ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5326/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1041/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача виконуючого обов`язки Генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 березня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню освіту, розлучений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 1430 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 у відшкодування майнової шкоди 2000 гривень, у відшкодування моральної шкоди 30000 гривень.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_10 у відшкодування майнової шкоди 85119 грн. 80 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

15 серпня 2018 року о 16 год. 35 хв. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Рено-21», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Новокузнецької, рухаючись з боку вул. Водограйної у напрямку вул. Нагнибіди, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований в районі будинку 31 по вул. Новокузнецькій в м. Запоріжжі. Попереду водія ОСОБА_9 , перед нерегульованим пішохідним переходом зупинився невстановлений мікроавтобус. Після зупинки невстановленого мікроавтобусу ОСОБА_10 , діючи в якості пішохода, почала перетинати проїжджу частину вул. Новокузнецької, рухаючись по нерегульованому пішохідному переходу, справа-наліво по ходу руху автомобіля «Рено-21» під керуванням ОСОБА_9 .
Водій ОСОБА_9 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити транспортний засіб, який зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом у сусідній смузі, діючи в порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху, де сказано: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створені перешкода чи небезпека», не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, не зменшив швидкість свого руху до повної зупинки, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною керованого автомобіля «Рено-21» на пішохода ОСОБА_10 .
В ході ДТП пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження: у вигляді закритого перелому лонної та сідалищної кісток тазу зліва, бокової маси куприка зліва, поперечний перелом відростка 5-го поперекового хребця зліва, закритий перелом дистального мета епіфіза лівої променевої кістки, шилоподібного виростка лівої ліктьової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, набряк м`яких тканин та синець в області лівого променево-зап`ясткового суглоба в сукупності на фоні явищ травматичного шоку 1-2 ступеня кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день. Забої м`яких тканин та садна в області голови, обличчя та кінцівок, садна в області правого крила носа у ОСОБА_10 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.
В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача виконуючий обов`язки Генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_9 та кваліфікацію судом його дій, просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» скасувати та ухвалити новий, яким цивільний позов задовольнити частково та стягнути на користь ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 11490 грн. 6 коп., а в решті позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в порушення вимог ст.ст. 23, 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд першої інстанції стягнув з відповідача необґрунтовані витрати на лікування потерпілої, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутнє документальне підтвердження закладу охорони здоров`я про необхідність придбання саме цих ліків та матеріалів для лікування.

Так в матеріалах кримінального провадження наявні довідки та виписки з історії хвороби, в яких вказані медичні препарати, що необхідні для призначення потерпілій, і з вказаних документів вбачається, що сума майнової шкоди, яку належить відшкодувати потерпілій, становить 11490 грн. 6 коп.

Разом з тим, в порушення вимог вищевказаного Закону, суд першої інстанції зобов`язав відповідача відшкодувати потерпілій будь-які витрати на придбання будь-яких медикаментів, незалежно від того, чи були вони дійсно призначені медичним закладом саме для лікування потерпілої у зв`язку з отриманими нею травмами в результаті ДТП, та чи дійсно вони були придбані саме потерпілою, а не якоюсь іншою особою.

Вважає незрозумілим, чому потерпілій призначались медичні препарати, які необхідні для лікування гіперплазії простати, вірусних гепатитів чи інфекцій, симптоматичного лікування гострих респіраторних інфекцій та грипу тощо, особливо враховуючи те, що потерпіла проходила лікування від травм, отриманих внаслідок ДТП.

Таким чином, потерпілою не надано належних доказів на підтвердження необхідності придбання медичних препаратів та ліків на суму 73629 грн. 74 коп., що б підтверджувалось медичними закладами, а тому такі витрати не можуть бути відшкодовані відповідачем ТДВ СК «Кредо».

Крім того, суд першої інстанції невірно зазначив суму згідно квитанції від 30 серпня 2018 року із призначенням платежу «Надходження готівки за ПК», у розмірі 10000 гривень, замість правильної 10100 гривень.

Звертає увагу, що суд здійснив невірний розрахунок стягнення грошових коштів з ТДВ СК «Кредо» у розмірі 85119 грн. 80 коп., замість правильного 84693 грн. 36 коп.

