У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 при розгляді скарги на постанову заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 про скасування постанови прокурора про закриття кримінального провадження,

за участю учасника судового провадження:

заявника - ОСОБА_3 , суд

В С Т А Н О В И В:

19.11.2019 року заявник ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду справи №522/19609/19, номер провадження 1-кс/522/19156/19 за скаргою ОСОБА_3 на постанову заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 про скасування постанови прокурора про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.122 КК України. Свої доводи заявник мотивував тим, що відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів "від 19 травня 2006 року" схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року N2006/23. 2006 суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Так як 07.05.2018 року суддя ОСОБА_4 вже заявляв самовідвід від розгляду цього кримінального провадження він не може приймати участь при розгляді зазначеної скарги, тому просив на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України задовольнити відвід з цих підстав, та підстав зазначених ним письмово.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 заяву про відвід підтримав з підстав, викладених ним письмово, та усно.

До судового засідання прокурор не з`явився, був повідомлений належним чином про необхідність явки до суду.

Слідчий суддя ОСОБА_4 не бажав надати пояснення суду, та у судове засідання не з`явився.

Вислухавши думку учасника судового провадження, дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.9 Конститутції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), заява № 9186/80, рішення від 26 жовтня 1984 р. «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (п. 26), тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.

Також у справі «Де Куббер проти Бельгії» заявник стверджував про порушення принципу безсторонності з огляду на те, що один з трьох суддів, які розглядали його справу у кримінальному суді, раніше діяв у цій справі як суддя-слідчий. Держава, як на виправдання, посилалася на брак суддів та необхідність розглянути справу протягом розумного строку. Європейський суд нагадав, що держава-учасник Конвенції повинна організувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити дотримання вимог п. 1 статті 647, і, позасумнівом, безсторонність є однією з основних таких вимог. Оскільки її не було дотримано, Європейський суд визнав порушення у цій справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, суддя не має права брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумніви у його неупередженості.

Як встановлено під час розгляду заяви про відвід раніше 07.05.2018 року суддя ОСОБА_4 вже заявляв самовідвід від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КК України, посилаючись на звернення адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 до Вищої Ради Правосуддя при розгляді іншої справи, з підстав зазначених п.4 ч.1 ст.75 КПК України.

Крім того, слідчий суддя ОСОБА_4 22.02.2019 року виносив ухвалу у цьому ж кримінальному провадженні, та відмовляв ОСОБА_3 у задоволенні скарги.

Так як раніше суддя ОСОБА_4 заявляв самовідвід у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КК України, та вважав, що він немає права брати участь у цьому кримінальному провадженні, розглядав скаргу у кримінальному провадженні не на користь заявника, суд вважає, що у заявника ОСОБА_3 виникли обґрунтовані сумніви у неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 у цьому ж кримінальному провадженні.

На підставі зазначеного, із урахуванням практики Європейського суду, суд вважає необхідним задовольнити заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_4 , щоб у стороннього спостерігача не виникали сумніви у неупередженості судді.

Так як заявник ОСОБА_3 не зловживав правом на відвід у цій справі, відсутні законні підстави, передбачені ч.4 ст.81 КПК України, для залишення заяви про відвід без розгляду.

Керуючись ст.75,80,81, 392, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 при розгляді скарги на постанову заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 про скасування постанови прокурора про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1

02.12.2019