Справа №:755/6939/19
Провадження №: 1-кп/755/972/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" серпня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0009153 за обвинуваченням

ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, Республіка Молдова, громадянина Республіки Молдова, проживаючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, без освіти, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кишинів, Республіка Молдова, громадянина Республіки Молдова, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України,

ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Кишинів, Республіка Молдова, громадянки Республіки Молдова, маючої на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працюючої, без освіти, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України,

ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки с. Калфа, Республіка Молдова, громадянки Республіки Молдова, не працюючої, без освіти, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_13 ,

захисника ОСОБА_14 ,

перекладача ОСОБА_15 ,

обвинувачених ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ),

ВСТАНОВИВ

З Прокуратури міста Києва до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов для розгляду обвинувальний акт за обвинуваченням за обвинуваченням ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України, який ухвалою від 02.05.2019 року призначений до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просила призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, крім того, зазначила про відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.

Сторона захисту просили повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Відповідно до п.13. ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ст.377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Дослідженням змісту обвинувального акту, були встановлені певні недоліки, які ускладнюють подальше розуміння сторонам кримінального провадження і суду конкретного змісту цього обвинувачення та унеможливлюють подальше призначення обвинувального акту до судового розгляду.

П. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Таким чином, особа, якій висунуте обвинувачення, повинна бути детально поінформована про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які ніби-то мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів.

Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_16 ( ОСОБА_7 ) обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України,

Зокрема диспозицією ч. 3 ст. 186 КК України визначено відповідальність за грабіж, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдав значної шкоди потерпілому.

Так прокурор, підсумовуючи сформоване обвинувачення у обвинувальному акті зазначає, зокрема що ОСОБА_16 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) обвинувачуються, кожен окремо, у вчиненні кримінального правопорушення, яке сторона обвинувачення кваліфікує за ч. 3 ст. 186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.

В обвинувальному акті, у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими зазначено, зокрема що « ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), визначивши вчинення злочинів як джерело для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, діючи з корисливих мотивів, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часі та місці, вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ), з метою заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, під приводом працівників соціальних служб України.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_19 ( ОСОБА_7 ), заздалегідь підшукали відомості про адреси проживання та номера стаціонарних телефонів осіб похилого віку - мешканців міста Києва з метою введення останніх в оману шляхом повідомлення їм завідомо неправдивої інформації нібито від імені працівника соціальної служби про необхідність обміну належних їм (потерпілим) готівкових грошових коштів на купюри нового зразка, для чого здійснювали дзвінки з різних мобільних телефонів на стаціонарні телефони потерпілих. Після цього, свідомо допускаючи, що той чи інший потерпілий в силу свого похилого віку та, ймовірно, наявності фізичних та психічних вад здоров`я, поганим зором, слухом, тощо, погодився обміняти наявні у нього готівкові грошові кошти на купюри нового зразка, у телефонному режимі з`ясовували у потерпілого інформацію про кількість та номінали наявних у нього грошових купюр, щоб придбати необхідну кількість несправжніх (імітаційних) грошових купюр, видаючи їх за купюри нового зразка.

Так, 06.11.2018 року приблизно о 13 годині 23 хвилини ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_19 ( ОСОБА_7 ), на заздалегідь орендованому автомобілі марки «Volkswagen» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) приїхали у двір будинку АДРЕСА_6 . У цей час ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_19 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) з абонентського номеру мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 здійснила дзвінок на стаціонарний телефон НОМЕР_3 , абонентом якого є ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та, представившись працівником Пенсійного фонду України, повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію про необхідність обміну належних йому ( ОСОБА_20 ) готівкових грошових коштів на купюри нового зразка. Будучи введеним в оману в силу свого похилого віку потерпілий ОСОБА_20 погодився на пропозицію ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), після чого остання у телефонному режимі з`ясувала у ОСОБА_20 інформацію про суму наявних у нього вдома готівкових грошових коштів, а саме 24 000 гривень купюрами номіналом по 500, 200 та 100 гривень. Після цього ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_19 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), взявши із собою заздалегідь придбані несправжні (сувенірні) грошові купюри номіналом 500 гривень у кількості 17 купюр, номіналом 100 гривень у кількості 38 купюр з метою їх обміну на грошові кошти, наявні у потерпілого

ОСОБА_20 о 13 годині 33 хвилин вийшли з автомобіля та пішли за місцем проживання потерпілого ОСОБА_20 , а саме у квартиру АДРЕСА_7 зазначеного будинку, а ОСОБА_16 ( ОСОБА_18 ) разом з ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) лишились в салоні автомобіля та спостерігали за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення небезпеки бути поміченими та викритими співробітниками правоохоронних органів або пересічними громадянами попередити про це ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ).

