Дата документу 05.06.2019 Справа № 334/3608/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/498/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/3608/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2019 року задоволено клопотання слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 17 травня 2019 року по 15 липня 2019 року.

Згідно зі змістом судового рішення, до слідчого судді Ленінського районного суду м Запоріжжя надійшло клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001714 від 17 травня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17 травня 2019 року приблизно о 17 годині ЗО хвилин ОСОБА_10 , знаходячись за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька, б. 19 напроти крамниці «Первый Пивной», діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на підґрунті раптово виниклого словесного конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, та бажаючи їх настання, за допомогою заздалегідь підготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, який має колюче-ріжучі властивості, а саме предмета схожого на ніж, знаходячись спереду ОСОБА_12 , наніс останньому один удар ножем в ділянку передньої черевної стінки, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з крайовим пораненням селезінки, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Слідчий просить обрати у відношенні підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки останній вчинив тяжкий злочин, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі понад 5 років, існують ризики, що залишаючись на волі він не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, може здійснити тиск на свідків, потерпілого, переховуватися від слідства.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме той факт, що ОСОБА_10 не має офіційного місця роботи, підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, слідчий суддя вважав доведеним існування ризиків того, що підозрюваний може здійснити тиск на свідків, потерпілого, або тяжкість можливо призначеного покарання, що йому загрожує у випадку визнання судом його винним, може схилити до наміру переховуватися від органів слідства та суду, та доцільним обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які заходи не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного.

В апеляційній скарзі підозрюваний вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що слідчим суддею не було враховано дані про його особу, який раніше не судимий, має на утриманні матір інваліда 2 групи, працює охоронцем, має намір відшкодувати завдані вчиненням злочину матеріальні збитки. Також не було взято до уваги, що потерпілий знаходився в стані алкогольного сп`яніння, який і спровокував конфлікт та вдарив його першим по голові, а він лише захищався. Не враховано медичну довідку про нанесення йому тілесних ушкоджень потерпілим.

Крім того, вказує що не намагався будь-яким чином вплинути на потерпілого або свідків та переховуватись від органів досудового розслідування або суду, а сама по собі тяжкість вчиненого злочину не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

які підтримали апеляційну скаргу та просили ухвалу слідчого судді скасувати та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя цих вимог закону дотримався.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_10 , який провину свою визнав, та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, слідчого та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_10 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яке згідно зі ст.12 КК України, є тяжким злочином. Слідчий суддя з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах провадження, з додержанням вимог ст.194 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри, про яку повідомлено ОСОБА_10 , що підтверджується наявними доданими до клопотання доказами: відомостями, які містяться в протоколі огляду місця події, показаннями потерпілого та свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , під час пред`явлення особи для впізнання свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_10 як особу, яка завдала потерпілому тілесні ушкодження.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Крім того, практикою ЄСПЛ у справі «Екле проти Німеччини», визначено, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особі компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення».

Для визначення обґрунтованої підозри закон вимагає наявності обставин, що правопорушення, у якому підозрюється затриманий, повинно бути закріплено у кримінальному законі, та наявності фактів причетності особи до вчинення кримінального правопорушення.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого йому злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_10 міг вчинити злочин, слідчий суддя оцінив надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності.

Колегія суддів вважає, що докази, зазначені в клопотанні і перелічені в ухвалі слідчого судді, на даній стадії процесу підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а доводи підозрюваного про те, що потерпілий сам спровокував конфлікт та вдарив його першим по голові, а він лише захищався мають перевірятися органом досудового розслідування у встановленому законом порядку та судом під час судового розгляду кримінального провадження.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення слідчий суддя цілком обґрунтовано врахував, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів, а також дані про його особу, який раніше не судимий, вчинив злочин із застосуванням заздалегідь приготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, схожого на ніж, не одружений, дітей не має, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому існує об`єктивна загроза його переховування, а обізнаність про адресу проживання потерпілого та свідків робить високим ризик незаконного впливу на них збоку підозрюваного.

Доводи підозрюваного щодо наявності у нього на утриманні матір інваліда 2 групи та намір відшкодувати завдані вчиненням злочину матеріальні збитки не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі підозрюваного, на думку колегії суддів, правильність висновків слідчого судді не спростовують, тому підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 17 травня 2019 року по 15 липня 2019 року, - без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4