Справа № 487/5427/19
Провадження № 1-кс/487/6702/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 щодо не визнання потерпілою по кримінальному провадженню №0000187 від 18.04.2019 року

ВСТАНОВИВ:

13.08.2019 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга від ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 щодо не визнання потерпілою по кримінальному провадженню №0000187 від 18.04.2019 року.
Вимоги ОСОБА_3 мотивовані тим, що в провадженні слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 знаходиться кримінальне провадження№0000187 від 18.04.2019 року за ч.1 ст.367 КК України стосовно слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одеса ОСОБА_5 . Нею до слідчого була направлена повторно заява від 17.07.2019р. за вхід. № 8874 про залучення її до провадження в якості потерпілої, про проведення слідчих дій під час досудового розслідування та нею була уточнена сума моральної шкоди, але їй було відмовлено в цьому.
Вважає, що рішення слідчого від 18.07.2019 року про те що вона не має статусу потерпілого та нею не надано до провадження документів, які підтверджують заподіяння моральної шкоди, є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з чим просила визнати незаконною бездіяльність слідчого, скасувати рішення останнього про невизнання її потерпілою та зобов`язати слідчого визнати її потерпілою та надати їй пам`ятку про права та обов`язки потерпілого.
Всудовому засіданні заявник ОСОБА_3 , вимоги щодо скарги підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Представник ТУ ДБР розташованого в місті Миколаєві в судове засідання не з`явився, його відсутність, згідно частини 3 статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали скарги дійшов до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим управлінням Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000187 від 19.04.2019 року щодо можливого вчинення службової недбалості слідчим СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, яке зареєстроване на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 17.04.2019.

Відповідно до листа ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві від 18.07.2019 року за №05.8/05.8/6948 адресованого на ім`я ОСОБА_3 , зазначено, що з метою встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення існує необхідність проведення допиту останньої в якості свідка та у разі надання під час слідчої дії відповідних підтверджуючих документів щодо заподіяння істотної шкоди в наслідок вчинення протиправних дій буде вирішено питання про визнання її потерпілою.
Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому КПК України.

Відповідно до положення ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно частини 1 статті 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 КПК України можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні вимоги містить і ч.1 ст. 94 КПК України щодо оцінки слідчим , прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки дозу достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні в першу чергу підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Сторона обвинувачення, відповідно до ст. 93 КПК України, здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Проте, вищевикладені вимоги чинного законодавства слідчим не виконані, оскільки ніяких дій, які б свідчили про визнання ОСОБА_3 потерпілою , або про відмову у визнанні потерпілою слідчим не здійснено.

Так, надісланий на адресу ОСОБА_3 лист від 18.07.2019 року за №05.8/05.8/6948 слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 , не може свідчити про виконання слідчим вимог, зазначених у ст.55 КПК України, оскільки порушує права заявника, щодо того, що за результатами розгляду заяви про залучення до провадження як потерпілого, особі вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки, або вмотивована постанова про відмову у визнанні потерпілим.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги скарги в частині визнання бездіяльності слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_4 щодо не визнання потерпілою ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000187 від 18.04.2019 року незаконною, підлягають задоволенню.

Що стосується інших вимог заявлених у скарзі, слідчий суддя відмовляє у їх задоволенні оскільки слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а тому слідчий суддя не наділений повноваженнями вказувати органам досудового розслідування, які саме рішення за наслідком вирішення процесуальних питань вони повинні приймати.
Керуючись статтями 55,92-94, 303-307 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково .

Визнати бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_4 щодо не визнання потерпілою ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000187 від 18.04.2019 року незаконною та зобов`язати слідчого провести належні та необхідні процесуальні дії щодо визначення статусу ОСОБА_3 .

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1