Дата документу Справа № 331/5815/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/5815/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/728/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянула 28 серпня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинська Ніжегородської області РФ, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

30 липня 2018 року, приблизно о 18 год. 50 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, під час виниклого конфлікту, наніс своєму знайомому ОСОБА_9 не менше одного удару ножем, який тримав у правій руці, в область грудної клітини, внаслідок чого заподіяв потерпілому згідно до висновку експерта № 1105 від 14.09.2018 р. проникаюче поранення живота з наскрізним ушкодженням печінки та спільної печінкової артерії, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Після цього, не надавши потерпілому ОСОБА_9 першої медичної допомоги, залишився на місці вчинення злочину, виконавши всі дії, які вважав за необхідне для доведення свого злочинного наміру до кінця.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2018 року:

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту залишено без змін.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , не погоджується з оскаржуваним вироком в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Вважає, що суд не прийняв належним чином до уваги те, шо ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, є раніше судимою особою за вчинення умисного вбивства, судимість не знята та не погашена, злочин вчинено останнім у стані алкогольного сп`яніння.

Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст.121 КК України покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, вважав її обґрунтованою та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.
Потерпілий у судовому засіданні не підтримав апеляційну скаргу прокурора, підтвердив наявність розписок про відшкодування шкоди, вказав про відсутність претензій до обвинуваченого, оскільки вони вирішили мирним шляхом і останній відшкодовує завдану шкоду, а також на теперішній час підтримують добрі відносини.
Захисник у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги прокурора та вказав про те, що обвинувачений працевлаштований, займає керівну посаду, має онкозахворювання, переніс операцію, має на утриманні доньку, батьків похилого віку.
Обвинувачений у судовому засіданні вибачився перед потерпілим, вказав про щире розкаяння у вчиненому та зазначив про зміни на краще у своєму житті, виховує дочку та працює.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 121 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах, проти яких не заперечували учасники судового провадження та на підставі чого, після з`ясування позицій учасників провадження, судовий розгляд було здійснено в порядку ч.3 ст. 349 КПК України. Вказані обставини не оспорюються і в поданій апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Порушень вимог Закону, які б слугували підставою для зміни, чи скасування судового рішення, колегією суддів не виявлено.
Перевіряючи доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, призначене покарання не повинно мати на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У даному кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали беззаперечні підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено із порушенням визначених законом загальних засад.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, якими судом було визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Також зміст оскаржуваного вироку засвідчує неспроможність доводів апеляції щодо не взяття до уваги судимість обвинуваченого, наявність обтяжуючої покарання обставини, оскільки районний суд приділив увагу і обставині вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння і наявності у останнього судимості, що врахував.
Взявши до уваги та належним чином оцінивши обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією ч.1 ст. 121 КК України, що не оспорюється апелянтом.

Одночасно, місцевий суд, обґрунтовуючи призначене покарання, послався і наінші відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 працевлаштований та за місцем роботи характеризується виключно позитивно, на спецобліках не перебуває, має постійне місце проживання, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні доньку, яка є студенткою та потребує матеріальної допомоги, батьків похилого віку: мати пенсіонерка, батько інвалід 3-ї групи, обвинувачений вжив заходів щодо відшкодування потерпілому завданої матеріальної та моральної шкоди.
Сукупність встановлених обставин, надавали місцевому суду підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 75, 76 КК України.

При цьому, судова колегія, з огляду на відсутність цивільного позову, зауважує на добровільному відшкодуванні ОСОБА_7 потерпілому спричиненої шкоди.

З цього приводу апеляційна інстанція додатково звертає увагу на продовженні ОСОБА_7 надавати матеріальну допомогу потерпілому ОСОБА_9 , що підтверджується відповідними розписками та поясненнями самого потерпілого при апеляційному розгляді.
Колегія суддів зважує на позиції ОСОБА_9 , який просив не позбавляти ОСОБА_7 свободи через його прощення потерпілим, наявність у обвинуваченого місця роботи, що дозволяє останньому продовжувати надавати матеріальну допомогу.

Наведені обставини у вигляді позитивних відомостей щодо особистості обвинуваченого, його відношення до вчиненого, що характеризується дієвим каяттям підтверджують вірність висновку суду про можливість звільнення ОСОБА_7 від реального відбування покарання з випробуванням.

Визначення відносно ОСОБА_7 іспитового строку максимальної тривалості в три роки є дієвим додатковим важелем досягнення мети виправлення, оскільки обвинувачений буде тривалий час перебувати під контролем органу пробації, який здійснюватиме наглядові та соціально-виховні заходи відносно обвинуваченого.

Колегія суддів з законністю та справедливістю покарання погоджується, оскільки при його призначенні суд першої інстанції прийняв до уваги, правильно оцінив та достатньою мірою врахував всі обставини, що мають значення відповідно до закону у їх сукупності, а призначене покарання з застосуванням ст.ст. 75,76 КК України є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідаючи на доводи прокурора про умовно-дострокове звільнення 09.07.2013 року ОСОБА_7 за попереднім вироком, апеляційний суд зазначає про їх необгрунтованність через те, що інкримінований обвинуваченому злочин вчинений не у період невідбутої частини покарання.

Доводи прокурора щодо безпідставності звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням слід визнати безпідставними, на їх обґрунтування прокурор не посилається на будь-які обставини або докази, які не були відомі суду або не дістали оцінки у вироку. Фактично апеляційна скарга полягає у міркуваннях загального характеру щодо невідповідності призначеного покарання принципам справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, його неспівмірності вчиненому злочину, а також у переоцінці обставин, яким судом першої інстанції у вироку була надана оцінка, з правильністю якої колегія суддів погоджується.

Колегія суддів знаходить необхідним звернути увагу, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому погоджується з тим, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що працевлаштованість ОСОБА_7 , позитивна характеристика обвинуваченого за місцем роботи, наявність стійких соціальних зв`язків, у сукупності із відсутністю відомостей про антисоціальну спрямованість особи обвинуваченого, наявністю обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, ставленням обвинуваченого до скоєного, добровільним відшкодуванням заподіяної шкоди, позицією потерпілого, давали достатні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, зі звільненням від його відбування з випробуванням.
На думку колегії суддів, у своїй апеляційній скарзі прокурор не наводить переконливих доводів з приводу того, чому він вважає виправлення ОСОБА_7 неможливим без ізоляції її від суспільства, як не навів він їх і у межах апеляційного розгляду, а отже правильність висновків суду першої інстанції у цій частині не є спростованою.

Отже вищенаведене спростовує аргументи апелянта щодо неможливості виправлення й перевиховання обвинуваченого із застосуванням інституту звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, що обумовлює відхилення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2018 року відносно ОСОБА_7 визнано за ч.1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4