Зайшовши у квартиру АДРЕСА_8 , ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ) та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), повідомили потерпілому ОСОБА_20 , що вони працівники Пенсійного фонду України та прийшли обміняти грошові кошти на купюри нового зразка. Після цього потерпілий ОСОБА_20 , продовжуючи вірити у добрі наміри ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), дістав наявні у нього грошові кошти в сумі 24 000 гривень та хотів їх перерахувати, у той момент як ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) почали нервувати та шепотом спілкуватись між собою. Після цього ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_20 вагається у добровільній передачі їм грошових коштів, вихватила з рук потерпілого ОСОБА_20 гроші в сумі 24 000 гривень, тобто відкрито їх викрала, натомість залишивши на столі несправжні (сувенірні) грошові купюри номіналом 500 гривень у кількості 17 купюр, номіналом 100 гривень у кількості 38 купюр, після чого ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) повернулись в автомобіль марки «Volkswagen» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , де їх чекали ОСОБА_16 ( ОСОБА_18 ) та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) та з місця вчинення злочину зникли, завдавши потерпілому ОСОБА_20 збитків на загальну суму 24 000 гривень. (відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів)»

Однак, з аналізу змісту висунутого обвинувачення ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) за ч. 3 ст. 186 КК України, кожного окремо, вбачається, що воно є суперечливими, неоднозначним, таким, яке не містить чіткого формулювання висунутого обвинувачення, що є порушенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

На думку суду при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, прокурором не зазначено ступінь участі і роль кожного обвинуваченого у інкримінованих ОСОБА_16 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), кожному окремо кримінальному правопорушенню (злочину), передбаченого ч. 3 ст.186 КК України, а саме обвинувачення (кожного окремо) зведено до однакового змісту. Зазначено щодо обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 186 КК України, кожного окремо, що вони діяли з єдиним умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, хоча у обвинувальному акті зазначено, що до житла потерпілого проникли та відкрито викрали майно ОСОБА_20 лише ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), а обвинувачені ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) лише чекали на останніх в автомобілі, а отже на думку суду обвинувачення трактує їх дії, як співучасників у ролі пособників, та не зазначає про це, крім того у цьому випадку умисел таких осіб полягає у сприянні виконавцям злочину, а не дублюється з умислом виконавця.

Статтею 26 КК України, передбачено, що співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину.

Статтею 27 КК України передбачено , зокрема, що співучасниками злочину, поряд із виконавцем, є організатор, підбурювач та пособник; виконавцем (співвиконавцем) є особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, що відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за скоєне, вчинила злочин, передбачений цим Кодексом; організатором є особа, яка організувала вчинення злочину (злочинів) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням. Організатором також є особа, яка утворила організовану групу чи злочинну організацію або керувала нею, або особа, яка забезпечувала фінансування чи організовувала приховування злочинної діяльності організованої групи або злочинної організації; підбурювачем є особа, яка умовлянням, підкупом, погрозою, примусом або іншим чином схилила іншого співучасника до вчинення злочину; пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети, або іншим чином сприяти приховуванню злочину .

Виходячи з положень ч. 2 ст. 28 КК України вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення його декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовилися про такі дії. Домовитися про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди про скоєння відповідного діяння до моменту виконання його об`єктивної сторони. Така домовленість може відбуватись у будь-якій формі як у вербальній, так і за допомогою конклюдентних дій.

У статті 29 КК України зазначено, зокрема, що виконавець (співвиконавець) підлягає кримінальній відповідальності за статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає вчинений ним злочин; організатор, підбурювач та пособник підлягають кримінальній відповідальності за відповідною частиною статті 27 і тією статтею (частиною статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає злочин, вчинений виконавцем. Ознаки, що характеризують особу окремого співучасника злочину, ставляться в вину лише цьому співучасникові. Інші обставини, що обтяжують відповідальність і передбачені у статтях Особливої частини цього Кодексу як ознаки злочину, що впливають на кваліфікацію дій виконавця, ставляться в вину лише співучаснику, який усвідомлював ці обставини.

Згідно роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», зазначено, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Дії особи, яка безпосередньо не брала участі у вчиненні злочину, але порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину або предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети або іншим чином сприяти приховуванню злочину, належить кваліфікувати як співучасть у скоєному у формі пособництва з посиланням на частину п`яту статті 27 КК України.

