КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1274/2019 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 153 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2019 року у кримінальному провадженні № 0006202 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

смт. Гостомель Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, востаннє 16 вересня 2005 року Ірпінським міським судом Київської області за ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, звільнився по відбуттю покарання 03 листопада 2017 року

за участю: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років,

- за ч. 2 ст. 153 КК України у виді позбавленні волі на строк 7 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

Крім того, судом у вироку скасовано арешт з майна, вирішені питання про залік попереднього ув`язнення, про речові докази та судові витрати у провадженні.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , діючи повторно, 13 липня 2018 року приблизно о 02 год. 30 хв., перебуваючи біля озера «Лебедине», яке знаходиться на відстані 50 метрів від будинку № 1 по пр. Бажана в м. Києві, побачив потерпілу ОСОБА_10 , яка йшла по тротуарній доріжці вздовж озера, підбіг до неї ззаду та із застосуванням фізичного насильства, захватив правою рукою її шию і почав відтягувати до озера на трав`яне покриття для зґвалтування. Оскільки потерпіла почала кликати на допомогу, ОСОБА_7 продовжуючи долати опір ОСОБА_10 , висловив на її адресу погрозу вбивства, якщо вона продовжить кликати на допомогу, при цьому долонею руки закривав їй рот, а правою сильніше здавлював шию.

Далі ОСОБА_7 , тримаючи ОСОБА_10 за шию, відтягнув її до озера на відстань приблизно 30 метрів від тротуарної доріжки, де, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на протиправне задоволення статевої пристрасті, намагався вступити з потерпілою проти її волі в статеві зносини природнім способом, але злочин не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від волі останнього, а саме з фізіологічних.

Після цього у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті неприроднім способом. Так ОСОБА_7 будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 152 КК України, продовжуючи знаходитися у зазначеному місці, приблизно о 02 год. 33 хв. застосовуючи фізичне насильство, а саме силою рук змусив ОСОБА_10 стати на коліна та проти її волі задовольнити свою статеву пристрасть неприроднім шляхом, при цьому силоміць руками утримував її голову, щоб остання не змогла втекти.

Далі ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на протиправне задоволення статевої пристрасті природнім шляхом, приблизно о 02 год. 35 хв., наказав потерпілій зняти штани. Отримавши відмову від потерпілої, ОСОБА_7 продовжуючи застосовувати фізичне насильство, силоміць зняв з ОСОБА_10 ліву штанину та силою рук поклав її на трав`яне покриття, закриваючи її рот рукою та намагався вступити проти волі останньої в статеві зносини природнім способом, але не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі останнього, а саме фізіологічних.

Після цього, ОСОБА_7 , реалізуючи умисел на задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, приблизно о 02 год. 37 хв. силою рук змусив потерпілу стати на коліна та проти її волі задовольнити свою статеву пристрасть неприроднім шляхом, при цьому силоміць утримував її голову, щоб ОСОБА_10 не змогла втекти.

Далі ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на протиправне задоволення статевої пристрасті природним шляхом, приблизно о 02 год. 39 хв. силою рук знову положив потерпілу на трав`яне покриття, намагаючись вступити з останньою проти її волі в статеві зносини природнім способом, але злочин не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від волі останнього, а саме фізіологічних.

Після цього, ОСОБА_7 , реалізуючи раніше виниклий умисел на задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, приблизно о 02 год. 41 хв. обпершись об стовбур дерева, знову утримуючи голову потерпілої силою рук, щоб вона не змогла втекти, змусив останню проти її волі задовольнити свою статеву пристрасть неприроднім шляхом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2019 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

За доводами апелянта в суді не знайшов підтвердження факт вчинення обвинуваченим будь-яких насильницьких дій щодо потерпілої, направлених на задоволення статевої пристрасті природним або неприродним способом та не були спростовані доводи обвинуваченого про те, що всі дії були вчинені ним за згодою потерпілої, отже і не було доведено, що в діях ОСОБА_7 наявний склад кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 152, 153 КК України.

Суд поклав в основу своїх висновків, як зазначає захисник, показання потерпілої, проте залишив поза увагою ту обставину, що у потерпілої не було виявлено жодних тілесних ушкоджень, які б могли свідчити про застосування до неї фізичної сили, а показання потерпілої щодо застосування до неї психологічного насильства, погроз нічим не підтверджені, водночас клопотання сторони захисту про проведення судово-психологічної експертизи потерпілої суд залишив без задоволення, хоча така експертиза могла б підтвердити або спростувати показання потерпілої ОСОБА_10 з цього приводу.

