Дата документу 27.05.2019 Справа № 336/6146/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/977/19
Єдиний унікальний № 336/6146/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, українця, з середньою освітою, працюючого водієм у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя», одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представників потерпілих адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_12 , представника цивільного відповідача ОСОБА_13 ,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 не погоджується із вироком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_8 до ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», третя особа ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки в цій частині судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи: не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права. Вказаний висновок полягає в наступному.

Він, ОСОБА_8 , є рідним сином померлого внаслідок вищевказаного ДТП ОСОБА_14 . В ході досудового слідства про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України його було визнано потерпілим. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , що спричинили смерть ОСОБА_14 , йому було завдано значну майнову шкоду, яка полягає, зокрема, в понесених витратах на поховання ОСОБА_14 , оплату та організацію жалобних обідів, всього на суму 30093,00 грн., які були понесені ним (витратні документи та їхні копії знаходяться в матеріалах кримінальної справи). Крім того, смертю ОСОБА_14 йому, як сину, заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у втраті близької людини, моральних та фізичних стражданнях внаслідок цього, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків, і змушує до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя. Він втратив свого батька і ніхто не може його замінити. Внаслідок такого психологічного розладу йому завдано суттєвих психологічних страждань, що призвело до неможливості нормально, без страху, жити та спілкуватись з сусідами, близькими, оточуючими людьми. Завдана моральна шкода оцінена в сумі 500000,00 грн.

Належним відповідачем за позовом про відшкодування шкоди визначено ТОВ «Умвельт-Запоріжжя», правонаступником якого є ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», яке згідно ч.1 ст.1172 ЦК України має нести відповідальність за протиправні дії свого працівника під час виконання ОСОБА_6 своїх трудових обов`язків. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» була застрахована, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на цивільного відповідача суперечать меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Оскільки позовні вимоги пред`явлені не до всіх належних відповідачів (не пред`явлені до страховика ПАТ «СК «Арсенал Страхування»), суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і винуватцем ДТП.

Як встановлено в ході розгляду справи, цивільно-правова відповідальність ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», як власника транспортного засобу - автомобіля «ЗІЛ К0444», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Страхування», згідно полісу № АК/8090190 від 01.07.2017р. (зі строком дії до 30.06.2018р. включно). Згідно вказаного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн. Розмір франшизи становить 500,00 грн. В ході розгляду справи судом першої інстанції не з`ясовано того, чи наявні у страховика ПАТ «СК «Арсенал Страхування» підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, згідно ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначено, що з досліджених судом доказів (незрозуміло яких саме доказів) та встановлених на їх підставі фактичних обставин (незрозуміло яких саме обставин) не вбачаються підстави для висновку про те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

Проте, судом в тексті вироку не зазначено, з яких саме доказів та фактичних обставин справи вбачається, що у страховика ПАТ «СК «Арсенал Страхування» виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Адже, цивільним відповідачем до матеріалів справи не надано жодних доказів, з аналізу яких можливо було б дійти до висновку про те, що страхувальником здійснені всі необхідні дії, спрямовані на виплату страховиком потерпілому суми відшкодування, і що на сьогоднішній день взагалі існує обов`язок страховика по виплаті такого відшкодування.

Вказуючи про те, що цивільним позивачем не надано доказів про отримання відмови у виплаті страхового відшкодування від страхової компанії, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги те, що цивільним відповідачем не надано доказів наявності позитивного рішення страхової компанії про виплату страхового відшкодування.

Також, судом першої інстанції не враховано того, що заявлений ОСОБА_8 до стягнення розмір відшкодування шкоди явно перевищує розмір ліміту відповідальності страховика ПАТ «СК «Арсенал Страхування» за полісом № АК/8090190 від 01.07.2017р. А в силу п.9.4 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли па дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Таким чином, в силу наведених положень чинного законодавства України цивільний відповідач ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» в будь-якому випадку не звільняється від обов`язку з відшкодування завданої потерпілому шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика.

Не звернуто уваги судом першої інстанції і на ту обставину, що в полісі № АК/8090190 від 01.07.2017р. встановлена сума франшизи у розмірі 500,00 гри., а в силу ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власники наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Тобто, в спірному випадку, обов`язок по сплаті суми відшкодування, визначеною франшизою, в будь-якому випадку покладається на страхувальника - ТОВ «Вельтум-Запоріжжя».

Судом першої інстанції неправильно застосована норма матеріального права - ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом першої інстанції не було враховано того, що визначена ОСОБА_8 до стягнення моральна шкода у розмірі 500000,00 грн. не пов`язана з каліцтвом заявника або ушкодженням його здоров`я. Така моральна шкода пов`язана та обґрунтовувалась втратою ОСОБА_8 свого рідного батька, що призвело до моральних страждань цивільного позивача, порушень його особистих життєвих та соціальних зв`язків, і змушує до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя.

Тобто, страховим полісом № АК/8090190 від 01.07.2017р. та статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено можливості відшкодування ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 500000,00 грн. у зв`язку із втратою батька, оскільки така шкода не включається до страхового випадку по ДТП від 26.09.2017р.

