синові кримінальної відповідальності. Скориставшись розгубленим станом потерпілої та її родинними зв`язками, невстановлена особа висунула вимогу ОСОБА_9 добровільно передати грошові кошти в сумі 10000 доларів США, в якості вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності її сина за фактом нібито спричиненого ДТП.

ОСОБА_9 , будучи введеною в оману, реально сприймаючи слова шахраїв, будучи переконаною в тому, що діє в своїх інтересах та в інтересах свого сина, оцінивши характер негативних наслідків, які можуть в подальшому настати відносно її сина у випадку якщо вона не передасть вказані шахраями грошові кошти, погодилась передати грошові кошти.

Отримавши її згоду на передачу грошових коштів, невідома особа повідомила їй про приїзд до неї довіреної особи, якій вона повинна передати грошові кошти, при цьому наказала потерпілій постійно знаходитись з ним на телефонному зв`язку тим самим не даючи можливості ОСОБА_9 усвідомити події, які з нею відбуваються, з метою недопущення здійснення потерпілим телефонних дзвінків до близьких родичів та виявити факт вчинення відносно неї шахрайських дій.

Надалі, ОСОБА_7 , дотримуючись домовленості із невстановленою слідством особою, знаходячись в м. Тернополі та, отримавши від невстановленої особи через мобільний телефон відомості про місце проживання ОСОБА_9 та розмір грошових коштів, які треба забрати, у невстановлений слідством спосіб в м.Тернополі прибув за місцем проживання потерпілої. Надалі, в ході спілкування із ОСОБА_9 , остання повідомила ОСОБА_7 , що не володіє такою значною сумою грошей, а саме 10000 доларів США, а може передати йому грошові кошти, які мала в наявності, а саме 500 доларів США та 3500 грн. Після чого ОСОБА_7 , видаючи себе за довірено особу, умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, погодився та отримав від ОСОБА_9 в приміщенні квартири вказаного будинку грошові кошти в сумі 500 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 13900 грн. та 3500 гри., після чого з місця вчинення злочину втік. Таким чином, ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою, спричинили матеріальну шкоду ОСОБА_9 , на суму 17400 грн.

Також, невстановлена слідством особа 19 вересня 2018 року близько 19.30 год., умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, перебуваючи у невстановленому слідством місці визначила стаціонарний номер телефон, який належить ОСОБА_11 , що проживає по АДРЕСА_6 для подальшого здійснення до неї дзвінка з метою повідомлення їй неправдивої інформації щодо її онука та незаконного заволодіння коштами останньої шляхом шахрайства.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, невідома особа, маючи в наявності стільниковий телефон 19 вересня 2018 року о 19.30 год. здійснила дзвінок на стаціонарний телефонний номер, де слухавку підняла ОСОБА_11 . Після цього, невстановлена слідством особа в телефонній розмові з ОСОБА_11 , використовуючи ефект несподіваності, скориставшись схвилюванням та розгубленим станом потерпілої, видала себе за працівника поліції та повідомила про те, що її син спричинив ДТП, в результаті чого стороння особа перебуває у лікарні. Скориставшись розгубленим станом потерпілої, її родинними зв`язками невстановлена особа висунула вимогу ОСОБА_11 добровільно передати грошові кошти, в якості вирішення питання про не притягнення її сина до кримінальної відповідальності за нібито спричинене ДТП.

ОСОБА_11 , будучи введеною в оману, реально сприймаючи слова шахраїв, будучи переконаною в тому, що діє в своїх інтересах та в інтересах свого сина, оцінивши характер негативних наслідків, які можуть в подальшому настати відносно її сина у випадку якщо вона не передасть вказані шахраями грошові кошти, погодилась передати грошові кошти в сумі 1000 доларів США. Отримавши її згоду на передачу грошових коштів, невідома особа повідомила їй про приїзд до неї довіреної особи, якій вона повинна передати грошові кошти, при цьому наказала потерпілій постійно знаходитись з ним на телефонному зв`язку тим самим не даючи можливості ОСОБА_11 усвідомити події, які з нею відбуваються, з метою недопущення здійснення потерпілим телефонних дзвінків до близьких родичів та виявити факт вчинення відносно неї шахрайських дій.

