Провадження № 1-в/317/164/2019
Справа № 317/1437/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Біленьківською виправною колонією № 99 УДПтС України в Запорізькій області в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Білогірського району АР Крим, українця, громадянина України, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

засудженого 13.03.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, мотивоване тим, що прибув відбувати покарання до Біленьківської виправної колонії № 99 26.05.2014 р. та почав працювати прибиральником території. Під час відбування покарання отримав дві професії крановик та зварник. Після того, як звільнилось місце на виробництві влаштувався різноробочим. Вважає, що до нього потрібно застосувати заохочення у вигляді умовно-дострокового звільнення.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав клопотання, зазначив, що виправився, не порушував режим тримання. Участі у суспільному житті відділення, роботах по благоустрою та програмах диференційованого виховного впливу та роботі самодіяльних організацій не приймає, оскільки про це йому ніхто не говорив.

Адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання засудженого та просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області № 99 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що ОСОБА_6 не у повній мірі довів своє виправлення. На профілактичні заходи засуджений реагує посередньо. За період відбування покарання у засудженого двічі було конфісковано заборонені предмети.

Прокурор ОСОБА_3 висловив думку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_5 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора ОСОБА_3 , суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_6 відбув.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 31.10.2013 року. Під час тримання у Запорізькому слідчому ізолятору, характеризувався негативно. Допустив одне порушення режиму відбування покарання, яке виразилось у зберіганні заборонених предметів. За що притягувався до дисциплінарної відповідальності один раз правами начальника СІЗО. Стягнення накладене до набрання вироком чинності. Заохочень не мав. З 26.05.2014 року відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», характеризується посередньо. Допустив два порушення установленого порядку відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Всі стягнення погашені та зняті у встановленому законом порядку, вісім разів заохочувався правами начальника установи, та три рази правами начальника відділення СПС. На виробництві установи працевлаштований, на дільниці «Металосклад», різноробочим. Відношення до праці посереднє, без ініціативне. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної і негативної спрямованості. Не утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи лише під безпосереднім контролем. Виконує роботи із самообслуговування,, задовільно. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає участь в реалізації програми диференційованого-виховного впливу «Освіта».

Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України прагне до вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. У 2015 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр (№99)» та здобув професію Машиніст крана (кранівник) 2-го розряду. У 2016 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр (№99)» та здобув професію електро-зварювальник 2-го розряду. Прагне до підвищення наявного освітнього рівня.

Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участі у роботі самодіяльних організацій. До складу самодіяльних секцій не входить.

Відповідно до статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує стосунки з родичами шляхом телефонних розмов.

У скоєному злочині вину не визнає, не розкаюється.

За вироком суду має позов у розмірі 10255 гривень, але виконавчі листи на стягнення боргу в бухгалтерії установи відсутні.

За період відбування покарання засуджений ОСОБА_6 перебуває на профілактичному обліку, як схильний до суїциду.

17.03.2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої статтями 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, згідно заяви засудженого.

24.11.2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 82 Кримінального кодексу України, у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, згідно заяви засудженого та оперативних міркувань.

14.02.2018 року ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області відмовлено в умовно-достроковому звільненні.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_6 має три заохочення покладених начальником відділення та сім заохочень накладених начальником установи, мав три стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 30.03.2018 по 08.04.2019 р.р. та мав в цей період стягнення у вигляді суворої догани за зберігання заборонених предметів (мобільного телефону).

Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення погашене у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом всього періоду відбування покарання, оскільки стягнення у вигляді суворої догани від 02.03.2017 р. було накладено за аналогічний проступок - за зберігання заборонених предметів.

Судом встановлено, що відповідно до довідки наданої головним бухгалтером БВК № 99, з дня початку відбування покарання ОСОБА_6 працював лише 3 місяці: у червні 2018 р. 9 днів, липні 2018 р. 7 днів, серпні 2018 р. 10 днів. Тобто за весь період відбування покарання з 25.05.2014 р. по 31.05.2019 р. засуджений у сукупності пропрацював 26 днів.

Характеристика від 04.12.2018 р. відносно ОСОБА_6 є посередньою.

Посилання у клопотанні, що ОСОБА_6 у 2015 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр (№99)» та здобув професію Машиніст крана (кранівник) 2-го розряду, у 2016 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр (№99)» та здобув професію електро-зварювальник 2-го розряду, не знайшли свого підтвердження у матеріалах особової справи.

Суд не може не врахувати, що у судовому засіданні представник адміністрації ОСОБА_4 зазначив, що поведінка засудженого дійсно не була стабільно позитивною протягом усього часу відбування покарання.

Окремої уваги заслуговує обставина, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2014 р. з ОСОБА_6 задоволено цивільні позови потерпілих.

Хоча, відповідно до довідки наданої ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99) станом на 06.05.2019 р. в бухгалтерії державної установи відсутні виконавчі листи на стягнення боргу, проте ОСОБА_6 на протязі всього строку відбування покарання не було здійснено жодної спроби виконання рішення суду в цій частині та погашення зазначеного боргу.

Крім того, в своїй заяві засудженим не зазначено, де він планує проживати після застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, суд констатує, що засуджений ОСОБА_6 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною. На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження адміністрації колонії про те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1