Справа № 750/7683/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/367/19
Категорія - ст. 366 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 21 квітня 2016 року за №0000146 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2019 року, щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Горлівка Донецької області, громадянки України, з вищою освітою, неодруженої, працюючої слідчим СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2019 року ОСОБА_9 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано.

Процесуальні витрати у сумі 2970 грн. - віднесено на рахунок Державного бюджету.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що, працюючи згідно наказу начальника УМВС України в Чернігівської області №248 о/с від 01.07.2015 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівської області (далі - СВ ЧМВ УМВС в Чернігівській області), маючи спеціальне звання старшина міліції, була відповідно до абз.1 п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, у зв`язку з чим постійно здійснювала функцію представника влади та відповідно до пункту 1 примітки до ст.364 КК України була службовою особою, а згідно пункту 2 примітки до ст.368 КК України також і службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про міліцію» (чинний на той час) (далі - Закон), у своїй діяльності міліція керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, нормативними актами Міністерства внутрішніх справ України, Загальною декларацією прав людини, міжнародними правовими нормами, ратифікованими у встановленому порядку.

Згідно до п.19 ст.10 Закону, міліція забезпечує збереження знайдених, вилучених у затриманих документів, речей, цінностей та іншого майна, вживає заходів до повернення їх законним власникам. Міліція несе відповідальність за збереження зданих цінностей і майна.

Згідно до ст.40 КПК України та п.3.1.1. Наказу МВС України від 09.08.2012 №686 «Про організацію діяльності органів досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України» (далі - Наказ), слідчий зобов`язаний у межах кримінального провадження приймати законні і неупереджені процесуальні рішення.

Пунктами 5.3.1. та 5.3.2. Наказу передбачено, що слідчий зобов`язаний дотримуватися вимог Конституції України, КПК та законів України під час досудового розслідування. Забезпечувати повне, усебічне та неупереджене розслідування кримінальних правопорушень у межах установлених КПК строків.

Згідно функціональних обов`язків слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ ЧМВ УМВС в Чернігівській області, затверджених начальником ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 09.09.2015, слідчий несе відповідальність за законність прийнятих рішень про спрямування слідства, проведення слідчих дій та їх виконання.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п.1 ч.6 ст.100 КПК України, речові докази по справі повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

В інших випадках питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання (ч. 9 ст.100 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» ОСОБА_9 будучи працівником правоохоронного органу, наділена функціями представника влади та службової особи, яка зобов`язана діяти виключно в межах закону, вчинила злочини у сфері службової діяльності - службове підроблення за наступних обставин.

Так, 25.05.2013, до Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області надійшов рапорт, згідно якого в м.Чернігів виявлено автомобіль марки ВМW X6, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , який відповідно до листа УСБУ в Чернігівської області №74/3/1-2427 від 18.05.2013, має підроблені номери.

Цього ж дня, 25.05.2013, слідчим СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_13 вищевказаний автомобіль вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів, що розташований за адресою: м.Чернігів, пров.Вокзальний, 17 з метою належної перевірки інформації про змінені номера кузова автомобіля.

На підставі вищевказаних даних СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області 25.05.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003162 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.290 КК України, та розпочато досудове розслідування.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 25.05.2013, слідчим СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_14 призначено трасологічну експертизу транспортного засобу. Згідно висновку №24 від 18.07.2013 номер кузова автомобіля марки ВМW X6, державний номерний знак НОМЕР_1 , був кустарно змінений з WВАFG810X0LJ38000 на WВАFG81090L282735.

15.01.2015, старшим слідчим СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_15 винесено постанову про визнання і приєднання до справи речових доказів, а саме автомобіля марки ВМW X6, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який за рішенням слідчого залишено на зберіганні на майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів Чернігівського ВДАІ з обслуговування адміністративної території м.Чернігова до вирішення питання по суті у кримінальному провадженні.

У подальшому, 28.08.2015, проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003162 доручено слідчому СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_9 .

Цього ж дня, тобто 28.08.2015 до СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від ОСОБА_12 надійшла заява про повернення автомобіля марки ВМW X6, державний номерний знак НОМЕР_1 , яка зареєстрована у журналі обліку заяв і звернень громадян СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області за №5/25-764. У подальшому, слідчий ОСОБА_9 особисто отримала вищевказану заяву для її розгляду.

Після цього, 28.08.2015, у невстановлений слідством час, слідчий СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_9 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, що розташований за адресою: м.Чернігів, вул.Шевченка, 13 достовірно знаючи, що ОСОБА_12 не є власником транспортного засобу марки ВМW X6, державний номерний знак НОМЕР_1 , та номери кузова вказаного автомобіля змінені кустарним способом з НОМЕР_2 на НОМЕР_3 , усупереч вимог ст.100 КПК України, не встановивши законного власника та володільця транспортного засобу, не перевіривши інформацію про перебування транспортного засобу у розшуку, протиправно, діючи умисно, з метою видачі транспортного засобу марки ВМW X6, державний номерний знак НОМЕР_1 , особі, яка не є його власником, склала та видала завідомо неправдивий офіційний документ, а саме постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.08.2015, до якої внесла завідомо неправдиві відомості про власника транспортного засобу марки ВМW X6, державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме зазначила як його власника ОСОБА_12 , засвідчивши вказану постанову своїм особистим підписом і печаткою «Для довідок» СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області.

На підставі вищевказаного завідомо неправдивого офіційного документа, а саме постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.08.2015, ОСОБА_9 надала ОСОБА_12 письмовий дозвіл на видачу транспортного засобу від 28.08.2015 №5/25-11777/2.

У подальшому ОСОБА_12 , 28.08.2015, на підставі виданих йому слідчим СВ Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівської області ОСОБА_9 письмового дозволу на видачу транспортного засобу від 28.08.2015 № 5/25-11777/2 та підробленого офіційного документу - постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.08.2015 забрав під зберігальну розписку з майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів, що розташований за адресою: м.Чернігів, пров.Вокзальний, 17, транспортний засіб ВМW X6, державний номерний знак НОМЕР_1 . У подальшому речовий доказ у кримінальному провадженні № 0003162, а саме транспортний засіб ВМW X6, державний номерний знак НОМЕР_1 , було втрачено та місцезнаходження його не встановлено.

Зазначені дії прокурором кваліфіковано за ч.1 ст.366 КК України, як складення, видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа та внесення до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей.

Виправдовуючи ОСОБА_9 , місцевий суд у своєму вироку вказав, що стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_9 внесено до постанови від 28.08.2015 неправдиві відомості щодо ОСОБА_12 як про власника транспортного засобу. Однак, жодним чином не доведено, що це було зроблено обвинуваченою завідомо, з прямим умислом, з метою видачі транспортного засобу особі, яка не є його власником. Крім того, суд прийшов до висновку, що оскільки арешт на даний транспортний засіб в порушення ч.5 ст.171 КПК України не накладався, автомобіль підлягав поверненню особі, у якої був вилучений, тобто ОСОБА_12 . При цьому не має значення, чи був ОСОБА_12 саме власником автомобіля, тому прямий причинно-наслідковий зв`язок між внесенням до офіційного документа даних про власника та поверненням автомобіля відсутній.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 як незаконного у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить ухвалити новий вирок, яким:

визнати винною ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 2550 грн. з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком 1 рік.

На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Стягнути з обвинуваченої на користь держави витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 2970 грн.

Свої вимоги аргументує тим, що висновки суду про відсутність у ОСОБА_16 прямого умислу на внесення до постанови від 28.08.2015 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання завідомо неправдивих відомостей про ОСОБА_17 як власника транспортного засобу з метою повернення йому автомобіля повністю спростовуються.

Так, на думку прокурора, відповідно до ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність процесуальних дій та уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом. Вищевказане рішення ОСОБА_16 винесла за результатами безпосереднього розгляду нею матеріалів кримінального провадження. ОСОБА_16 при винесенні постанови в ній прямо зазначає, що рішення про передачу речового доказу ОСОБА_17 вона приймає розглянувши матеріали кримінального провадження. При цьому матеріали кримінального провадження вже містили документи, які підтверджували той факт, що ОСОБА_17 не є власником транспортного засобу. Повноваження на експлуатацію та розпорядження автомобілем закінчилися ще 14.12.2012 року, а у постанові є безпосередня вказівка на цю довіреність, що підтверджує факт ознайомлення ОСОБА_16 зі змістом цього документу та усвідомлення нею того, що ОСОБА_17 не являється власником авто.

Крім того, автомобіль «BMW X6» вже був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні з визначенням місця його зберігання, а тому були відсутні підстави повторно визнавати вказаний автомобіль речовим доказом та змінювати його місце зберігання, що свідчить про те, що ця постанова від 28.08.2015 року була винесена обвинуваченою саме з метою повернення автомобіля ОСОБА_12 .