Захисник звертає увагу на те, що у висновку молекулярно-генетичної експертизи № 368, яку врахував суд як доказ вини ОСОБА_7 , експерт ОСОБА_13 зазначила, що при дослідженні кофти потерпілої встановлено змішаний ДНК-профіль, в якому по всіх досліджуваних локусах виявлені алельні поєднання властиві генотипу ОСОБА_7 , що не виключає домішок біологічного матеріалу ОСОБА_7 , але експерт не встановила кому саме належить друга домішка біологічного матеріалу, а це є важливим для кримінального провадження, оскільки в ту ніч з потерпілою перебував ще один чоловік. Під час допиту в суді експерт лише припустила, що це могла бути слина потерпілої. Однак клопотання сторони захисту щодо проведення молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення кому належить друга домішка біологічного матеріалу суд безпідставно залишив без задоволення, отже свої висновки побудував на припущеннях.

Крім того, за позицією захисника, вказане дослідження взагалі є сумнівним. На початку досудового розслідування у ОСОБА_7 відбирався зразок букального епітелію, а через деякий час було зроблено забір крові, проте зразки букального епітелію зникли, а тому вони могли бути використані для фальсифікації доказів, зокрема шляхом їх підмішування до сперми на одязі потерпілої і це пояснює той факт, що в спермі був виявлений змішаний ДНК-профіль.

Захисник також зазначає про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, безпідставно відмовив у задоволенні низки клопотань сторони захисту, а саме щодо проведення додаткових експертних досліджень, допиту в суді прокурора та слідчого для з`ясування питання, з якою метою вилучався у ОСОБА_7 букальний епітелій, але всі клопотання були відхилені, що доводить упереджене ставлення головуючого судді, яка збиралася у декретну відпустку, а тому призначала судові засідання майже через день, відхилила всі клопотання захисту, отже не бажала об`єктивно встановити фактичні обставини справи. З цього приводу обвинуваченим було заявлено відвід судді ОСОБА_1 , який був обґрунтований тим, що суддя у максимально стислі строки без дослідження всіх обставин хоче її розглянути, і зазначене очевидно викликає сумнів у неупередженості судді, а тому є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції згідно з п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора та потерпілої щодо доводів апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначене свідчить, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлені, зокрема, дотриманням порядку оцінки доказів і визначенням їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів повинна бути оцінена судом з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При перевірці доводів апеляційної скарги захисника та матеріалів кримінального провадження колегія суддів встановила, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону, оскільки висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах та підтверджений доказами, які досліджено та оцінено за критеріями, визначеними ст. 94 КПК України.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 та доведеності його вини у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_10 та свідків, відомості у документах та висновках експертів.

Зокрема, у судовому засіданні ОСОБА_7 не заперечував факту статевих зносин із потерпілою, проте стверджував, що такі дії відбувалися на пропозицію потерпілої, яка вмовляла його вступити з нею у статеві зносини, бо, як вона пояснила, у неї не складалися стосунки з чоловіками. На пропозицію потерпілої він вимушено погодився, щоб не ображати її. При цьому статевий акт природним способом у них не відбувся з його фізіологічних причин, але відбувся неприродним способом і під час цього були активними дії саме потерпілої, яка цього бажала. Крім того, потерпіла попросила його після завершення статевого акта неприродним способом не залишати на ній сперму, що він і зробив.

На противагу таким твердженням потерпіла ОСОБА_10 в суді показала, що обвинувачений, коли вона в ніч з 12 на 13 липня 2018 року поверталася додому вздовж озера, наздогнав її, схопив рукою за шию зі спини та, утримуючи таким чином, потягнув в бік озера. Спочатку вона подумала, що він хоче її пограбувати, тому хотіла запропонувати йому всі наявні цінності, але обвинувачений став примушувати її вступити з ним у статеві зносини, при цьому утримував рукою за шию та притискав до землі. Спочатку вона кричала, щоб привернути увагу людей, але він закривав їй рукою рот та пригрозив тим, що задовольнить з нею свою статеву пристрасть незалежно від того буде вона живою чи мертвою. Вона була дуже налякана, але вивернулася він нього та намагалася втекти, проте обвинувачений наздогнав її, потім вона імітувала напад епілепсії, але обвинувачений лише сказав, що буде її лікарем. Він силоміць утримував її рукою та постійно погрожував, тому вона, побоюючись за своє життя та здоров`я, перестала чинити опір. Обвинувачений намагався декілька разів вступити з нею у статеві зносини природним способом, але у нього це не вийшло з фізіологічних причин, у зв`язку з чим він змушував її задовольняти його неприродним способом. Такі дії обвинувачений декілька разів повторював, а коли примушував задовольнити його неприродним способом, ставив її на коліна, притискаючи до землі та утримуючи при цьому її голову руками, щоб вона не змогла втекти. Статевий акт завершився неприродним способом і сперма потрапила на її лице та одяг, після чого обвинувачений сказав їй тікати. Вона вибігла на дорогу та зателефонувала знайомому ОСОБА_14 , який швидко прийшов, бо був неподалік. Вона все розповіла йому та детально описала одяг обвинуваченого. ОСОБА_14 побіг до озера. Як він їй далі розповідав, він бачив обвинуваченого, зрозумів, що це він з огляду на її опис, переслідував його, але він втік.

За даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, 17 липня 2018 року потерпіла ОСОБА_10 , серед інших осіб на світлинах впізнала ОСОБА_7 як особу, котра проти її волі намагалась вступила з нею у статеві зносини (т. 1 а.с. 159-161).

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердив, що вночі 13 липня 2018 року ОСОБА_10 зателефонувала йому та повідомила, що на неї напав незнайомий чоловік та зґвалтував. Коли він прибув на місце, потерпіла була перелякана та пригнічена, вона повідомила де саме її зґвалтував незнайомий чоловік, описала його одяг. Він пішов на вказане потерпілою місце та побачив там чоловіка, який щось шукав, його одяг повністю відповідав описаному потерпілою. Побачивши його (свідка), цей чоловік став тікати, наздогнати його не вдалося.

Вказав в суді свідок на ОСОБА_7 , як на особу, яку він бачив на місці злочину.

Крім того, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, 30 липня 2018 року свідок ОСОБА_14 , серед інших осіб на світлинах впізнав ОСОБА_7 як особу, котра за повідомленням ОСОБА_10 вчинила щодо неї злочини (т. 1 а.с. 162 164).

Будучи допитаною в суді, свідок ОСОБА_15 повідомила, що її чоловік повернувся додому вночі 13 липня 2018 року, а також описала його одяг, який повністю співпав з описом одягу чоловіка, якого бачив неподалік від озера «Лебедине» в цю ніч свідок ОСОБА_14 .

За даними, які містяться у протоколах прийняття від потерпілої заяви про вчинені кримінальні правопорушення, 13 липня 2018 року о 08 годині ОСОБА_10 повідомила, що 13 липня 2018 року близько 02 годині 45 хвилин невідома їй особа чоловічої статі неподалік від озера «Лебедине» намагалася зґвалтувати її та задовольнила свою статеву пристрасть неприродним способом із застосуванням насильства і цю особу вона може впізнати (т. 1 а.с. 172-175).

Відповідно до протоколу огляду місця події з додатками до нього від 13 липня 2018 року, була оглянута ділянка місцевості біля озера «Лебедине» на відстані близько 300 метрів від церкви Апостола Петра і ОСОБА_16 , що в м. Києві по пр. Бажана, 1, на яку вказала потерпіла як місце вчинення злочинів, де було виявлено «затоптану» траву. З місця події, серед іншого, були вилучені мобільний телефон «Prestigio» та чоловіча кепка сірого кольору. (т.1 а.с. 176-179, 148-154).

Під час огляду мобільного телефону «Prestigio», який був вилучений на місці події, як це слідує з протоколу від 18 липня 2019 року, встановлено, що в ньому містяться світлини, на більшості яких зображені ОСОБА_7 та члени його сім`ї (т.1 а.с. 155-158).

13 липня 2018 року в період часу з 13 години 35 хвилин до 14 години 05 хвилин потерпіла ОСОБА_10 в присутності понятих добровільно видала слідчому свій одяг: кофту, футболку, нижню білизну, що зафіксовано у відповідному протоколі. При цьому за даними цього ж протоколу одяг потерпілої був поміщений в окремі конверти, опечатаний та скріплений підписами слідчого та понятих (т. 1 а.с. 144-146).

За постановою прокурора від 03 вересня 2018 року щодо відбору біологічних зразків крові у ОСОБА_7 такі зразки були отримані 18 вересня 2019 року.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта-імунолога № 326 від 18 вересня 2018 року, на одязі потерпілої, а саме кофті та футболці, виявлена сперма (т. 1 а.с. 204-207), а за даними висновку судово-медичного експерта-імунолога № 368 від 27 вересня 2018 року в об`єкті на кофті потерпілої по всіх досліджуваних локусах виявлені алельні поєднання властиві генотипу ОСОБА_7 , ДНК-профіль змішаний, тобто містить генетичний матеріал більше ніж однієї людини (т. 1 а.с. 210-213).