Надалі, ОСОБА_7 , дотримуючись домовленості із невстановленою слідством особою, знаходячись в м.Тернополі та, отримавши від невстановленої особи через мобільний телефон відомості про місце проживання ОСОБА_11 та розмір грошових коштів, які треба забрати, у невстановлений слідством спосіб в м. Тернополі прибув за місцем проживання потерпілої, видаючи себе за довірену особу, та, умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, отримав від ОСОБА_11 в приміщенні квартири вказаного будинку грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 27800 грн., після чого з місця вчинення злочину втік. Своїми діями, ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою, спричинили матеріальну шкоду ОСОБА_11 , на суму 27800 грн.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить змінити оскаржуваний вирок та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік. Вважає, що вирок суду першої інстанції є надто суворим. Вказує, що пом`якшуючими обставинами є визнання обвинуваченим повністю своєї вини і щиросердечне каяття. Однак суд з незрозумілих причин зазначив у вироку, що ОСОБА_7 вину не визнає та у скоєному не розкаявся. Додатково звертає увагу колегії на те, що обтяжуючих обставин судом не встановлено. Просить врахувати характеризуючі дані обвинуваченого, а саме відсутність попередніх судимостей, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність міцних соціальних зв`язків та не перебування на обліку у психлікарні чи у нарколога.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з наведений у ній підстав, потерпілу, яка пояснила, не заперечує проти пом`якшення покарання, прокурора, який вважає вирок законним і справедливим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому перевірці в ході апеляційного розгляду не підлягає.

Доводи захисника обвинуваченого про невідповідність обраного судом першої інстанції виду покарання колегія суддів вважає безпідставними.

Так, згідно зі ст.65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Вирок у частині призначення покарання у виді позбавлення волі відповідає вказаним вимогам закону, оскільки судом першої інстанції було правильно враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також думку потерпілих, які пояснили, що грошові кошти, якими обвинувачений заволодів були їх останніми заощадженнями і заподіяну шкоду їм не відшкодовано.

Доводи захисника про повне визнання вини та щиросердечне розкаяння обвинуваченого колегія суддів вважає безпідставними.

Так, з наведених у вироку показань обвинуваченого слідує, що він підтвердив обставини заволодіння коштами потерпілих, однак стверджував, що на той час не усвідомлював протиправний характер своїх дій. Тобто фактично заперечував наявність у нього умислу на вчинення шахрайства.

У вироку суд першої інстанції такі показання обвинуваченого обґрунтовано відхилив, мотивуючи тим, що як встановлено в ході судового розгляду обвинувачений з метою заволодіння чужим майном шляхом обману представлявся потерпілим працівником правоохоронного органу і повідомляв їм певні анкетні дані, що свідчить про заздалегідь продуманий учасниками групи план вчинення злочину.

Наведені показання обвинуваченого та їх оцінка судом першої інстанції, які в апеляційній скарзі не заперечуються, спростовують твердження захисника про повне визнання обвинуваченим своєї вини.

Доводи апеляційної скарги про необхідність врахування щирого каяття обвинуваченого як обставини, що пом`якшує покарання, носять лише формальний характер, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження того, що він реально виявляє осуд своєї поведінки і намагався хоча б частково відшкодувати завдані злочином збитки.

Доводи захисника про наявність підстав для призначення більш м`якого виду покарання на підставі даних про особу обвинуваченого колегія суддів вважає також непереконливими.

Так, зі встановлених в ході судового розгляду обставин вбачається, що обвинувачений не працював і не займався будь-якою суспільно-корисною працею, три епізоди умисного злочину вчинив з корисливих мотивів і до його вчинення заздалегідь готувався згідно завчасно розподіленої з іншим співучасником ролі, що значно підвищує суспільну небезпеку його дій.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність в цьому випадку обставин, що пом`якшують покарання, та можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений проживав з батьками і тому має міцні соціальні зв`язки та не перебуває на обліку в лікарів психіатра і нарколога не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції щодо обраного виду покарання.

Разом з тим, аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо надмірного строку призначеного покарання, колегія суддів приходить до переконання про їх обґрунтованість.

У вироку суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.190 КК України, яка передбачає таке покарання на строк до трьох років. При цьому, суд не навів жодних мотивів призначення цього покарання строком на 2 роки 6 місяців, тобто у розмірі наближеному до максимального.

Беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого, який молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і за місцем проживання характеризувався позитивно, думку потерпілої, яка під час апеляційного розгляду погодилась із доводами сторони захисту про пом`якшення покарання, колегія суддів приходить до переконання, що строк призначеного судом першої інстанції покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому відповідно до ст.408 КПК України є законні підстави для зміни вироку в цій частині і зменшення строку покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.405-419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИла:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 березня 2019 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи