В И Р О К
Іменем України

10.10.2019 року м.Мостиська
єун 448/1710/17
провадження №1-кп/448/16/19
Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська об`єднане кримінальне провадження за №0000677 та за №0000076, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Горпин Кам`янко-Бузького району Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 11.08.2016 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.ч.1,4 ст.70 КК України до 4-ох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнено з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим вироком Мостиського районного суду від 11.08.2016 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки 6 місяців, в кінці серпня місяця 2017 року, у ранковий час, перебуваючи на території гаражів Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНГІ у Львівській області, що в м.Мостиська, вул.Будзиновського, 6, Львівської області, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з автомобіля марки «MERCEDES Sprinter», реєстр.номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_5 , два автомобільні акумулятори потужністю 100АН, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 6100 гривень.

Він же, тимчасово проживаючи у господарстві ОСОБА_6 , що у АДРЕСА_2 та маючи ключі від його підсобного приміщення, у кінці лютого місяця 2018 року, зранку, скориставшись відсутністю власника, шляхом вільного доступу, за допомогою ключів зайшов до підсобного приміщення ОСОБА_6 , звідки повторно таємно викрав алюмінієву флягу ємкістю 38л. вартістю 461,94 грн. та алюмінієву каністру ємкістю 20л. вартістю 400 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на загальну суму 861,94 грн.

Він же, тимчасово проживаючи у господарстві ОСОБА_6 , що у АДРЕСА_2 та маючи ключі від його підсобного приміщення, у кінці лютого місяця 2018 року, зранку, скориставшись відсутністю власника, шляхом вільного доступу, за допомогою ключів зайшов до підсобного приміщення ОСОБА_6 , звідки повторно таємно викрав дві алюмінієві каністри ємкістю 20 л. вартістю по 400 грн. кожна та 7 літрів бензину «А-92» вартістю 26,99 грн. за 1 літр, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 988,93 грн.

Він же, тимчасово проживаючи у господарстві ОСОБА_6 , що у АДРЕСА_2 та маючи ключі від кімнат його будинку, на початку березня місяця 2018 року, зранку, скориставшись відсутністю власника, шляхом вільного доступу, за допомогою ключів, зайшов до однієї із кімнат будинку ОСОБА_6 звідки повторно таємно викрав два електричні самовари ємкістю 2,5 л. вартістю 260,37 грн. кожен, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 520,74 грн.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч.1 ст.337 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину визнав повністю, цілковито підтвердив обставини проголошені прокурором. Зазначив, що дійсно в кінці серпня місяця 2017 року, перебуваючи на території гаражів Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, що за адресою: м.Мостиська, вул.Будзиновського, 6, Львівської області, викрав з автомобіля, котрий там знаходився, два автомобільні акумулятори. Окрім цього зазначив, що також тимчасово проживаючи у ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , впродовж кінця лютого - початку березня місяця 2018 року викрав товарно-матеріальні цінності, а також пальне з підсобного приміщення останнього, завдавши при цьому такому матеріальну шкоду. Зазначив, що даний злочин вчинив у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд не застосовувати до нього суворої міри покарання. Окрім цього, просить суд справу розглядати без дослідження доказів по справі, правильно розуміючи зміст даних обставин і наявних доказів, згідно пред`явленого йому обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України.

Потерпілі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явилися, попередньо подавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає змісту ст.56 КПК України. Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 , визнав вину у повному обсязі, за відсутності потерпілих можливо з`ясувати усі обставини під час судового розгляду, сторони кримінального провадження не наполягали на допиті потерпілих, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності останніх.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставин, проголошених прокурором, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , та дослідженням документів, які характеризують його, як особу.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінального провадження суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Враховуючи наведене, суд знаходить винність обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю.

Вважає, що його дії юридично вірно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він, повторно, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При цьому суд дійшов висновку про правильність кваліфікації таких його дій за ч.2 ст.185 КК України за всіма епізодами крадіжок (кінець серпня місяця 2017р., кінець лютого місяця 2018р., кінець лютого місяця 2018р. та початок березня місяця 2018р.), вчинених повторно, а не за кожен з них окремо, оскільки сукупність злочинів щодо даних злочинів відсутня, вони підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність.

Суд виходить з того, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті), які мають самостійні санкції, покарання не призначається (п.20 Постанови №7), тобто суд призначає покарання за ч.2 ст.185 КК України за чотирма епізодами крадіжок, а не за кожен з них окремо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України є: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_3 , суд керується тим, що його поведінка в ході досудового слідства та в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення він надавав послідовно та змістовно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується те, що такий раніше судимий за аналогічні злочини, ніде не працює, будь-якою суспільно-корисною працею не займається, посередньо характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував завдану ним шкоду, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, його роль у скоєному злочині та поведінку до і після вчинення злочину.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, а також враховуючи думку прокурора, котра просила призначити обвинуваченому реальну міру покарання, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 , можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши такому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції, передбаченої частини 2 статті 185 КК України.

Саме такий вид покарання, на думку суду, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і є найбільш доцільною, достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ст.ст.69, 75 КК України, суд не вбачає, з огляду на вчинення ним неодноразово корисливих злочинів, відсутність у кримінальному провадженні обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При цьому, у відповідності до ч.1 ст.71 КК України з урахуванням вироку Мостиського районного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року ОСОБА_3 , повинна бути обрана остаточна міра покарання за сукупністю вироків.

Зокрема, як вбачається з названої норми, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зі змісту закону та у відповідності до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність обрання ОСОБА_3 , остаточного покарання за сукупністю вироків, у вигляді позбавлення волі, шляхом часткового складання покарань.

Цивільний позов по об`єднаному кримінальному провадженні, не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі у відповідності до ст.ст.124, 126 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 , в дохід держави.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , не обирався та суд не вбачає підстав такий застосовувати до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , необхідно рахувати з моменту (часу) приведення вироку до виконання.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 11.08.2016 року, визначивши остаточне покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , не обирався та суд не вбачає підстав такий застосовувати до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази: дві алюмінієві каністри ємкість 20л. кожна, металевий електричний самовар, алюмінієва фляга ємкістю 38л, котрі знаходяться в камері зберігання речових доказів Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, - повернути його законному володільцю, тобто ОСОБА_6 .
Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи за №9/197 від 20.03.2018 року в сумі 1430 грн., - стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , на користь держави.
На вирок протягом 30-ти діб з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя (підпис) ОСОБА_1

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили: «___» ______________ 20 __ р.

Суддя ОСОБА_1