Житомирський апеляційний суд
Справа №293/251/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 121 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000465 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 04 червня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Єршовка, Ленінського району, Кустанайської області, Республіки Казахстан, громадянина Російської Федерації, з середньою освітою, неодруженого, пенсіонера, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня приведення вироку до виконання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його перебування під вартою з моменту затримання, тобто з 16 грудня 2018 року до 15 лютого 2019 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній у виді особистого зобов`язання.
Вирішено питання щодо речових доказів,

в с т а н о в и в:

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, 15 грудня 2018 року близько 21 години обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи разом із співмешканкою ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту з останньою на ґрунті існуючих неприязних стосунків, вирішив спричинити потерпілій тілесні ушкодження.
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_8 умисно кулаками та ногами наніс ОСОБА_11 численні удари по тулубу та голові, чим спричинив останній тілесні ушкодження у виді рани верхньої губи справа, симптому «окулярів» у вигляді масивних синців навколо очей, масивних розлитих синців на обличчя, які формують різкий набряк обох щок, саден на обличчі, синців на губах, синців на передпліччі, животі, крововиливів під м`які тканини голови та обличчя, крововиливів в м`які тканини грудей та спини, перелому 3,4,5,6,7,8,9 ребер зліва, перелому 5,6,7,8,9 ребер справа, розриву плеври та крововиливу в місці перелому ребер, перелому лівої скроневої кістки, крововиливу під тверду мозкову оболонку, крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку в лівій скроневій та потиличній ділянках, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та внаслідок яких настала смерть потерпілої ОСОБА_11 .
Своїми умисними діями, які виразилися в заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть ОСОБА_11 , ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухваливши в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі. В решті вирок залишити без зміни. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції не врахував обтяжуючих обставин справи, а також характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_8 злочину та необгрунтовано застосував положення ч.1 ст.69 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити останньому покарання з випробуванням. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є пенсіонером, характеризується позитивно, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, та на обліку в лікаря нарколога, психіатра не перебуває. Вказує, що суд не взяв до уваги думку потерпілої, яка не наполягала на суворості покарання, цивільний позов не заявляла, та пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_8 на даний час проживає разом з нею, допомагає їй по господарству, неофіційно працює, отримує пенсію та купує все необхідне для господарства.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника, яке надійшло від прокурора ОСОБА_10 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вказаної апеляційної скарги без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги прокурора та в заперечення апеляційної скарги захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в заперечення апеляційної скарги прокурора та в підтримання апеляційної скарги захисника, думку потерпілої ОСОБА_9 в заперечення апеляційних скарг прокурора та захисника, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть ОСОБА_11 , відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційних скаргах не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання з випробуванням, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, суд першої інстанції зазначив, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції останнього від суспільства.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, оскільки виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції останнього від суспільства. При цьому, вказання апелянта на думку потерпілої, яка не наполягала на суворості покарання, цивільний позов не заявляла, та пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_8 на даний час проживає разом з нею, допомагає їй по господарству, неофіційно працює, отримує пенсію та купує все необхідне для господарства, не доводить можливість виправлення ОСОБА_8 шляхом його звільнення від відбування покарання, застосувавши ст. 75 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а саме застосуванні ст.69 КК України, що потягло за собою призначення занадто м`якого покарання, яке не є достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжких злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, пенсіонер, його вік, позитивну характеристику, критичне ставлення останнього до скоєного злочину, готовність понести реальне покарання за даний злочин, що свідчить про його щире каяття, та поведінку обвинуваченого після вчинення злочину і після звільнення його з-під варти, а також те, що він вибачився перед потерпілою.
Також, судом враховано обставини, що пом`якшують покарання: визнання ним своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 при призначенні покарання ст. 69 КК України та призначив йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 121 КК України.
Разом з тим, відповідно до вимог ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

При цьому, відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Проте, відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відноситься як до однієї обставини, що пом`якшує покарання.
Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що обов`язковою умовою для правомірного застосування ст. 69 КК України законодавець передбачив наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину. До них можуть належати як обставини, що зазначені в ч.1 ст. 66 КК України, так і визнані судом такими, що пом`якшують покарання, однак, ці обставини повинні знижувати (зменшувати) ступінь тяжкості злочину істотно, і такі обставини мають перебувати одна з однією у такому співвідношенні і взаємодії та у своїй сукупності настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б несправедливим.
Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не навів у вироку переконливих мотивів про можливість застосування положень ст. 69 КК України.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, а також кількість нанесених ударів потерпілій прижиттєво і такі дії призвели до смерті ОСОБА_11 . Таким чином, судом не в повній мірі враховано обставини, за яких вчинено злочин, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку скоєного.
За таких обставин, з урахуванням реального існування лише однієї пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обставин які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставне призначення місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого покарання ніж передбачено законом, що за даних обставин не сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів, внаслідок м`якості. Тобто застосування ст. 69 КК України у даному випадку є безпідставним, а отже судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії тяжких, та є злочином проти життя та здоров`я особи, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, думку потерпілої, та вважає за можливе призначити покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 121 КК України.
При цьому колегія суддів вважає, що покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 121 КК України в мінімальному розмірі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: