ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1525/19 Справа № 206/185/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001764, об`єднаного з кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Зачепилівка Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого постійного місця мешкання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 185 КК України - на строк 3 роки;за ч. 1 ст. 121 КК України - на строк 5 років 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання попереднє ув`язнення з 17 січня 2018 року по 06 березня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання визначено рахувати з 17 січня 2018 року.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Судом ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у м. Дніпрі заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, потерпілому ОСОБА_9 та вчинив крадіжку, поєднану з проникненням у інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.
Як установив суд, 03 листопада 2015 року приблизно о 13.30 год., знаходячись біля садової ділянки № НОМЕР_1 на території садового товариства «Енергетик» у м. Дніпропетровську, ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням в інше приміщення, вступив у попередню змову з іншою особою ( ОСОБА_10 , який вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2017 року засуджений за вчинення даного злочину) та розуміючи, що їх дії фактично є таємними для оточуючих, діючи з корисливою зацікавленістю, перелізли через паркан та проникли на огороджену територію вказаної садової ділянки, де діючи умисно, з корисливих мотивів, через розірвану частину металевої сітки сараю незаконно проникли до приміщення сараю, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_11 , після чого з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріальні збитки на суму 400 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 10 січня 2018 року приблизно о 08.00 год. перебував разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_12 в буд. АДРЕСА_2 , яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. Гаванська, № 1, за місцем свого тимчасового мешкання, де в ході сумісного вживання спиртних напоїв на побутовому ґрунті між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виникла словесна сварка, яка в подальшому продовжилась на подвір`ї вищевказаного будинку, під час якої у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Того ж дня, приблизно о 09.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, перебуваючи за вищевказаною адресою, підійшов до останнього та штовхнув його, внаслідок чого ОСОБА_9 впав на землю, після чого наніс лежачому ОСОБА_9 правою рукою, стиснутою у кулак, не менше 6 ударів в голову в область лоба та носа, далі завдав правою ногою не менше 5 ударів в область правої тім`яної долі, після чого залишив останнього на подвір`ї і зник з місця скоєння злочину. У результаті умисних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ступеню з вогнищевим геморагічним забоєм правої тім`яної долі, гострої субдуральної гематоми праворуч, закритого перелому кісток носу та зовнішньої стінки верхньощелепної пазухи ліворуч, гемо синусу, параорбітальних гематом праворуч та ліворуч, саден м`яких тканин обличчя та голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з 17 січня 2018 року, тобто з моменту його фактичного затримання. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17 січня 2018 року по дату набрання цим вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення злочинів, доведеність винуватості обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій, прокурор у той же час вказує, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, характер суспільної небезпеки вчинених правопорушень, не враховано відсутність передбачених у ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, та те, що останній за ч. 1 ст. 121 КК України вину не визнав, свою причетність до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 повністю заперечував, знаходиться на «Д» обліку у лікаря психіатра КЗ «ДЦРЛ» ДОР» з 1995 року, не має постійного місця мешкання. Також зазначає, що судом на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-УІП помилково зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі період попереднього ув`язнення з 17 січня 2018 року по 06 березня 2019 року включно, а не період з 17 січня 2018 року по дату набрання вироком законної сили.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги зазначає, що показання потерпілого та свідка ОСОБА_12 є суперечливими та до них слід відноситися критично. Також зазначає, що слідчий експеримет за участю ОСОБА_7 було проведено під тиском з боку робітників поліції, тому, на думку захисника, відомості, які містяться у відповідному протоколі, є недопустими доказами.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, скасувати та ухвалити новий вирок. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , вважав її безпідставною.
Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, зазначених в скарзі, просили її задовольнити, надали пояснення, аналогічні доводам апеляційної скарги, і просили вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що висновки суду не відповідають обставинам кримінального правопорушення та не підтверджені зібраними у справі доказами є необгрунтованими.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції свою причетність до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 повністю заперечував, пояснивши, що тілесних ушкоджень як в той день, так і в інші дні нікому не спричиняв, з потерпілим не бився та зазначив, що як потерпілий, так і свідки його оговорюють.