У даному ж випадку обвинувачені ОСОБА_16 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, кожен окремо, скоєному за попередньою змовою групою осіб , проте в обвинувальному акті відносно обвинувачених ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) не сформульовано чітко обвинувачення щодо кожного обвинуваченого, а саме не вказано роль кожного обвинуваченого відповідно до ст. 27 КК України, які дії вчинив кожен з них під час грабежу за інкримінованим ним епізодом, не зазначено спосіб вчинення злочину кожним з обвинувачених, що є порушенням ч.5 п.2 ст.291 КПК України, відповідно до вимог якої в обвинувальному акті повинні бути зазначені фактичні обставини справи з вказівкою на час, місце, спосіб та інші обставини справи, а також форму вини, мотив і мету кримінального правопорушення. Не зазначення у вказаному обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) належно сформульованого обвинувачення, позбавляє суд можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду, роз`яснити в подальшому суть обвинувачення та порушує право обвинувачених на захист від пред`явленого обвинувачення.

А тому, виходячи зі змісту пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) не приймали безпосередньої участі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України у якості співвиконавців, як наслідок на думку суду, правова кваліфікація за відповідною частиною ст. 27 КК України за вищевказаний злочин є обов`язковою.

Крім того, за аналогічною моделлю викладено обвинувачення ОСОБА_21 , який згідно обвинувального акту обвинувачується, зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме вказано наступне: «досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_16 ( ОСОБА_7 ) визначивши вчинення злочинів як джерело для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, діючи з корисливих мотивів, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часі та місці, вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) та невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, під приводом працівників соціальних служб України.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_16 ( ОСОБА_7 ), діючи за ередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) та невстановленими досудовим розслідуванням особами заздалегідь підшукали відомості про адреси проживання та номера стаціонарних телефонів осіб похилого віку - мешканців міста Києва з метою введення останніх в оману шляхом повідомлення їм завідомо неправдивої інформації нібито від імені працівника соціальної служби про необхідність обміну належних їм (потерпілим) готівкових грошових коштів на купюри нового зразка, для чого здійснювали дзвінки з різних мобільних телефонів на стаціонарні телефони потерпілих. Після цього, свідомо допускаючи, що той чи інший потерпілий в силу свого похилого віку та, ймовірно, наявності фізичних та психічних вад здоров`я, поганим зором, слухом, тощо, погодився обміняти наявні у нього готівкові грошові кошти на купюри нового зразка, у телефонному режимі з`ясовували у потерпілого інформацію про кількість та номінали наявних у нього грошових купюр, щоб придбати необхідну кількість несправжніх (імітаційних) грошових купюр, видаючи їх за купюри нового зразка.

Так, 30.10.2018 о 16 годині 15 хвилин ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ), з абонентського номеру мобільного оператора ГІрАТ «Київстар» НОМЕР_4 здійснила дзвінок на стаціонарний телефон НОМЕР_5 , абонентом якого є ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та, представившись працівником соціальної служби, повідомила останній завідомо неправдиву інформацію про необхідність обміну належних їй ( ОСОБА_22 ) готівкових грошових коштів на купюри нового зразка. Будучи введеною в оману в силу свого похилого віку потерпіла ОСОБА_22 погодилась на пропозицію ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), після чого остання у телефонному режимі з`ясувала у ОСОБА_22 інформацію про суму наявних у неї вдома готівкових грошових коштів, а саме 1500 гривень та 350 доларів США. Після цього, ОСОБА_16 ( ОСОБА_18 ), діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), та невстановленою досудовим розслідуванням особою, у невстановленому місці придбали несправжні (сувенірні) грошові купюри з надписом «це не гроші, це прикол» та «сувенір» наступними номіналами: 6 купюр номіналом по 100 гривень, 42 купюри номіналом по 50 гривень, 2 купюри номіналом 100 доларів США, 1 купюра номіналом 50 доларів США з метою їх обміну на грошові кошти, наявні у потерпілої ОСОБА_22 .

