Справа № 716/1325/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2019 року м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, внесеного в ЄРДР за №0000143 від 01.06.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Заставнівського районного суду Чернівецької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.289 ч.2 КК України, внесеного в ЄРДР за №0000143 від 01.06.2019 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обраного ухвалою слідчого судді від 03.06.2019 року обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з можливістю внесення застави. Клопотання мотивує тим, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ст.289 ч.2 КК України, який відносяться до категорії тяжкого. Також вважає, що існують ризики передбачені ст.177 ч.1 п.п.1, 3 КПК України, які свідчать про можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість впливу на потерпілого та свідків.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення даного клопотання, оскільки вважає, що прокурором не доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, вказав, що на даний час є підстави для застосування більш м?якого запобіжного заходу до обвинуваченого у виді домашнього арешту з покладенням ряду обов?язків.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні в повному обсязі підтримав думку свого захисника та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що покладається на розсуд суду при вирішенні заявленого клопотання, однак висловив думку згідно якої не бажає, щоб обвинувачений проживав на території Чернівецької області.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, а також потерпілого, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 29.09.2019 року.
Вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У Рішенні Конституційного Суду України від 23.11.2017 року №1-р/2017 вказано про те, що Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи, які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканість, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.
Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, повязаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканість, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження.
Згідно п.5 зазначеного Рішення, під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, судом враховуються положення ст.178 КПК України, згідно з якими суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов?язаний оцінити в сукупності всі обставини, визначені даною статтею, зокрема вік обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, рід занять, тяжкість злочинів, в яких обвинувачується особа та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.
Так, згідно матеріалів обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000143 від 01.06.2019 року ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.289 ч.2 КК України.
У судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.06.2019 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.07.2019 року з можливістю внесення застави в розмірі 96050 грн., з обмеженнями, передбаченими п.п.1-3 ч.5 ст.194 КПК України. Ухвала аналогічного змісту також була винесена судом під час проведення підготовчого судового засідання 26.07.2019 року, дію запобіжного заходу продовжено до 29.09.2019 року.
Судом не встановлено обставин, які б виключали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки такий обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.289 ч.2 КК України, яке відносяться до категорії тяжкого. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він не має постійного місця роботи, не має постійного місця проживання. Вчинив дії про які йдеться в обвинувачення в період не знятої та не погашеної судимості. Крім того, обвинувачений може впливати на потерпілого, який є дідом його дружини, а також на свідків, які є односельчанами потерпілого. Вказані особи ще не допитані в судовому засіданні, а їх покази є джерелом доказів під час судового розгляду.
Саме тому, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його звязки з суспільством.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно зі ст.ст.7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
На підставі викладеного, суд вважає, що наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, а також перешкоджати встановленню істини у справі, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м?якого запобіжного заходу. Саме тому, суд дійшов висновку, що заявлені при продовженні запобіжного заходу ризики, які не зменшились, відтак застосування до нього більш м?якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 199, 314, 315, 331, 372 КПК України, суд ,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Кіцманської місцевої прокуратури ОСОБА_3 задоволити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній Установі «Чернівецький слідчий ізолятор» обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном до 28 листопада 2019 року, з можливістю внесення застави в розмірі 96050 гривень та покладенням у зв?язку із внесенням застави обов?язків, що визначені в ухвалі слідчого судді від 03.06.2019 року, передбаченими п.п.1-3 ч.5 ст.194 КПК України.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» за адресою: м. Чернівці, площа Соборна, 6.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