Експерт ОСОБА_13 свій висновок № 368 в суді підтримала та роз`яснила, що при проведенні імунологічної експертизи вона досліджувала сперму, яка була виявлена на кофті потерпілої та кров ОСОБА_7 , забір якої відбувся у відділенні імунології, про що було складено відповідний протокол, і ніяких інших біологічних зразків ОСОБА_17 їй не надавалося. Встановлення змішаного ДНК-профілю експерт пояснила тим, що ймовірно це суміш матеріалів потерпілої та обвинуваченого, що є типовим при статевих злочинах, зокрема, це може бути слина потерпілої.

Проаналізувавши указані докази суд обґрунтовано поклав в основу своїх висновків показання потерпілої, які є логічними та послідовними, узгоджуються з іншими доказами.

Отже, оцінивши безпосередньо досліджені в суді докази, які не викликають сумнівів у допустимості і достовірності, та з`ясувавши усі обставини, передбачені ст. 91 КПК України, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення обвинуваченим закінченого замаху на статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, вчиненому повторно, а також вчинення насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 152 КК України.

Правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діянь ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152 та ч. 2 ст. 153 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.
Щодо доводів сторони захисту про те, що саме потерпіла запропонувала ОСОБА_7 інтимні стосунки, вмовляла його на такі дії і він погодився, то суд першої інстанції під час судового розгляду досить ретельно перевірив таку версію подій обвинуваченого та з належним мотивуванням визнав її неспроможною, з чим погоджується і колегія суддів.

Свій висновок в цій частині суд обґрунтував тим, що підстав у потерпілої обмовляти ОСОБА_7 немає, потерпіла раніше з ним знайома не була, відразу ж після насильницьких щодо неї дій сексуального характеру повідомила про це по телефону свідку ОСОБА_14 , який невідкладно прибув на місце події, де побачив обвинуваченого, переслідував його, але не зміг затримати, бо той втік і такі пояснення свідка також не викликають жодних сумнівів у їх правдивості. Потерпіла через незначний проміжок часу про вчинені злочини повідомила працівникам поліції, видала для дослідження свій одяг, на якому експертами було виявлено сперму з походженням від ОСОБА_7 .

Разом із цим, щодо висновку судово-медичної експертизи № 1546/е від 20 вересня 2019 року (т. 1 а.с. 196-199), за змістом якого при проведенні судово-медичного дослідження ОСОБА_10 на шкірних покровах, видимих слизових оболонках, статевих органах будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено, то суд в цьому аспекті зробив правильний висновок про те, що такі дані жодним чином не спростовують послідовні показання потерпілої про застосування щодо неї обвинуваченим фізичного насильства та погроз його застосування.

Так, за показаннями потерпілої в суді, які колегією суддів не піддаються сумніву, ОСОБА_7 від початку своїх дій утримував її ліктем та рукою за шию, але ударів руками чи ногами не завдавав. Коли вона вирвалася від нього та тікала, він наздогнав її та знову утримував рукою і притискав до землі, а коли вона кричати, то закрив їй рот рукою. Під час задоволення статевої пристрасті неприродним способом обвинувачений утримував її за голову, щоб вона не змогла втекти. Такі насильницькі дії він супроводжував погрозами вбивством, внаслідок чого вона і припинила активний супротив, побоюючись за своє життя.

Указані потерпілою дії обвинуваченого, які пов`язані з обмеженням особистої її волі (свободи) та спрямовані на те, щоб учинити з нею статевий акт і задоволення статевої пристрасті неприродним способом та подолати при цьому здійснюваний або очікуваний з її боку фізичний опір, пов`язаний з небажанням вступити у статевий контакт, утворюють в даному випадку об`єктивну сторону вчинених ОСОБА_7 злочинів, передбачених ст.ст. 152, 153 КК України, а відсутність у потерпілої явних тілесних ушкоджень у виді синців, саден тощо в даному випадку жодним чином не свідчить про те, що статеві зносини відбувалися за її згодою.

