Провадження №1-кс/523/4615/19
УХВАЛА
про повернення клопотання про арешт майна

12 вересня 2019 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , отримавши внесене у кримінальному провадженні №0002824 від 29.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 16.08.2019 року про арешт майна, -

в с т а н о в и в:
10.09.2019 року до Суворовського районного суду м.Одеси від слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про арешт майна, за яким 28.07.2019 року невстановленою особою установлено та працівниками поліції під час огляду виявлено та вилучено невідомі скановидні пристрої на вході та в приміщенні відділення «Ощадбанк», що мало місце за адресою: м.Одеса, пр.Добровольського 125.

Як слідує з клопотання, за рапортом інспектора ВПК в Одеській області Причорноморського УКП ДКП НП України, СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області розпочате кримінальне провадження №0002824 від 29.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а у внесеному клопотанні слідчий ОСОБА_2 просить слідчого суддю накласти арешт на пластикову накладку на зчитувач для банківських карток й обладнаний відеокамерою металево-пластиковий пристрій та в обґрунтування означеного клопотання слідчий посилається на те, що зазначені предмети є (з клопотання - дослівно) «…доказом можливого вчинення злочину…», а «…метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні…».

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.

В силу ч.ч.1, 5 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Між тим, за ст.132 цього Кодексу, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчий суддя у контексті ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182).
Статтями 276, 277 КПК України регламентовано, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 цього Кодексу, а письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Згідно зі ст.171 наведеного Кодексу, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, наряду з іншим, повинні бути зазначені підстави і мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право на власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
За ч.3 ст.172 означеного Кодексу, слідчий суддя чи суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк для усунення недоліків в сімдесят дві години, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Проте, ідентичне клопотання слідчого ОСОБА_2 від 29.07.2019 року про арешт майна у цьому кримінальному провадженні №0002824, було повернуто ухвалою слідчого судді від 31.07.2019 року вказаному слідчому, у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.ст.170, 171 КПК України, але викладені в цій ухвалі недоліки вказаним слідчим належним чином не усунуті.

Так, матеріали клопотання не містять відповідних документів в розумінні вимог ст.ст.36-37, 110, ст.ст.38-40, 214 КПК України, якими мають бути підтверджені процесуальні повноваження прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 та слідчого Суворовського ВП ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0002824, адже доданий до клопотання витяг з ЄРДР від 29.07.2019 року, згідно з «Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» (затверджено наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року), є лише витягом з електронної бази даних щодо реєстрації відповідного кримінального провадження і не може вважатися належним процесуальним документом, яким підтверджуються процесуальні повноваження означених осіб.

Разом із тим, всупереч приписам ч.2 ст.170, ч.2 ст.171 КПК України, у внесеному клопотанні вдруге належним чином не викладено значення цього майна для потреб кримінального провадження у конкретному випадку та відомостей про власника такого майна, а в порушення ч.3 ст.132 цього ж Кодексу матеріали клопотання не містять відомостей щодо існування обґрунтованої підозри про вчинення відповідною особою кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування у конкретному випадку такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а матеріали означеного клопотання не містять відомостей щодо повідомлення в порядку ст.276 зазначеного Кодексу певній особі про підозру у вчиненні злочину в даному кримінальному провадженні.
Зі змісту ч. 1 ст.86 вказаного Кодексу слідує, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, та згідно з ч.1 ст.94 цього ж Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Між тим, матеріали внесеного клопотання суперечать загальним засадам кримінального провадження, визначених у ст.7 КПК України, до яких зокрема відноситься недоторканність житла чи іншого володіння особи.
Так, за ст.13, ч.ч.1, 2 ст.233 КПК України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч.3 цієї статті, а під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення, які знаходяться у володінні особи.
Втім, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на виявлені та вилучені предмети в ході огляду місця події в приміщенні відділення «Ощадбанк», розташованого за адресою: м.Одеса, пр.Добровольського 125, слідчим ОСОБА_2 до означеного клопотання вкотре не додано відповідної ухвали щодо визнання правомірним проведення такого огляду іншого володіння особи, а додані до нього матеріали не містять дозволу власника оглянутого приміщення відділення банку на проведення такого огляду, що за своєю сукупністю та у контексті ст.ст.233, 237 КПК України викликає у слідчого судді обґрунтовані сумніви щодо правомірності проведеного огляду іншого володіння особи у конкретному випадку та перешкоджає накладенню арешту на майно за сукупністю наведених обставин.
Аналогічні висновки містяться в Розділі 1 та у п.п.6, 9 Розділу 2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року.
Оскільки з наданих до суду клопотання і доданих до нього матеріалів вбачається, що внесене до суду слідчим СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 і погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 клопотання про арешт майна є необґрунтованим й безпідставним, зміст якого до того ж не відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України та процесуальні повноваження означених осіб не підтверджені доданими до клопотання матеріалами, внаслідок чого та у контексті ст.ст.132, 172 цього ж Кодексу слідчий суддя доходить висновку про повернення клопотання до вказаної прокуратури для усунення недоліків, зі встановленням строку для їх усунення протягом 72-х годин з часу отримання копії цієї ухвали.
Керуючись ст.ст.2-3, 8-9, 13, 26, 132, 167, 170-172, 233, 237, 277-278, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 16.08.2019 року, погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 та подане у кримінальному провадженні №0002824 від 29.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, про арешт майна, повернути вказаному прокурору.
Надати Одеській місцевій прокуратурі №4 строк для усунення недоліків, наведених у мотивувальній частині цієї ухвали, - протягом 72-х годин з часу отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1