Від представника потерпілої на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що майнова шкода, яка підтверджується копіями виписок із медичних закладів та чеків про оплату, в повному обсязі має бути відшкодована страховою компанією, до того ж, у разі наявності помилок при обчисленні суми страхового відшкодування, існує передбачена статтею 379 КПК України процедура виправлення описок і очевидних арифметичних помилок. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.
Заслухавши доповідь судді по справі, представника потерпілої та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вирок суду просили залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу вирішеного судом першої інстанції цивільного позову, то колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 6 вищевказаного Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Підпунктом 24.1 статті 24 Закону передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Стягуючи з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 85119 грн. 80 коп., суд першої інстанції виходив з того, що вона складається з витрат на лікування та підтверджується чеками на придбання ряду медичних засобів та послуг, пов`язаних з її лікуванням, що долучені до матеріалів кримінальної справи (а.с. 35-55, 59-63).

З відповіді головного лікаря КУ «Міська лікарня № 7» Запорізької міської ради від 3 січня 2019 року № 7 та виписок з медичної картки потерпілої вбачається, які саме лікарські засоби їй призначались під час проходження лікування та які саме пов`язані з лікуванням послуги вона отримувала за рахунок власних коштів (а.с. 111-113).

Разом з тим, всупереч ч. 1 ст. 129 КПК України не спростованими у вироку суду першої інстанції залишилися заперечення цивільного відповідача про те, що в деяких чеках зазначені як медичні засоби - препарати, які на його думку, не мають відношення до лікування потерпілої ОСОБА_10 від травм, заподіяних їй при дорожньо-транспортній пригоді, а саме: аденорм, аміксин, фармацитрон та інші.

До того ж, в матеріалах кримінального провадження відсутні документальні докази грошових витрат на лікування потерпілої, оскільки надані нею квитанції та чеки про придбання медичних засобів не підтверджені документально в повному обсязі відповідним закладом охорони здоров`я на предмет їх необхідності в застосуванні при лікуванні потерпілої.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної здоров`ю, суд належним чином обставин справи не встановив та не врахував того, що відповідно до ст. 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" витрати пов`язані з лікуванням потерпілого та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Крім того, перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції допустив порушення, які також тягнуть за собою скасування вироку в цій частині.

Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки суду щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За правовим висновком, викладеним у п. 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10 липня 2018 року № АМ/4574421, на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Рено-21», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Кредо» з лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000 гривень і за шкоду, заподіяну майну 50000 гривень, з розміром франшизи 2000 гривень (а.с. 146).

Таким чином, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, саме страховик (в даному випадку ТДВ «Страхова компанія «Кредо») на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, тобто обвинуваченого ОСОБА_9 .

За вище наведених обставин, на переконання апеляційного суду, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 є незаконним та необґрунтованим, підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.
Частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний здійснити дослідження доказів виключно за клопотанням учасників судового провадження.
Оскільки в ході апеляційного розгляду ніхто з учасників судового провадження з відповідним клопотанням про проведення судового розгляду з дослідженням доказів по цивільному позову ОСОБА_10 не звертався, а задля правильного вирішення цивільного позову потерпілої необхідно провести судовий розгляд з обов`язковим дослідженням цивільного позову та наданих на його підтвердження доказів, то апеляційний не наділений процесуальним правом самостійно, з власної ініціативи здійснити їх дослідження.
Крім того, частково задовольняючи позов потерпілої ОСОБА_10 суд першої інстанції вирішив питання про цивільні права та обов`язки як обвинуваченого ОСОБА_9 , так і ТДВ «Страхова компанія «Кредо», а роз`єднати позовні вимоги апеляційний суд не має можливості.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі апелянтом також оскаржуються проведені судом першої інстанції розрахунки заподіяної потерпілій шкоди, а також те, що питання правовідносин, які випливають з договірних стосунків із страховою компанією потребують ретельного дослідження, включаючи правильне визначення суб`єктивного складу сторін у спорі такої категорії, проведення розрахунків цивільно-правового характеру, що не притаманно кримінальному процесу з урахуванням його специфіки та термінів судового розгляду, вирок суду відносно ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача виконуючого обов`язки Генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 березня 2019 року у відношенні ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд в частині вирішення позову ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 333/5326/18