Із показань потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що саме обвинуваченого впізнає як особу, який скоїв відносно нього злочин та вказав, що 10 січня 2018 року приблизно о 15 год. повертався з магазину до місця свого проживання, раптово ззаду до нього підійшов ОСОБА_7 та зі словами «Віддай сумку» наніс удар по голові, від якого він впав.
Свідок ОСОБА_13 вказав, що знайшов ОСОБА_9 , який є його батьком, на території садового товариства побитого, а місцеві безхатченки, які заселились в садові будиночки на зиму, розповіли, що ОСОБА_7 причетний до побиття його батька.
Свідок ОСОБА_14 надав в судовому засіданні аналогічні показання.
Із показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що останній, не маючи постійного місяця проживання, періодично проживав в покинутому дачному будинку, розташованому на території с/т «Енергетик», куди інколи приходив заночувати ОСОБА_7 , та десь в січні місяці 2018 року приблизно о 08 годині ранку до нього прийшов ОСОБА_9 із пляшкою горілки та в цей же час прийшов ОСОБА_7 , приблизно через годину під час спільного вжиття алкогольних напоїв раптово між потерпілим та ОСОБА_7 відбулась суперечка, під час якої останні вийшли із будинку на вулицю та потерпілий штовхнув ОСОБА_7 , після чого обвинувачений наніс не менше 10 ударів по голові та обличчю ОСОБА_9 та після того, як той впав на землю, ще 7-8 ударів ногами по всім частинам тіла. Чим закінчилась бійка йому невідомо, оскільки він, побоюючись ОСОБА_7 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поводив себе дуже агресивно, покинув територію дачної ділянки.
Свідок ОСОБА_15 вказував, що безпосереднім свідком побиття ОСОБА_7 потерпілого він не був та про вказані події дізнався від знайомих, які там перебували, та пояснив, що від тих осіб дізнався про побиття потерпілого саме обвинуваченим, останні повідомили йому де лежав побитий ОСОБА_9 і вказану інформацію він в подальшому повідомив сину потерпілого, який шукав батька.
Показання потерпілого та зазначених свідків підтверджуються фактичними даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 11 січня 2018 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_3 , на якій знаходиться купа сміття та покинутий будинок не придатний до проживання, під час огляду території на землі були виявлені сліди речовини бурого кольору (т. 4 а.п. 9-11), в яких виявлена кров людини з антигеном Н, що не виключає можливість походження зазначеного сліду від потерпілого; у протоколі огляду речей від 11січня 2018 року, відповідно до якого були оглянуті речі обвинуваченого ОСОБА_7 , на яких виявлені плями речовини бурого кольору (т. 4 а.п. 13-17), що відповідно до висновку експерта є кров`ю людини, що не виключає можливості домішку крові у зазначених слідах від потерпілого ОСОБА_9 , та не виключає можливості походження зазначених слідів від ОСОБА_7 (т. 4 а.п. 138-142); у висновку експерта від 19 лютого 2018 року № 86, відповідно до якого в слідах на чоботах, вилучених в ході проведення огляду речей від 11 січня 2018 року, належних ОСОБА_7 , встановлена наявність крові та виявлений білок людини, що не виключає можливості походження крові від потерпілого ОСОБА_9 ,, враховуючи групову приналежність його крові (т. 4 а.п. 161-164); слідчих експериментах, в тому числі за участю ОСОБА_7 , який в присутності захисника пояснював про обставини скоєння ним злочину, а саме характер та кількість нанесених ним ударів потерпілому ОСОБА_9 10 січня 2018 року ( т. 4 а.п. 200-205); у висновках судово-медичних експертиз; а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Розглянувши проведені у кримінальному провадженні судово-медичні експертизи, суд установив механізм та ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень. Посилаючись на ці об`єктивні дослідження, суд з`ясував, що потерпілому було нанесено правою рукою стиснутою у кулак не менш 6 ударів в голову в область лоба та носа, правою ногою не менше 5 ударів в область правої тім`яної долі. Прийнявши до уваги дані в експертних висновках щодо кількості, локалізації, характеру й механізму утворення виявлених тяжких тілесних ушкоджень, зіставивши їх з іншими доказами, суд установив наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_7 та нанесенням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_7 за вищевказаним епізодом обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 1 ст. 121 КК.
