Справа № 303/2549/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/129/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції з Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2017р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мещовськ Калужської області Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2017р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено: за ч.2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки; за ч.1 ст. 135 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_7 близько 22:40 год. 23.02.2017р. на автодорозі сполученням Мукачево-Берегово, керуючи транспортним засобом марки «RENAULT MEGAN" реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони м. Берегово у напрямку м. Мукачево зі швидкістю більшою за 60-80 км/год., що перевищувала максимально допустиму швидкість у межах населеного пункту у с. Н.Коропець Мукачівського району, не врахував дорожньої обстановки, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним та за умови видимості у напрямку руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості, чим порушив вимоги п.п. 1.3, 2.3 "б", 12.1, 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який рухався по проїзній частині дороги, перетинаючи її з ліва на право по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 .
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 за висновком судово-медичної експертизи №77/1 від 30.03.2017р. отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя у момент їх спричинення, що знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.
Обвинувачений ОСОБА_7 , здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням правил дорожнього руху поставив потерпілого ОСОБА_11 у безпорадний та небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, діючи умисно, з метою уникнення кримінальної відповідальності, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через, отриманні нею, небезпечні для життя травми, не намагався вжити заходів щодо надання потерпілому медичної допомоги та транспортування його до найближчого медичного закладу, хоча сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, чим порушив п. 2.10 Правил дорожнього руху України та завідомо залишив потерпілого у небезпеці, залишивши місце ДТП.
Не погоджуючись із даним вироком суду, прокурор прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить оскаржуваний вирок скасувати у частині призначеного покарання та ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання: за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; за ч.1 ст. 135 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. У решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на незаконність оскаржуваного вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання та особі обвинуваченого. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не взяв до уваги, що останній вчинив два кримінальних правопорушення, одне з яких є тяжким. Окрім цього, суд не врахував характер поведінки обвинуваченого під час скоєння наїзду на пішохода та його поведінку після наїзду, оскільки ОСОБА_7 втік з місця події втік, залишивши потерпілого у безпорадному стані на дорозі у холоду пору року. Окрім цього, суд не надав належну оцінку тому факту, що обвинувачений грубо порушив Правила дорожнього руху України, що призвело до загибелі людини. За наведених обставин, вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необґрунтовано м`яке.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації його дій, просить оскаржуваний вирок змінити, пом`якшити обране покарання, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_7 покликається на те, що призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та є явно несправедливим. Зазначає, що суд першої інстанції не достатньо врахував усі обставини кримінального провадження, обставини які пом`якшують покарання. Вказує, що свою вину визнав повністю та не намагався уникнути кримінального відповідальності, їхав з увімкненим ближнім світом фар, а потерпілий з`явився на дорозі несподівано. Наголошує, що після події розгубився, оскільки був сильно схвильований, намагався додзвонитись до поліції. Проїхавши пару кілометрів, зупинився та додзвонився до поліції, і коли дочекався працівників поліції, то разом з ними повернувся на місце ДТП, всіляко сприяв розкриттю злочину. Наголошує, що на час ДТП перебував у тверезому стані, раніше ніяких порушень ПДР не допускав та ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності. Звертає увагу на позицію потерпілої, якій він відшкодував заподіяну шкоду у повному обсязі, і яка просила суд призначити йому умовне покарання. Зазначає, що потерпілий мав психічне захворювання, і його дії були неадекватними та частково вплинули на те, що відбулось ДТП. Щиро кається.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, прокурора, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили кожен проти вимог своїх опонентів, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і ніким не оспорюється. Вина ОСОБА_7 та правильність кваліфікації їх дій не оспорюється в апеляційній скарзі, які, на думку колегії суддів, правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд вірно та в повній мірі врахував характер та суспільну небезпеку скоєного ним кримінального правопорушення, те , що останній раніше не притягався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині, повне відшкодування завданих збитків. Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені. Також суд першої інстанції врахував думку потерпілої, яка не наполягала на суворій мірі покарання та немає жодних претензій до обвинуваченого.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Санкція ч. 1 ст. 135 КК України передбачає покарання у вигляді обмеження волі на строк до двох років або позбавлення волі на той самий строк.

Суд, перебуваючи у нарадчій кімнаті, виходячи зі свого внутрішнього переконання та у відповідності до вимог кримінального та кримінального процесуального Закону визначає покарання обвинуваченому, врахувавши всі обставини справи та особу обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про призначене обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України відповідає вимогам закону та загальним засадам призначення покарання.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.65 КК України, як норми котра встановлює загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд в повному обсязі дослідив і дав належну оцінку всім доказам, зібраним по справі, врахував особу обвинуваченого та інші фактичні обставини справи та призначив покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України. Підстав для обрання обвинуваченому біль м`якого покарання чи навпаки більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку.

Відповідно, доводи, що наводять сторони у своїх апеляційних скаргах не заслуговують на увагу, а отже вирок слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги прокурора прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2017р. щодо ОСОБА_7 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4