Безпідставними є і доводи захисника про неповноту судового розгляду, які він пов`язує з відмовою у задоволенні низки клопотань сторони захисту про проведення додаткових експертних досліджень, допит свідків, зокрема слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Суд ретельно перевірив твердження захисника щодо можливого використання зразка букального епітелію обвинуваченого з метою створення в подальшому підробленого доказу, а саме висновку експерта № 368 та визнав такі доводи безпідставними. При цьому суд обґрунтовано врахував пояснення ОСОБА_7 , який не заперечував, що його сперма могла попасти на одяг потерпілої під час добровільного статевого акту з нею, а також взяв до уваги пояснення експерта ОСОБА_13 в суді про те, що вона досліджувала сперму, яка була виявлена лікарем-імунологом під час дослідження одягу потерпілої, а для власного дослідження використовувала виключно кров ОСОБА_7 , що повністю відповідає опису речових доказів у дослідницькій частині висновку № 368 від 27 вересня 2018 року.

Підстав вважати, що біологічні зразки, зокрема букального епітелію обвинуваченого, могли потрапити на одяг ОСОБА_10 вже після його видачі потерпілою слідчому, у колегії суддів немає. До того ж медичним експертом ОСОБА_18 , який здійснював імунологічне дослідження одягу потерпілої, не було встановлено порушення цілісності упаковок з речовими доказами, про що прямо вказано у висновку експерта № 326.

Між тим, встановлення експертом змішаного ДНК-профіля не спростовує того факту, що на досліджуваному об`єкті присутнє ДНК ОСОБА_7 .

За вказаних обставин, на переконання колегії суддів, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника про проведення додаткової молекулярно-генетичної експертизи для визначення належності ДНК-профілю з огляду на те, що він є змішаним, оскільки результати такого дослідження жодним чином не можуть вплинути на висновок щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Підстав для допиту в суді слідчого та прокурора у суду першої інстанції також не було, оскільки за положеннями кримінального процесуального закону слідчий здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, а прокурор процесуальне керівництво досудовим розслідуванням і вказані процесуальні особи не є свідками, яким відомі обставини, які підлягають доказуванню під час досудового розслідування. Водночас відомості, зафіксовані у протоколах процесуальних та слідчих дій, як і інші докази у кримінальному провадженні, суд оцінює з урахуванням вимог, визначених ст.ст. 84- 89 КПК України, а не шляхом допиту прокурора або слідчого.

Враховуючи, що підстави визначені ст. 242 КПК України для обов`язкового проведення психологічної експертизи потерпілої у цьому провадженні відсутні, натомість інші зібрані у справі докази у своїй сукупності в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінальних правопорушень, не вбачає колегія суддів доцільності проведення такого дослідження.

Таким чином, колегією суддів не встановлено обставин, які б позбавили можливості сторону захисту під час судового розгляду реалізувати свої права у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та свідчили про неповноту судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник також стверджує, що суддя, який ухвалив вирок, підлягав відводу у в`язку з упередженістю при розгляді кримінального провадження. Ці доводи були належним чином перевірені у встановленому ст. 80 КПК України порядку та не знайшли свого підтвердження. З огляду на відсутність передбачених положеннями ст. 75 КПК України обставин, які виключають участь судді в кримінальному провадженні, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 січня 2019 року у задоволенні заяви обвинуваченого про відвід судді відмовлено. Переконливих доводів, які б викликали сумнів у неупередженості судді під час розгляду цього кримінального провадження захисник в апеляційній скарзі не навів та з матеріалів справи таких обставин не вбачається. Сама по собі незгода захисника з конкретними рішеннями судді за результатами розгляду клопотань учасників процесу не може свідчити про упередженість та необ`єктивність судді та бути підставою для відводу. Водночас дотримання суддею розумних строків під час судового розгляду є відповідно до ст. 28 КПК України однією із засад кримінального провадження.

Враховуючи наведене, порушення судом першої інстанції вимог ст. 22 КПК України або інших вимог кримінального процесуального закону, які в розумінні КПК України є істотними і тягнуть за собою безумовне скасування вироку колегія суддів не встановила. Висновки суду у вироку, всупереч доводів захисника, ґрунтуються на оцінці доказів, які безпосередньо були досліджені під час судового розгляду та у взаємозв`язку між собою переконливо доводять вчинення ОСОБА_7 злочинів за обставин, викладених судом у вироку.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням положень ст. ст. 66-70 КК України, воно враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини скоєного, всі дані про особу винного, який раніше судимий за вчинення злочину статевої свободи та статевої недоторканості особи, а також принцип індивідуалізації покарання. Призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а тому вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 як законний, обґрунтований та вмотивований слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4