З огляду на викладене доводи у скарзі щодо неналежної оцінки доказів та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не можна визнати прийнятими, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного вироку.
Суд першої інстанції ретельно перевіряв доводи, висунуті захисником ОСОБА_16 та обвинуваченим ОСОБА_7 на захист обвинуваченого. Викладений у вироку мотив визнання цих доводів безпідставними і такими, що не відповідають матеріалам провадження, суд апеляційної інстанції знаходить обгрунтованими і погоджується з ними.
Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх захисником в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі захисника про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.
Доводи ж захисника в апеляційній скарзі про те, що показання свідка ОСОБА_12 не узгоджуються з показаннями потерпілого в частині того, що потерпілий в протиріч показанням зазначеного свідка заявляв, що не заходив до останнього в гості та не пив з ним самогон, не спростовують висновки суду про доказаність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.
Посилання захисника на те, що протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого є недопустимим доказом з огляду на те, що він був проведений під тиском з боку працівників поліції, є такими, що суперечать матеріалам провадження, оскільки спростовуються наданим прокурором витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно з яким на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито кримінальне провадження, відомості про яке були внесені за заявою ОСОБА_7 за відсутністю складу злочину в діях посадових осіб Самарського ВП.(т. 5 а.п 53-54).
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Таким чином, твердження захисника про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги вищевказані висновки, які є належно аргументовані експертами, відповідають фактичним обставинам справи, водночас не суперечать іншим взятим до уваги доказам.
На думку апеляційного суду, встановлені фактичні обставини справи, зокрема і поведінка обвинуваченого та потерпілого, що передувала події, їх стосунки вказують на умисні дії ОСОБА_7 , спрямовані на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.
Визначаючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені зокрема у постановах від 19 березня 2015 року, 28 травня 2015 року № 5-4кс15, № 5-25кс15, де Верховний Суд України констатував наявність непрямого невизначеного умислу в діях осіб щодо спричинення потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, за якого особа, хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.
Переконливих доказів на підтвердження доводів, викладених захисником в апеляційній скарзі, не наведено, і такі не були встановлені судом апеляційної інстанції.
За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_7 обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України.
Що стосується доводів прокурора через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, то вони не заслуговують на увагу з огляду на настпне.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що обставини, що помякшують та обтяжують покарання обвинуваченому, - судом не встановлені.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, скоїв злочини, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, знаходиться на «Д» обліку у лікаря психіатра КЗ "ДЦРЛ" ДОР" з 1995 року з діагнозом Легка розумова відсталість зі значними порушеннями поведінки, ускладнена зловживанням алкоголю. F70, у період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, він не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, по своєму психічному стану в той час він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих йому статтей КК України у виді позбавлення волі.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі на відсутність передбачених у ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, що він знаходиться на «Д» обліку у лікаря психіатра КЗ «ДЦРЛ» ДОР» з 1995 року, мають місце, проте вже були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений за ч. 1 ст. 121 КК України вину не визнав, свою причетність до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 повністю заперечував, не має постійного місця мешкання не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного вироку.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для застосування до обвинуваченого більш суворого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на це наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі прокурор.
Вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено суттєвих порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою з 17 січня 2018 року, злочини вчинив 03 листопада 2015 року та 10 січня 2018 року.
Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного суду щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), викладений в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у провадженні № 13-31кс18, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення доводів прокурора в частині застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України та зарахування обвинуваченому у строк покарання попереднє ув`язнення по день набрання законної сили вироком суду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, викладених в апеляційній скарзі, та застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року та зарахування обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення до набрання чинності вироку, ухваленого щодо нього, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 17 січня 2018 року по 28 серпня 2019 року - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4