ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/325/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

при секретарі ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали провадження № 11-кп/817/325/19 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_6 , захисника обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - ОСОБА_7 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.10.2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.10.2019 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 05.12.2019 р. включно відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 14, ч.4 ст.187, ч.1 ст. 14, ч.5 ст.185, ч.2 ст. 28, ст.198, ст. 257, ч.3 ст.28, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309, ч.4 ст. 358 КК України;

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.2 ст.28, ст.198, ст.257, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263 КК України;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.257, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.257 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Заставне Іваничівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.5 ст.185, ст.257, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця та жителя АДРЕСА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.5 ст.185, ст.257 КК України.

В апеляційних скаргах:

захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд допустив порушення норм кримінального процесуального законодавства оскільки визнаючи доведеним продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу взяв до уваги лише тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 та абстрактні припущення, котрі жодним чином не підтверджені належними доказами.

Також зазначає про необгрунтованість предявленої йому підозри у звязку з тим, що у матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про наявність сукупності ознак, що формують об`єктивну сторону бандитизму, не погоджується з кваліфікацією злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України за ознаками попередньої змови та в особливо великих розмірах. Неконкретність підозри та в подальшому обвинувачення, на думку захисника, порушує право на захист ОСОБА_10 , який з початку досудового розслідування не знав від чого йому захищатись та викликає сумнів щодо того чи складали його дії злочин в той час коли вони відбувались.

Вказує на те, що суд при прийнятті рішення не врахував вимог ст.178 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше не притягувався до відповідальності будь-якого виду, мають стійкі соціальні зв`язки з родиною, постійне місце проживання, до застосування запобіжного заходу добровільно зявлялись на кожен виклик до слідчого, самостійно прибули до суду для вирішення питання щодо обрання відносно них запобіжного заходу, а відтак є особами, які не схильні до переховування.

Окрім того, вважає, що суд порушив вимоги ст. 197 КПК, перевищивши максимально допустимий строк тримання під вартою.

Вказує на порушення судом процедури розгляду клопотання, яке полягало у тому що прокурор не оголосив клопотання, не навів ризиків та обгрунтованості підозри щодо кожної особи, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 обгрунтувала апеляційну скарзу доводами, які є аналогічними з вищенаведеними та попросила суд скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою застосувати до її підзахисного запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою відмовити.

Зазначає про те, що ОСОБА_9 неодноразово продовжувався запобіжний захід, у звязку з чим попередня ухвала автоматично втрачала свою силу, а тому оскільки кожна наступна ухвала була постановлена з порушенням встановленого ст.197 КПК України строку.

Вказує на те, що клопотання про продовження запобіжного заходу подано після спливу дії попередньої ухвали, тобто з порушенням вимог частини першої ст. 199 КПК України, що фактично виключає можливість задоволення такого клопотання, оскільки прокурору слід було звертатися з клопотанням про обрання запобіжного заходу та суду звільнити обвинувачених, оскільки вони два дні утримувалися під вартою без належної правової підстави.

Також посилається на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , не може бути безумовною підставою для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі, не можна вирішувати вказане питання абстрактно без зазначення мотивів прийнятого рішення, а посилання суду на те, що в даному випадку публічний інтерес переважає над презумпцією невинуватості не відповідає практиці Європейського суду з прав людини у відповідності до якої зі спливом певного часу суспільний інтерес так чи інакше перестає бути більш вагомим і необхідні нові ризики.

Вказує на те, що в порушення вимог КПК України прокурор подав, а суд розглянув клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу не окремо щодо кожного обвинуваченого та без врахування вимог ст. 178 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримку поданих апеляційних скарг з мотивів, наведених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів обвинувачених та їх захисників, перевіривши судове рішення в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000089 стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ст.ст. 28 ч. З, 115 ч. 2 п.п. 6, 12, 187 ч. 4, 14 ч. 1, 187 ч. 4, 14 ч. 1, 185 ч. 5, 28 ч. 2, 198, 257, 28 ч. З, 263 ч. 1, 309 ч. 1, 358 ч. 4 КК України, за фактами розбійного нападу на подружжя ОСОБА_16 та умисного вбивства ОСОБА_17 , розбійного нападу на ОСОБА_18 , готування до вчинення розбійного нападу на ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , готування до крадіжки майна ОСОБА_21 , придбання та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, незаконного придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту та інших злочинів.

