Справа № 152/812/19
В И Р О К
іменем України

02 грудня 2019 року м. Шаргород

Справа №152/812/19

Провадження №1-кп/152/82/19

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 3 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000095 04.04.2019 року,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського
відділу Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого
ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження
потерпілої ОСОБА_6 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 17.03.2019 року приблизно о 04 години 30 хвилин, перебуваючи у будинку ОСОБА_7 , розташованому в АДРЕСА_2 , вирішив здійснити таємне викрадення чужого майна, після чого, реалізуючи злочинний умисел на вчинення крадіжки, скориставшись тим, що власник будинку ОСОБА_7 заснув та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав належний ОСОБА_7 мобільний телефон «Xiaomi» моделі «Redmi 5 A 2b/16 GB Silver», який знаходився на столі у одній із кімнат будинку, вартість якого, згідно з висновком експерта за №2786/19-21 від 26.04.2019 року, складає 2013 грн., після чого залишив місце події та розпорядився викраденим на власний розсуд.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_7 на суму 2013 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Також, продовжуючи вчиняти злочини, обвинувачений ОСОБА_3 в ніч з 20.04.2019 року на 21.04.2019 року, перебуваючи в АДРЕСА_2 , біля житлового будинку, який винаймає для проживання ОСОБА_6 , знаючи, що остання в будинку відсутня, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відтискання вхідних дверей, проник до вказаного житлового будинку, де таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів викрав належні потерпілій ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1000 грн., які знаходилися у шафі у одній із кімнат будинку, ноутбук марки «Lenovo» моделі «G560», безпровідну комп`ютерну мишу марки «Crown» моделі «CMM-965W», комп`ютерну сумку «Defender», 3G-модем марки «Huawei» моделі «E303», які знаходилися на дивані у одній із кімнат будинку, а також цифровий ефірний приймач марки «Romsat» моделі TR-0017HD з пультом, який знаходився на тумбочці у одній із кімнат будинку. Після цього ОСОБА_3 залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном та грошовими коштами на власний розсуд.
Відповідно до висновків експерта за №№3626/19-21 від 24.05.2019 року та 3627-3628/19-21 від 23.05.2019 року, вартість ноутбука марки «Lenovo» моделі «G560» становить 3134,80 грн.; вартість безпровідної комп`ютерної миші марки «Crown» моделі «CMM-965W» становить 158,90 грн.; вартість комп`ютерної сумки «Defender» становить 142,34 грн.; вартість 3G-модем марки «Huawei» моделі «E303» становить 294 грн.; вартість цифрового ефірного приймача марки «Romsat» моделі TR-0017HD з пультом становить 266 грн.
При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 4996,04 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, повторно.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст.ст.8 та 2 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.ч.1, 3 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 26.06.2019 року.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що не оспорює обставини, які викладені в обвинувальному акті, розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються ним, вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, оскільки повністю визнає себе винуватим у вчиненні злочинів, щиро розкаюється у вчиненому, виявляє жаль з приводу вчинених ним злочинів, готовий нести кримінальну відповідальність за вчинені злочини, запевняє суд, що виправив свою поведінку, просив вибачення у потерпілого ОСОБА_7 та просить вибачення у потерпілої ОСОБА_6 , не вчинятиме злочинів у подальшому, просить його суворо не карати.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 16.03.2019 року ввечері він прийшов до свого знайомого ОСОБА_7 , який проживає в АДРЕСА_2 , щоб домовитися про спільну поїздку на роботу. В будинку вони сиділи, розмовляли, потім ОСОБА_7 заснув. На столі на зарядку ОСОБА_7 поставив свій мобільний телефон. Він вирішив викрасти цей телефон, щоб у наступному продати, так як йому потрібні були кошти для власних потреб. Пересвідчившись, що ОСОБА_7 спить, він приблизно о 04 годині 17.03.2019 року викрав телефон, пішов з ним додому, а вранці 17.03.2019 року поїхав у м. Жмеринку, де продав за 600 грн. Виручені від продажу телефона кошти витратив на власні потреби, для придбання продуктів харчування.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що в ніч з 20.04.2019 року на 21.04.2019 року з метою крадіжки він прийшов до будинку, який винаймає для проживання у АДРЕСА_3 , потерпіла ОСОБА_6 . При цьому він достовірно знав, що ОСОБА_6 немає вдома, але у неї можуть бути грошові кошти. Чи могла у будинку ОСОБА_6 мати цінні речі, він не знав. Підійшовши до будинку, він пересвідчився, що і потерпіла, і сторонні особи відсутні, шарпнув та відтягнув вхідні двері у будинок і двері відкрилися. Проникнувши у житловий будинок, він присвічував собі ліхтариком на запальничці. У будинку він пройшов у кімнату, де побачив шафу. Відкривши шафу, у вічі йому впала червона куртка потерпілої, яку він обшукав та виявив у кишені 1000 грн., які викрав. Потім він пройшов у іншу кімнату, де виявив на дивані ноутбук у сумочці, безпровідну мишу до нього, модем, а також на тумбочці тюнер, які вирішив викрасти. Викравши вказані речі та гроші, він прикрив двері будинку ОСОБА_6 і пішов додому. Вранці 21.04.2019 року він поїхав із викраденими речами, крім тюнера, у м. Вінницю, де здав у ломбард, за що отримав приблизно 2000 грн. Викрадені кошти та виручені від продажу викраденого майна ОСОБА_6 кошти він витратив для власних потреб.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 показав суду, що збитки потерпілим не відшкодував, але має намір відшкодувати. Викрадений ним у ОСОБА_6 тюнер він добровільно видав працівникам поліції.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовий розгляд не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