У подальшому, 30.10.2018 о 16 годині 32 хвилини, ОСОБА_16 ( ОСОБА_18 ), діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) та невстановленою досудовим розслідуванням особою, на заздалегідь орендованому автомобілі марки «Mazda» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_6 , за кермом якого перебував ОСОБА_16 ( ОСОБА_18 ), приїхали у двір будинку АДРЕСА_9 , після чого ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ) та невстановленою досудовим розслідуванням особою, вийшли з автомобіля та пішли за місцем проживання потерпілої ОСОБА_22 , а саме у квартиру АДРЕСА_10 зазначеного будинку, а ОСОБА_16 ( ОСОБА_18 ) разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою лишились в салоні автомобіля та спостерігали за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення небезпеки бути поміченими та викритими співробітниками правоохоронних органів або пересічними громадянами попередити про це ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ). Зайшовши у квартиру АДРЕСА_11 , ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ) та невстановленою досудовим розслідуванням особою, повідомили потерпілій ОСОБА_22 , що вони працівники соціальної служби та прийшли обміняти грошові кошти на купюри нового зразка. Після цього потерпіла ОСОБА_22 , продовжуючи вірити у добрі наміри ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), передала останнім наявні у неї грошові кошти в сумі 1500 гривень та 350 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют станом на 30.10.2018 становить 9 870 гривень 88 колійок, натомість ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) передали потерпілій ОСОБА_22 несправжні (сувенірні) грошові купюри з надписом «це не гроші, це прикол» та «сувенір» наступними номіналами: 6 купюр номіналом по 100 гривень, 42 купюри номіналом по 50 гривень, 2 купюри номіналом 100 доларів США, 1 купюра номіналом 50 доларів США, після чого повернулись а автомобіль марки «Mazda» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_6 , де їх чекали ОСОБА_16 ( ОСОБА_18 ) та невстановлена досудовим розслідуванням особа та з місця вчинення злочину зникли, завдавши потерпілій ОСОБА_22 збитків на загальну суму 11 370 гривень 88 копійок».

Таким чином, прокурором дії ОСОБА_16 ( ОСОБА_18 ) не зазначені як дії простого виконавця (співвиконавця), не сформульовано чітко обвинувачення щодо ОСОБА_16 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), а саме не вказано роль кожного з них відповідно до ст. 27 КК України, які дії вчинив кожен з них під час заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) за інкримінованим ним епізодом, не зазначено спосіб вчинення злочину кожним з обвинувачених, що є порушенням ч.5 п.2 ст.291 КПК України.

З викладеного також вбачається, що ОСОБА_16 ( ОСОБА_7 ) вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) та невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), проте в подальшому під час викладення обставин даного інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 190 КК України про участь у ньому ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) взагалі не зазначено та діям останнього, за умови його участі у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (злочину) не надано відповідної правової кваліфікації.

У той час деталі вчинення кримінального правопорушення, а також надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення відіграють важливу роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Відповідно до рішень Європейського Суду від 24 квітня 2008 року (справа «Жогло проти України») та від 26 березня 1996 року (справа «Дурсон проти Нідерландів») усі докази зазвичай повинні бути представлені у відкритому судовому засіданні в присутності підсудного для забезпечення можливості надати аргументи у відповідь, оскільки обвинувачення не повинно ґрунтуватись виключно чи вирішальною мірою на тих показаннях, які сторона захисту не могла оскаржити.

Тож, не вдаючись до оцінки правильності кваліфікації дій обвинувачених в цілому, на цій стадії кримінального процесу, суд приходить до висновку, що указане, в своїй сукупності, свідчить, що даний обвинувальний акт не містить коректну фабулу обвинувачення, яка виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, та її юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення), тобто правову модель злочину.

Натомість, міжнародні стандарти у галузі, судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування правом на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року № 8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення.

При цьому, суд приймає до уваги вимоги положень ст. 22 КПК України, відповідно до яких функцією суду є лише розгляд справи, під час якого він лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, і недопустимим є покладення на суд функцій, які властиві органам досудового розслідування та державного обвинувачення.

Також, відповідно до ст. 337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну. Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону, є порушенням права на захист.

Разом з тим, зміна правової кваліфікації та / або обсягу обвинувачення прокурором відповідно до положень ст. 338 КПК України можлива виключно в разі встановлення під час судового розгляду саме нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, і така зміна неприпустима в разі допущених при обвинуваченні особи суперечностей чи неповноти, а тим більше описок.

Також, кримінально-процесуальний закон не містить положення про обов`язок суду чекати, коли прокурор скористається своїм правом на зміну обвинувачення в суді, а також і права суду пропонувати або примушувати прокурора змінити обвинувачення.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.

Серед іншого слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У даному випадку цивільний позов потерпілого ОСОБА_23 слід залишити без розгляду, у зв`язку з поверненням обвинувального акту прокурору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-2, 7-29, 128, 314-318, 369-372, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2018 року за № 0009153 за обвинуваченням ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України - повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 7-ми днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 09 год. 00 хв. 23.08.2019 року.

Суддя