Прокурор відділу прокуратури Івано-Франківської області звернувся до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з клопотаннями щодо: обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст. 28, п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 14, ч.4 ст.187, ч.1 ст. 14, ч.5 ст.185, ч.2 ст. 28, ст.198, ст. 257, ч.3 ст.28, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309, ч.4 ст. 358 КК України , ОСОБА_10 за ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.5 ст.185, ст.257 КК України , ОСОБА_11 за ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.5 ст.185, ст.257, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263 КК України про продовження строку тримання під вартою, мотивуючи їх обгрунтованістю підозри у скоєнні інкримінованих їм злочинів, наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, даними щодо обвинувачених, тяжкості вчинених ними діянь, суворістю покарання, яке їм загрожує у випадку визнання винними, суспільною небезпекою інкримінованих їм злочинів, інші обставини справи, для уникнення ризиків, які вказані у клопотанні, просив його задовольнити.

Задовольняючи клопотання прокурора, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що на момент судового розгляду кримінального провадження прокурором доведено існування обгрунтованої підозри ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, продовжують існувати ризики переховуватися їх від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих з метою уникнути кримінальної відповідальності, продовження вчинення кримінальних правопорушень, які не зменшились та виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

При цьому колегія суддів місцевого суду вірно зазначила, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що їм інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зокрема, з наявних в матеріалах справи даних щодо обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що він неодноразово судимий за вчинення корисливих та насильницьких злочинів, не має постійного та стабільного джерела прибутку, що вказує на відсутність міцних соціальних звязків, на даний час обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, що свідчить про його стійку протиправну поведінку.

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_10 , то колегія суддів місцевого суду також вірно зазначила, що хоча він раніше і не притягувався до кримінальної відповідальності, проте, обвинувачується у скоєнні низки, в тому числі особливо тяжких, злочинів, які становлять підвищену суспільну небезпеку, їх кількість та конкретні обставини кримінального провадження, а також дані, передбачені ст.178 КПК України щодо вагомості наявних доказів вчинення інкримінованих йому злочинів, його віку, стану здоровя, сімейного та майнового стану, міцності його соціальних звязків, покарання яке йому загрожує у випадку визнання винним.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обвинуваченому ОСОБА_11 суд з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а також з дотриманням вимог ст. 196 КПК України, врахувавши те, що зазначені ризики не зменшились та судовий розгляд провадження лише розпочався та його неможливо завершити до закінчення строку дії попереднього запобіжного заходу, зокрема, суд не перейшов до безпосереднього дослідження доказів, у звязку з чим менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти настанню існуючих ризиків. Відповідно до практики Європейського Суду розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(с) Конвенції передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Існування обгрунтованої підозри розглядається як необхідна, а при первісному обранні- навіть індоді неодмінна і достатня підставва для арешту.Таким чином, під достатніми доказами відносно акту повідомлення особи про підозру слід розуміти достовірні відомості, зібрані, перевірені і оцінені слідчим, прокурором у встановленому законом порядку, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку на даний момент розслідування про те, що конкретна особиа вчинила кримінальне праворушення, яке передбачене КК України, і не підлягає звільненню від відповідальності за нього.

Так, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно вказаних осіб слідчий суддя першої інстанції встановив, що вказані особи обгрунтовано підозрюються у скоєнні інкримінованих їм злочинів, при цьому суд оголошував та досліджував надані стороною обвинувачення докази, які визнав достатніми при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу, виходячи з їх системного аналізу.

При цьому врахував що обгрунтованість підозри у скоєнні інкримінованих їм злочинів, яка на даному етапі кримінального провадження не повинна досягати ступеню доведення їх винуватості, а також те, що на даній стадії кримінального провадження суд не вправі був вирішувати ті питання, які повинен вирішувати при розгляді по суті, тобто оцінювати докази з точки дозру їх достатності та допустимості для вини чи її відсутності у фізичної чи юридичної особи за вчинення кримінального праворушенння, а лише зобовязаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити що причетність особи до вчинення кримінального праворушення є вирогідною та достатньою для застосування до неї заходу забезпечення кримінального провадження, одним із яких є запобіжний захід, який застосвується з метою досягення дієвості цього провадження.