Доводи суду про те, що автомобіль підлягав поверненню особі у якої був вилучений, тобто ОСОБА_12 , оскільки на нього в порушення вимог ч.5 ст. 171 КПК України не був накладений арешт спростовується тим, що відповідно до цієї норми відповідне клопотання повинно бути подане не пізніше наступного дня, автомобіль же був вилучений 25.05.2013 року. Тобто постанова винесена ОСОБА_16 за сплином більше двох років з моменту вилучення автомобіля. При цьому, на момент винесення цієї постанови автомобіль мав статус речового доказу, у зв`язку з цим на нього розповсюджується встановлений ст. 100 КПК України порядок зберігання речових доказів, а не вимоги ч.5 ст. 171 КПК України щодо тимчасово вилученого майна. З урахування вимог ст. 100 КПК України, автомобіль який містив сліди злочину (кустарно змінений номер кузова) міг бути переданий лише власнику, який ОСОБА_17 не являвся.

На думку прокурора, доводи суду про те, що постанова залишилась не скасованою не можуть бути враховані як доказ невинуватості ОСОБА_9 . Виходячи з вимог ст. 36 КПК України, слідчий і прокурор, які здійснювали досудове розслідування та процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_16 не наділені повноваженнями скасовувати постанову обвинуваченої. Водночас, згідно вказаної норми прокурори мають право, а не обов`язок скасовувати незаконні постанови слідчого

Звертає увагу, що судом встановлено і констатовано, що ОСОБА_16 внесла до офіційного документу неправдиві відомості і саме з цього моменту злочин був закінченим, оскільки злочин, передбачений ч.1 ст. 366 КК України є злочином з формальним складом і є закінченим з моменту внесення до офіційного документу неправдивої інформації.

Таким чином, судом зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам провадження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченої та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З вироку вбачається, що суд, ухвалюючи виправдувальний вирок, дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про недоведеність наявності в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, на думку колегії суддів, є обґрунтованим, оскільки він побудований на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин кримінального провадження, ретельній перевірці та належній оцінці доказів зібраних у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Частиною 3 ст.62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно диспозиції ч.1 ст.366 КК України кримінальна відповідальність настає у разі складання, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. При цьому з суб`єктивної сторони цей злочин може бути вчинений виключно з прямим умислом, а мотиви і мета службового підроблення на кваліфікацію не впливають.

Сформульована у зазначеній нормі кримінального закону України диспозиція статті передбачає суб`єктивну сторону у виді прямого умислу.

Дослідивши та проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у діянні вчиненому ОСОБА_9 суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК, оскільки не встановлено наявності в її діях прямого умислу на внесення до постанови від 28.08.2015 року неправдивих відомостей про ОСОБА_12 як власника транспортного засобу.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, дослідив показання виправданої, свідків, надані ними в судовому засіданні.

Так, обвинувачена ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у скоєному не визнала та пояснила, що працює на посаді слідчого з липня 2015 року. У середині серпня 2015 року керівник відділення ОСОБА_15 передав їй матеріали зазначеного вище кримінального провадження і сказав, що у ньому є автомобіль зі зміненими номерами, на який не накладено арешт, і його необхідно постановою повернути ОСОБА_12 . Надав зразки процесуальних документів. ОСОБА_12 перебував у канцелярії і пояснив, що автомобіль купив. ОСОБА_12 написав заяву і надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Вона у той же день винесла відповідну постанову. Запис про власника зробила внаслідок помилки. В засіданні апеляційного суду підтвердила свої показання, дані в суді першої інстанції.

Свідок ОСОБА_12 , який був допитаний в районному суді показав, що ОСОБА_9 не знає, вперше побачив її у суді. Зазначеним автомобілем користувався на підставі довіреності, фактично це була купівля-продаж. Про змінені номери не знав. Після того, як автомобіль вилучили, він 2 роки простояв на штрафмайданчику. Потім до нього дійшли чутки, що до автомобіля приглядаються військові і хочуть його забрати. Він поїхав туди. До автомобіля його не допустили, але він через паркан побачив, що автомобіль напіврозібраний. Він подав у відділ поліції заяву про повернення автомобіля. Хто видав йому постанову, не пам`ятає, це був чоловік. Ніякої неправомірної вигоди він за це не давав і не пропонував. Автомобіль забирав евакуатором, потім його викрали з гаражу;

Свідок ОСОБА_15 показав при допиті в суді першої інстанції, що на той час був тимчасово виконуючим обов`язки начальника слідчого відділення Чернігівського відділу поліції. ОСОБА_12 він не пам`ятає, вказівок ОСОБА_9 про повернення автомобіля не давав.