При цьому, потерпілий ОСОБА_7 подав до суду заяву 28.11.2019 року про розгляд кримінального провадження у його відсутності через неможливість прибути в судове засідання, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, фактичні обставини злочину, викладені в обвинувальному акті не оспорює, зміст їх розуміє, просить не досліджувати докази щодо цих обставин, при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду (а.с.106).

Учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник адвокат ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 вважають за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого ОСОБА_7 , зсилаючись на те, що можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини кримінального провадження.

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…

Заслухавши думку учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , враховуючи подану потерпілим ОСОБА_7 заяву, а також враховуючи, що потерпілий повідомив суд про те, що ним не оспорюються обставини, які викладені в обвинувальному акті щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без потерпілого ОСОБА_7 .

Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_6 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє, її позиція добровільна.

Потерпілий ОСОБА_7 в поданій до суду заяві зазначив, що не заперечує щодо розгляду кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України (а.с.106).

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.ч.1, 3 ст.185 КК України, і викладені в обвинувальному акті від 26.06.2019 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , викладену в заяві до суду, обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_6 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Також, у суду немає сумнівів щодо добровільності та істинності позиції потерпілого ОСОБА_7 , що висловлена в заяві до суду.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та потерпілій ОСОБА_6 що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та вважає доведеним, що останній вчинив злочини, передбачені ч.ч.1, 3 ст.185 КК України, а саме: 17.03.2019 року приблизно о 04 години 30 хвилин, перебуваючи у будинку ОСОБА_7 , розташованому в АДРЕСА_2 , вирішив здійснити таємне викрадення чужого майна, після чого, реалізуючи злочинний умисел на вчинення крадіжки, скориставшись тим, що власник будинку ОСОБА_7 заснув та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав належний ОСОБА_7 мобільний телефон «Xiaomi» моделі «Redmi 5 A 2b/16 GB Silver», який знаходився на столі у одній із кімнат будинку, вартість якого, згідно з висновком експерта за №2786/19-21 від 26.04.2019 року, складає 2013 грн., після чого залишив місце події та розпорядився викраденим на власний розсуд.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_7 на суму 2013 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Також, продовжуючи вчиняти злочини, обвинувачений ОСОБА_3 в ніч з 20.04.2019 року на 21.04.2019 року, перебуваючи в АДРЕСА_2 , біля житлового будинку, який винаймає для проживання ОСОБА_6 , знаючи, що остання в будинку відсутня, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відтискання вхідних дверей, проник до вказаного житлового будинку, де таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів викрав належні потерпілій ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1000 грн., які знаходилися у шафі у одній із кімнат будинку, ноутбук марки «Lenovo» моделі «G560», безпровідну комп`ютерну мишу марки «Crown» моделі «CMM-965W», комп`ютерну сумку «Defender», 3G-модем марки «Huawei» моделі «E303», які знаходилися на дивані у одній із кімнат будинку, а також цифровий ефірний приймач марки «Romsat» моделі TR-0017HD з пультом, який знаходився на тумбочці у одній із кімнат будинку. Після цього ОСОБА_3 залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном та грошовими коштами на власний розсуд.
Відповідно до висновків експерта за №№3626/19-21 від 24.05.2019 року та 3627-3628/19-21 від 23.05.2019 року, вартість ноутбука марки «Lenovo» моделі «G560» становить 3134,80 грн.; вартість безпровідної комп`ютерної миші марки «Crown» моделі «CMM-965W» становить 158,90 грн.; вартість комп`ютерної сумки «Defender» становить 142,34 грн.; вартість 3G-модем марки «Huawei» моделі «E303» становить 294 грн.; вартість цифрового ефірного приймача марки «Romsat» моделі TR-0017HD з пультом становить 266 грн.
При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 4996,04 грн.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені злочини за ч.ч.1, 3 ст.185 КК України.

При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло).