Перевіряючи вагомість наявних у провадженні доказів у відповідності до вимог ст.178 КПК України суд вірно встановив що в даному провадженні досудове розслідування завершено, тобто прокурор визнав зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для обвинувачення вказаних у скоєнні інкримінованих їм злочинів.

Суд першої інстанції під час підготовки кримінального провадження до судового розгляду перевіряв обвинувальний акт стосовно вказаних осіб на відповідність вимогам ст.291 КПК України та прийшов до висновку про те, що перешкод для розгляду його у суді немає.

При цьому слід зазначити, що доведеність винуватості ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованих їм злочинів буде предметом судового розгляду, під час якого суд досліджуватиме докази представлені сторонами, на підставі оцінки яких зможе прийти до висновку щодо доведеності чи недоведеності їх винуватості.

Продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, - можливості переховування обвинувачених від суду, впливу на свідків та потерпілих, екпертів, які ще не допитані судом безпосередньо, можливості продовження вчинення кримінального правопорушення була предметом судової перевірки та обставин які вказували на те, що ці ризики зменшились не здобуто, натомість стадія кримінального провадження(розгляд його по суті), зміна статусу вказаних осіб з підозрюваних на обвинувачених, недослідження жодного доказу, ознайомлення обвинувачених з матеріалами кримінального провадження внаслідок чого їм стали відомі додаткові відомості про свідків, потерпілих, експертів, спеціалістів в сукупності з навденими вище обставинами підтверджують продовження їх існування.

При цьому колегією суддів місцевого суду, відповідно до практики ЄСПЛ, розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, однак з урахуванням обставин висунутого обвинувачення, підвищеної суспільної небезпечності інкримінованих обвинуваченим злочинів і суворості покарання, що загрожує кожному з них у разі доведеності їх вини за вчинення умисних тяжких і особливо тяжкого злочинів, а також того, що по даному кримінальному провадженню обвинувачені своїх пояснень не надали, свідки не допитувались, письмові та речові докази судом не досліджені, колегія суддів місцевого суду, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, про те, що інші (альтернативні) запобіжні заходи, не здатні забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Таким чином, наявність ризиків у межах кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Що стосується доводів апелянтів з приводу того, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою втрачає свою силу у випадку постановлення нової ухвали, та суд не вправі відповідно до вимог КПК України продовжувати строк перебування під вартою із урахуванням терміну дії попередньої ухвали, то слід зазначити наступне.

У відповідності до вимог ч.5 ст.124 Конституції України, статті 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Статтею 203 КПК України визначено, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскільки предметом розгляду в суді першої інстанції було клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, а попередня ухвала слідчого судді переглядалась в апеляційному порядку та набрала законної сили і підлягає безумовному виконанню, колегія суддів діяла у відповідності до наведених вище норм закону враховуючи вказаний у ній строк дії запобіжного заходу, тому доводи апелянтів щодо припинення її дії з часу постановлення нового рішення та перевищення встановленого ст.197 КПК України строку тримання під вартою не заслуговують на увагу .

Що стосується доводів апелянтів про те, що постановляючи ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд має враховувати, що відповідне клопотання подається прокурором окремо щодо кожного із кількох обвинувачених на підставі ч. 4 ст. 184 КПК, то слід зазначити, що прокурор у відповідності до вказаних вимог подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо кожного обвинуваченого окремо, а суд в свою чергу належним чином ці клопотання дослідив та, з урахуванням вимог кримінального процесуального Закону, прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи захисника обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_7 про неправильну кваліфікацію дій її підзахисних, неконкретність обвинувачення та порушення їх права на захист є предметом перевірки у суді під час розгляду кримінального провадження по суті за наслідками якого буде прийняте одне з рішень, передбачених КПК України.

З огляду на викладене апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити строк на апеляційне оскрження ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.10.2019 року

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.10.2019 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_6 , захисника обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи