Справа № 158/1949/19
Провадження № 1-кс/0158/667/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000385 від 13.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

15.07.2019 року до Ківерцівського районного суду Волинської області звернувся слідчий СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000385 від 13.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, з клопотанням про накладення арешту на майно, мотивуючи клопотання тим, що 12.07.2019 року до Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення від н/о про те, що на території невстановленого підприємства, що розташоване за адресою: м. Ківерці, вул. Жукова незаконно знаходиться пилорама на якій перебуває близько 20 колод деревини дуб, що на думку заявника свідчить про те, що вони могли бути добуті внаслідок незаконної порубки.

Слідчим відділенням Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області по даному факту зареєстровано кримінальне провадження № 0000385 від 13.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

В ході огляду місця події від 12.07.2019 року за адресою: м. Ківерці, вул. Жукова, а саме на території невстановленого підприємства за участю директора ТзОВ «Кверкус-КО» виявлено та вилучено 36 колод деревини породи дуб, різного діаметру, документи на момент огляду відсутні.

Підставою для накладення арешту на майно є те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження є необхідність в проведенні комплексного дослідження вищевказаного вилученого майна на якому можуть зберегтись сліди злочину.

Слідчий Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 та прокурор Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник ТзОВ «Кверкус-КО» - адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав до суду договір про надання правової допомоги, товаро-транспортні накладні, договір на виготовлення продукції з давальницької сировини №01/07/2019 від 01.07.2019 року.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000385 від 13.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження, у ході огляду місця події від 12.07.2019 року за адресою: м. Ківерці, вул. Жукова, а саме на території невстановленого підприємства за участю директора ТзОВ «Кверкус-КО» виявлено та вилучено 36 колод деревини породи дуб, різного діаметру, документи на момент огляду відсутні.

Згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, вилучені в ході огляду речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 2 вказаної статті тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Згідно до вимог ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На обґрунтування клопотання слідчий СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 посилалася на необхідність накладення арешту для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, усунення протиріч під час досудового розслідування та перевірки дійсності встановлених обставин, для кваліфікації правопорушення, так і для вирішення питання про притягнення певних осіб до відповідальності, у тому числі для/та з метою використання в подальшому для проведення слідчих дій по встановленню обставин вчинення злочину.

Однак, в судовому засіданні слідчим не обґрунтовано відповідність майна, на яке вона просить накласти арешт, критеріям статті 98 КПК України, а саме не конкретизовано належність майна до провадження, тобто, чи воно було знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі сліди злочину або було об`єктом злочинних дій, набуто злочинним шляхом (гроші, цінності та інші речі) або може бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних чи для спростування обвинувачення або пом`якшення відповідальності).

Крім того, як вбачається з клопотання, слідчий просить накласти арешт на майно, не зазначаючи при цьому його родові ознаки, а саме довжину та діаметри пнів, вказуючи при цьому лише їхню кількість, що є грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону України.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені у клопотанні колоди деревини дуб, згідно договору на виготовлення продукції з давальної сировини №01/07/2019 належить замовнику ФОП ОСОБА_6 (п. 2.1).

Крім того, згідно товарно-транспортної накладної №П8 від 11.07.2019 року навантажувалися у м. Костопіль та прямували у м. Ківерці, при цьому автомобілем перевізника зазначено ФОП ОСОБА_7 . Зазначена ТТН видана ФОП ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Походження вказаної деревини також підтверджується накладною №8 від 11.07.2019 року та специфікацією лісосировини.

Враховуючи вищенаведене, відсутності пред`явлення будь-яким особам підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, інших обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не є обґрунтованим, оскільки слідчим всупереч вимогам ч. ч. 1-4 ст. 170, ч. 3 ст. 171 КПК України не вказано підстави і мета такого арешту, та відповідне обґрунтування необхідності саме такого арешту, у тому числі не вказані родові ознаки та інший опис, ідентифікаційні ознаки майна, а саме: вид, довжина, діаметри пнів тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевказане, слідчий суддя приходить до переконання, про відсутність підстав вважати, що виявлене та вилучене майно може бути доказом злочину, могло зберегти на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, під час кримінального провадження, а тому у задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170-175 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000385 від 13.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1