Таким чином, кваліфікація злочинів, вчинених ОСОБА_3 , повинна здійснюватися за різними частинами статті 185 КК України ч.1 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, а повторність слід зазначити, як кваліфікуючу ознаку злочину, вчиненого ОСОБА_3 в ніч з 20.04.2019 року на 21.04.2019 року.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що ним вчинено умисні злочини проти власності потерпілих, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_3 злочини, що передбачені ч.ч.1, 3 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 26.06.2019 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Також, суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину як активне сприяння ОСОБА_3 розкриттю злочинів, оскільки останній добровільно видав поліцейським викрадені речі, добровільно надавав показання щодо своєї злочинної діяльності під час досудового розслідування та судового розгляду, щодо механізму вчинення злочинів.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.121).

За місцем проживання в с. Копистирин ОСОБА_3 характеризується задовільно, як особа, щодо якої Копистиринська сільська рада не володіє компрометуючими матеріалами (а.с.122).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Абзацом 17 ч.1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, що складена начальником Шаргородського РС філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області від 20.09.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема 17.10.2016 року Шаргородським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на один рік, вказана судимість погашена в передбаченому законом порядку. Згідно з довідкою-характеристикою виконавчого комітету Копистиринської сільської ради, ОСОБА_3 за час проживання на території сільської ради зарекомендував себе з задовільної сторони, проживає з матір`ю. На обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Для складання досудової доповіді обвинувачений ОСОБА_3 не з`явився, у зв`язку з чим визначити його ставлення до вчиненого злочину та готовність до змін не представилось можливим (а.с.55).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як середній (а.с.55 на звороті).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе без позбавлення волі із звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки він не становить високої небезпеки для суспільства (а.с.55 на звороті).

Досудова доповідь оголошена головуючим суддею у судовому засіданні.

Представник органу пробації у судове засідання не прибув.

Прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник адвокат ОСОБА_5 не мають зауважень щодо досудової доповіді.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 та погоджується із висновком про можливість виправлення останнього в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України.

Таким чином, суд вбачає підстави для застосування до ОСОБА_3 пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (п.6 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію»).
Отже, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_3 , його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_7 , який зазначив в заяві до суду, що при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Слід скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду від 14.05.2019 року на майно: ноутбук марки «Lenovo» моделі «G560» з зарядним пристроєм, безпровідну комп`ютерну мишу марки «Crown» моделі «CMM-965W», комп`ютерну сумку «Defender», цифровий ефірний приймач марки «Romsat» моделі TR-0017HD з пультом та коробкою (а.с.125-126).

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Ноутбук марки «Lenovo» моделі «G560», безпровідну комп`ютерну мишу марки «Crown» моделі «CMM-965W», комп`ютерну сумку «Defender», 3G модем марки «Huawei» моделі «E303», цифровий ефірний приймач марки «Romsat» моделі TR-0017HD з пультом, що визнані речовим доказом, приєднані до матеріалів кримінального провадження і знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Шаргородського ВП (а.с.124); 3G модем марки «Huawei» моделі «E303», визнаний речовим доказом (а.с.128) та переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 слід повернути законному володільцю потерпілій ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 26.04.2019 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №2786/19-21, 23.05.2019 року за №3627-3628/19-21, 24.05.2019 року за №3626/19-21 (а.с.130-132, 134-138, 140-142), вартість експертизи становить, відповідно, 471 грн., 942 грн., 314 грн. (а.с.133, 139, 143).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 1727 грн. на залучення експертів з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.ч.1, 3 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185 КК України, ч.3 ст.185 КК України, та засудити його:

- за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік;

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити до відбування ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 471 (чотириста сімдесят одну) гривню за проведення товарознавчої експертизи від 24.05.2019 року за №3626/19-21; 942 (дев`ятсот сорок дві) гривні за проведення товарознавчої експертизи від 23.05.2019 року за №3627-3628/19-21 та 314 (триста чотирнадцять) гривень за проведення товарознавчої експертизи №2786/19-21 від 26.04.2019 року.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду від 14.05.2019 року на майно: ноутбук марки «Lenovo» моделі «G560» з зарядним пристроєм, безпровідну комп`ютерну мишу марки «Crown» моделі «CMM-965W», комп`ютерну сумку «Defender», цифровий ефірний приймач марки «Romsat» моделі TR-0017HD з пультом та коробкою скасувати.

Речові докази: ноутбук марки «Lenovo» моделі «G560» з зарядним пристроєм, безпровідну комп`ютерну мишу марки «Crown» моделі «CMM-965W», комп`ютерну сумку «Defender», 3G модем марки «Huawei» моделі «E303», цифровий ефірний приймач марки «Romsat» моделі TR-0017HD з пультом та коробкою повернути законному володільцю потерпілій ОСОБА_6 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1