Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

31 липня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі :

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 щодо скасування арешту майна нежитлового приміщення офісу по АДРЕСА_1 , накладеного 01 листопада 2011 року СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області в рамках кримінальної справи № 1/1058-11, порушеної по факту вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, у 2011 році ОСОБА_8 звернувся до правоохоронних органів на неправомірні дії ОСОБА_9 з приводу захисту своїх прав на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим було відкрито кримінальну справу, в рамках якої на вказане майно 01 листопада 2011 року слідчим накладено арешт. Спір між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо розподілу нежитлового приміщення було вирішено рішенням Рівненського міського суду від 26 лютого 2012 року, у зв`язку з чим 25 жовтня 2012 року кримінальна справа за фактом заподіяння майнової шкоди внаслідок незаконного користування нежитловим приміщенням була закрита на підставі п. 2 ч. 6 ст. 214 КПК України (1960 року), а тому відпала потреба у існуванні арешту на вказане нежитлове приміщення

Рішення суду про відмову в скасуванні арешту майна, з врахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в Постанові від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц, мотивоване необхідністю вирішення даного питання в порядку цивільного судочинства, оскільки чинний КПК 2012 року не передбачає застосування слідчим суддею процесуальних норм у закритій кримінальній справі, яка порушена органом досудового розслідування в порядку КПК 1960 року.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_8 , покликаючись на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки арешт майна було накладено в межах кримінальної справи за процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом, спір про право власності на майно між суб`єктами правовідносин відсутній, а тому питання про скасування арешту, на його думку, підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства, у зв`язку з чим просить скасувати ухвалу слідчого судді Рівненського районного суду від 25 червня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою скасувати арешт на нежитлове приміщення офісу по АДРЕСА_1 , накладеного в рамках кримінальної справи № 1/1058-11, порушеної по факту вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України.

Апелянт ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про день і час розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_7 в інтересах апелянта на підтримання поданої апеляційної скарги, доводи прокурора про залишення ухвали слідчого судді без зміни, перевіривши матеріали клопотання й обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно норм матеріального права з дотриманням процесуальних вимог, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів судового провадження слідує, що ОСОБА_8 звернувся в порядку ст. 174 КПК України 2012 року про скасування арешту майна нежитлового приміщення офісу по АДРЕСА_1 , накладеного 01 листопада 2011 року СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області в рамках кримінальної справи № 1/1058-11, яка 25.10.2012 року була закрита, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 214 КПК України 1960 року.

Спірні правовідносини виникли за дії КПК України 1960 року.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ Перехідні положення КПК України 2012 року, арешт майна, застосований до набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 10 розділу ХІ Перехідні положення КПК України 2012 року, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Між тим, закриття кримінального провадження (справи) є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що кримінальна справа, в рамках якої накладено арешт на майно ОСОБА_8 , до суду не скеровувалася, що позбавило можливості вирішення питання долі арештованого майна під час судового розгляду.
Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно ОСОБА_8 , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна, згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року, підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.
Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.
Під час розгляду клопотання про скасування арешту майна слідчий суддя дослідив наявні в матеріалах судового провадження дані та вірно, враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року, згідно якої вказане питання щодо скасування арешту на майно підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_8 , належним чином вмотивувавши прийняте рішення.
Позиція Верховного Суду щодо подібних ситуацій регламентує, що будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном, у зв`язку з чим вправі звернутися до суду із позовом про звільнення майна з-під арешту.
Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2019 року щодо скасування арешту на нежитлове приміщення офісу по АДРЕСА_1 , накладеного 01 листопада 2011 року СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області в рамках кримінальної справи № 1/1058-11, порушеної по факту вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2