Дата документу 10.10.2019 Справа№ 310/2304/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1363/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/2304/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі видеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 червня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

21.07.2016 року приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 на законних підставах, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою вчинення крадіжки чужого майна для особистого незаконного збагачення, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , яке знаходилося в тумбочці, а саме, фрагмент золотого ланцюжка 500 проби, загальною вагою 0,63 грам, вартістю 309 грн. 61 коп. Після чого ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, внаслідок чого завдав потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 309 грн. 61 коп.

Крім того, 05.08.2016 року приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 на законних підставах, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою вчинення крадіжки чужого майна для особистого незаконного збагачення, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно повторно викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , яке знаходилося в тумбочці, а саме: фрагмент золотого ланцюжка 500 проби, загальною вагою 0,81 грам, вартістю 398 грн. 07 коп. Після чого ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд чим, завдав потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 398 грн. 07 коп.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка); за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Йому призначено покарання

за ч.1 ст.185 КК у виді 150 годин громадських робіт,

за ч.2 ст.185 КК у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК у виді 1 року позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.06.2018 року, більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції в порушення вимог кримінального закону не призначив обвинуваченому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК, незважаючи на те, що обвинувачений вчинив злочини у даній справі до постановлення попереднього вироку від 04.06.2018 року.

Крім того, зазначає, що хоча ОСОБА_7 і не був судимий в розумінні ст.89 КК на момент вчинення злочинів у даній справі, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Протягом короткого проміжку часу двічі вчинив крадіжки чужого майна, які відносяться до злочинів середньої тяжкості. З моменту вчинення крадіжки минуло майже три роки, проте обвинувачений частково відшкодував майнову шкоду лише перед судовим засіданням 29.05.2019 року, очевидно, з метою пом`якшити покарання. Зазначені обставини свідчать про необхідність призначення обвинуваченому за ст.185 КК більш суворого покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Щодо доводів прокурора, наведених в апеляційній скарзі, про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними з огляду на таке.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Вказані засади викладені в частині першій статті 65 КК, зі змісту якої вбачається, що суд при призначенні покарання зобов`язаний враховувати всі положення Загальної частини цього Кодексу, які пов`язані з призначенням покарання.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.06.2018 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК, остаточно до 2 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК. Даний вирок набрав законної сили 05.07.2018 року.

Злочини у даній справі обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено 21.07.2016 року та 05.08.2016 року, тобто до постановлення вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.06.2018 року. А тому, з огляду на вимоги кримінального закону, міськрайонний суд повинен був призначити обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК.

Крім того, відповідно до вимог ст.65 КК при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Колегія суддів не може погодитися із доводами прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК та ч.2 ст.185 КК. Адже суд призначив дане покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого, який на час вчинення злочинів був особою в силу ст.89 КК не судимою, повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочинів, частково відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду, яка є незначною. Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого, відсутні. Призначене обвинуваченому покарання є пропорційним та співмірним вчиненому і буде достатнім для виправлення обвинуваченого. Відповідно до ст.414 КПК його не можна визнати явно несправедливим через м`якість. Обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, в даному випадку не є достатніми для призначення обвинуваченому найсуворішого виду покарання, передбаченого санкціями ч.1 ст.185 КК та ч.2 ст.185 КК і не свідчать про м`якість призначеного обвинуваченому покарання.

Разом з тим, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необхідність визначення ОСОБА_7 остаточного покарання із додатковим застосуванням положень ч.4 ст.70 КК, які не було застосовано міськрайонним судом, судова колегія частково погоджується із вимогою прокурора про необхідність посилення остаточного покарання.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що вирок міськрайонного суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання

за ч.1 ст.185 КК України у виді 150 годин громадських робіт

за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання даного покарання із покаранням призначеним вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.06.2018 року остаточно призначити покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4