Допитані у судовому засіданні працівники СВ ЧВП ГУНП у Чернігівській області ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 жодних обставин, що мають значення у кримінальному провадженні, не повідомили.

Також судом були досліджені та проаналізовані письмові докази:

- згідно витягу з наказу №246 о/с від 09.12.2016, обвинувачена дійсно перебувала на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області;

- згідно копії матеріалів кримінального провадження № 0003162, внесеного до ЄРДР 25.05.2013 за ч.1 ст.290 КК України транспортний засіб марки ВМW X6, державний номерний знак НОМЕР_1 , був вилучений у водія ОСОБА_12 за актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 25.05.2013;

- постановою старшого слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_15 від 15.01.2015 автомобіль визнано речовим доказом та залишено на зберіганні на майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів Чернігівського ВДАІ. Арешт на даний транспортний засіб не накладався.

- в матеріалах присутня копія довіреності від 14.12.2009 (дійсна до 14.12.2012) на ім`я ОСОБА_12 на право експлуатації та розпорядження автомобілем, видана від імені особи, якій згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу він належить.

- відповідно до копії висновку експерта від 18.07.2013 № 24, на даному автомобілі змінено номер кузова шляхом перебивання частини символів. Дублююча наклейка виготовлена кустарним способом.

- згідно копії заяви ОСОБА_12 від 28.08.2015, він просить повернути йому автомобіль BMW-X6.

- постановою слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_9 про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.08.2015, автомобіль BMW-X6, номерний знак НОМЕР_1 , визнано речовим доказом і приєднано до матеріалів кримінального провадження №0003162 від 25.05.2013 та передано на зберігання власнику ОСОБА_12

- відповідно до копії листа слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_9 №5/25-11777/1 від 28.08.2015, обвинувачена просить начальника Чернігівського ВДАІ з обслуговування адміністративної території м.Чернігова дозволити видати з майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів автомобіль BMW-X6, який належить ОСОБА_12 , і знаходиться на майданчику після ОМП від 25.05.2013 за адресою: пров.Вокзальний, 17.

- відповідно до листа слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_9 №5/25-11777/2 від 28.08.2015 на адресу командира БПС ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, вона дозволяє видачу автомобіля в зв`язку з минуванням необхідності зберігання вказаного автомобіля на штафмайданчику.

- згідно копії розписки від 28.08.2015, ОСОБА_12 зобов`язується зберігати автомобіль BMW-X6 в стані, якому передане йому, не експлуатувати, не проводити будь-які операції, пов`язані з відчуженням і ремонтом без дозволу слідчого.

- згідно висновку експерта №1943-1945/17-24 від 18.05.2017, підпис від імені ОСОБА_9 в постанові про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.08.2015 та в дозволі від 28.08.2015 за вихідним 5/25-11777/2 виконаний самою ОСОБА_9

- відповідно до листа заступника начальника СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області №1503вх/124/48/5-2017 від 26.04.2017, 28.08.2015 надійшла заява від ОСОБА_12 по кримінальному провадженню №0003162 від 25.05.2013, яку отримано слідчим СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_9 , що засвідчено її особистим підписом.

Аналізуючи та оцінюючи докази, які були зібрані на досудовому слідстві та досліджені в судовому засіданні, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність стороною обвинувачення наявності суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України в діях ОСОБА_9 є обґрунтованими.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції допущені суттєві порушення кримінального процесуального закону, які полягають в тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам кримінального провадження.

Колегія суддів доводи прокурора розцінює як припущення, які за відсутності повного доведення зі сторони обвинувачення, згідно ст. 17 КПК України повинні тлумачитися на користь виправданого.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18, ЄДРСР № 74777387).

Досліджені докази не підтверджують твердження прокурора про наявність у ОСОБА_9 прямого умислу на внесення до постанови завідомо неправдивих відомостей щодо власника транспортного засобу, як не підтверджує наявність у обвинуваченої прямого умислу і сам ОСОБА_12 , який самостійно ініціював повернення йому автомобіля та адресував свою заяву на ім`я начальника слідчого відділу.

Апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи містять лист за підписом слідчого ОСОБА_19 зміст якого містить висловлювання «власника автомобіля ОСОБА_12 » (а.к.п. 138, Том №1) та листи за підписом ОСОБА_9 , які дозволяють видачу автомобіля, що належить гр. ОСОБА_12 (а.к.п. 164, Том №1) та слідчий просить дозволити видати автомобіль, який належить... (а.к.п. 161, 162, Том №1), тобто не можливо дійти однозначного висновку на підставі наявних матеріалів щодо відсутності несвідомої помилки ОСОБА_9 в термінології «власник/володілець/особа, що має право розпоряджатися» та стверджувати поза розумним сумнівом умисне внесення до постанови від 28.08.2015 року завідомо неправдивих відомостей про власника транспортного засобу.

У відповідності до ст. 40 КПК України, ОСОБА_9 мала право як слідчий самостійно приймати процесуальні рішення по справах, які знаходились в її провадженні. Будь-яких обмежень щодо обрання способу зберігання вилученого майна слідчим діючий КПК не містить. Водночас КПК не забороняє слідчому змінити спосіб зберігання речових доказів навіть у тому випадку, коли вже існує попередня постанова слідчого про інший спосіб їх зберігання. Згідно ч. 1 ст. 100 КПК, речовий доказ, який був вилучений стороною кримінального провадження, повинен бути якнайшвидше повернутим його володільцю, у разі, якщо на нього не накладено арешт.

Колегія суддів звертає увагу, що автомобіль, який належав гр.. ОСОБА_12 , був вилучений у нього і зберігався на штрафному майданчику протягом двох років, при цьому арешт на нього накладений не був. В силу приписів ст. 170 КПК України, в разі, коли арешт не був накладений, вилучене майно підлягає поверненню особі, в якої воно було вилучене. Тому, повертаючи автомобіль ОСОБА_12 , який згідно довіреності на цей автомобіль з правом повного розпорядження ним, в тому числі відчуження, і вважав себе добросовісним його набувачем, ОСОБА_9 виконала вимоги законодавства, які повинні були бути виконані ще в 2013 році. При цьому ОСОБА_9 мала право передати ОСОБА_12 автомобіль на зберігання не тільки як власнику, а й як володільцю, тобто особі, яка володіє цим майном на підставі відповідного доручення. Той факт, що строк дії доручення закінчився в 2012 році, не змінює обставин справи, оскільки з 2011 року для керування автомобілем, який не належить особі, доручення від власника не потрібно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_9 внесено до постанови від 28.08.2015 неправильні відомості щодо ОСОБА_12 як про власника транспортного засобу. Однак, жодним чином не доведено, що це було зроблено обвинуваченою завідомо, з прямим умислом, з метою незаконної видачі транспортного засобу особі, яка не є його власником, і такі висновки місцевого суду є цілком обґрунтованими. Колегія суддів звертає увагу, що на момент винесення постанови 28.08.2015 р. ОСОБА_9 мала украй незначний стаж роботи слідчим (1 місяць), не мала практичного досвіду роботи і її доводи про те, що вона могла помилитись в термінології власник/володілець/ особа, що має право розпоряджатися, за умов, що ці обставини вже вияснялись попередніми слідчими, колегією суддів визнаються такими, що заслуговують на увагу.

Доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними, оскільки всі наявні докази з достатньою повнотою досліджені в суді першої інстанції, суд дав їм належну оцінку і навів обґрунтовані мотиви прийнятого рішення.

Непереконливими є твердження апеляційної скарги щодо висновків суду стосовно постанови слідчого ОСОБА_9 від 28.08.2015 р., яка чинна на сьогоднішній день. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему. Про існування даної постанови було відомо прокурору в даному кримінальному провадженні. Якщо сторона обвинувачення вважала, що постанова від 28.08.2015 р., винесена ОСОБА_9 , є незаконною, ніщо не заважало протягом строку, з якого вона була винесена і до направлення справи відносно ОСОБА_9 до суду, цю постанову скасувати, чого зроблено не було. Тому існування цієї постанови, яка є чинною з моменту її винесення і підлягає виконанню, створює таку суперечність, яка робить неможливим засудження ОСОБА_9 за підроблення цього документа. З такою оцінкою, зробленою місцевим судом, погоджується колегія суддів.

На даний час можливості для отримання нових доказів повністю вичерпані, а ті докази, які надала сторона обвинувачення, не дають підстав для визнання винуватою ОСОБА_9 .

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, дав відповідну оцінку доказам у кримінальному провадженні і не встановивши в діянні ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України ухвалив законне і обґрунтоване рішення про його виправдання.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, не дають достатніх підстав для спростування законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку суду, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2019 року, яким ОСОБА_9 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та виправдано залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4