Як наслідок, оскільки страховий випадок не охоплює відшкодування ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 500000,00 грн., то обов`язок по такому відшкодуванню покладається лише на ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», як особу, яка несе відповідальність за. протиправні дії свого працівника.

Вказане свідчить про однозначну безпідставність відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди в сумі 500000.00 грн. за рахунок ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», і безпідставне покладення такого обов`язку на страхову компанію.

Відмовляючи у задоволенні цивільного позову з підстав того, що цивільним позивачем не пред`явлено вимог до ПАТ «СК «Арсенал Страхування», судом першої інстанції допущені істотні порушення норм процесуального права. Суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, не роз`яснив позивачу право заявити клопотання про залучення до участі у справі страхової компанії, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, і не попередив його про наслідки вчинення або не вчинення цієї процесуальної дії.

Зазначене має важливе правове значення, оскільки в разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, який суд не дослідив та не встановив, решту завданої і доведеної шкоди зобов`язана відшкодувати особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України).

Таким чином, в порушення статей 263, 264, 265 ЦПК України суд не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених позовних вимог, не дослідив та не дав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що мають значення для правильного вирішення спору.

Просить вирок суду скасувати в частині відмови у задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя», третя особа ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, і в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» (код ЄДР 35924440) на користь ОСОБА_8 майнову шкоду, завдану злочином в розмірі 20093.00 грн. та моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 500000.00 грн. Судові витрати по розгляду цивільного позову покласти на ТОВ «Вельтум-Запоріжжя».

В запереченнях на апеляційну скаргу представник цивільного відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: потерпілих та представників потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, представника цивільного відповідача, захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляд на наступне.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно із правилами статей 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання із випробуванням строком на 2 роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. У позові ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя», третя особа ОСОБА_6 - відмовлено. Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2017 року у справі № 335/11528/17 на майно, а саме: автомобіль «ЗІЛ КО444», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_6 понесені по справі судові витрати в сумі 1 581, 92 грн., пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № 9-651 від 06.10.2017 року за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» та в сумі 1 483 грн. 05 коп., пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № 9-689 від 20.10.2017 року за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригод». В вироку вирішена доля речових доказів по справі.
Згідно з вироком, 26 вересня 2017 року приблизно о 12 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ЗІЛ КО444», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Ігоря Сікорського в м. Запоріжжі, з боку вул. Чумацький шлях в напрямку вул. Солідарності, зі швидкістю приблизно 50 км/год.
В цей же час, в районі перехрестя вул. Менделєєва та вул. Ігоря Сікорського, біля буд. 15-Г по вул. Ігоря Сікорського в м. Запоріжжя, проїзну частину вул. Ігоря Сікорського зліва направо по ходу руху автомобіля «ЗІЛ КО444», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перетинали пішоходи ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Під час руху, водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в момент виходу їх на проїзну частину та маючи при цьому технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_14 , відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_14 .
Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами № 136 від 06.03.2013 року, відповідно до якого:
- п.12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-689 від 20.10.2017 року, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні, де цього ж дня помер.
Згідно висновку судової медичної експертизи №2412 від 26.10.2017 року, смерть ОСОБА_14 настала від поєднаної тупої травми голови тулуба та кінцівок з численними переломами кісток скелету та пошкодженням внутрішніх органів при явищах шоку. Всі виявлені ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент спричинення, полягають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, утворилися незадовго до надходження в стаціонар.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі потерпілим.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України.

Твердження апелянта про необґрунтованість висновків суду про стягнення в даному випадку зі страхової компанії коштів на відшкодування шкоди потерпілому, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, до початку судового розгляду потерпілий ОСОБА_8 у порядку ст. 128 КПК України пред`явив цивільний позов тільки до ТОВ «Умвельт-Запоріжжя». Суд першої інстанції у позові ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя», третя особа ОСОБА_6 відмовив, при цьому роз`яснив, що це не є перешкодою для вирішення позову по сутті у разі звернення до суду з позовними вимогами до ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» та ПАТ «СК «Арсенал Страхування», або тільки до ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» після виплати страховиком страхового відшкодування в межах страхових сум за заявою потерпілого.

Із копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8090190 на момент скоєння ДТП цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу «ЗІЛ» НОМЕР_2 була застрахована ПАТ «СК «Арсенал Страхування».

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У відповідності до ст.ст. 1194, 1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Між потерпілим ОСОБА_8 та ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченим та страховою компанією існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, апелянт необґрунтовано звертає увагу на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В обґрунтування викладеного апелянт послався на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Разом з тим, на даний час Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року зроблено інший правовий висновок:

"68. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

69. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

70. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

71. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

72. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

73. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

74. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність".

Отже, апелянтом не враховано наявність у матеріалах провадження полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8090190 «СК «Арсенал Страхування» та заяві ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» про відсутність згоди підприємства на самостійне відшкодування шкоди потерпілому без участі страхової компанії.

Таким чином, апелянтом не дано оцінки тій обставині, чи мало місце звернення його до страховика відповідача та чи було отримано його відмову у виплаті страхового відшкодування, чи одразу пред`явлено вимогу до відповідача.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що цивільний позов ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» задоволенню не підлягає, а тому апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.
Судді: