Дата документу 26.09.2019 Справа № 332/2841/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1575/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/2841/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25 липня 2019 року (з урахуванням виправленої у ньому описки відповідно до ухвали від 29 липня 2019 року), яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

02 червня 2019 року приблизно о 10 годині ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , в одній із кімнат помітив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які вирішив таємно викрасти, з метою подальшого використання у власних інтересах. Реалізуючи раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на незаконне використання зазначених документів, ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, з метою подальшого використання в особистих інтересах, викрав паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 23.07.2018 року та пенсійне посвідченням серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 31.10.2018 року. В подальшому ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину, тим самим отримав можливість розпорядитись незаконно викраденими документами на власний розсуд.

Крім того, 03.06.2019 року приблизно о 19 годині ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом розбиття скла віконної рами незаконно проник до приміщення пральні ТОВ «Ласточка», розташованого на другому поверсі адміністративної будівлі за адресою: м.Запоріжжя, вул.Павлокічкаська, буд.25. Далі, знаходячись у приміщенні вищевказаного товариства, ОСОБА_8 діючи повторно, з корисливих мотивів, з шухляди дерев`яного столу таємно викрав грошові кошти у розмірі 495 грн., які поклав до кишені власного одягу та почувши сторонні звуки, які доносилися із загального коридору, вирішив покинути вказане приміщення, і через аварійний вихід вибіг в загальний коридор, де сховався під сходами першого поверху адміністративної будівлі, однак був затриманий співробітниками охорони «Явір-2000» із викраденим майном. Таким чином, ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не довів з причин, які не залежали від його волі.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.357 КК, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом, іншим важливим особистим документом; за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, та поєднаний з проникненням у інше приміщення.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.357 КК у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати, помилувати його або на підставі ст.75 КК звільнити від відбування покарання з випробуванням, оскільки вирок суду є надто суворим.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_8 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які віднесені до тяжких злочинів та злочинів невеликої тяжкості. Також суд врахував, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному. Дані обставини дали суду право призначити обвинуваченому за вчинення більш тяжкого злочину (ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК) покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією даного кримінального закону.
Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи та проживання, не має стійких соціальних зв`язків. Раніше чотири рази судимий за корисливі злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Проте після останнього звільнення з місць позбавлення волі обвинувачений знову вчинив нові злочини, в тому числі, і тяжкий.
А тому, з огляду на таку усталену поведінку обвинуваченого, яка свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів та очевидне небажання стати на шлях виправлення та перевиховання, колегія суддів вважає, що досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого від суспільства неможливо.

Отже, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд не вбачає, як і не вбачає підстав для застосування ст.75 КК та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Призначене покарання є пропорційним та співмірним вчиненому і є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого про його помилування є неприйнятними, оскільки відповідно до ст.87 КК помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи.

Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25 липня 2019 року (з урахуванням виправленої у ньому описки відповідно до ухвали від 29 липня 2019 року) щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4