Житомирський апеляційний суд
Справа №288/685/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
представника
потерпілого: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 травня 2019 року щодо нього за ч.2 ст. 125 КК України яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радовель, Олевського району, Житомирської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта вища, не працюючого, одруженого, на утриманні маючого п`ятеро неповнолітніх дітей, громадянина України, українця, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 125 КК України і призначено покарання за частиною другою статті 125 КК України у виді штрафу в розмірі дев`яноста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1530 гривень.

На підставі частини п`ятої статті 74 КК України ухвалено звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначених пунктом 2 частини першої статті 49 КК України.

Кримінальне провадженні внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 від 20 квітня 2016 року відносно ОСОБА_9 за частиною другою статті 125 КК України ухвалено закрити.

Речові докази: куртка коричневого кольору та ріжковий ключ розмірами 22 на 19 передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області, ухвалено повернути потерпілому ОСОБА_10 .

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що 20 квітня 2016 року приблизно о 07 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 перебував на території Попільнянського кооперативного ринку, який розташований по вул. Героїв Майдану, 48 в смт. Попільня Попільнянського району, Житомирської області.

Перебуваючи на території Попільнянського кооперативного ринку за вищевказаною адресою, ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_10 , який за допомогою слюсарного ріжкового ключа намагався відчинити навісний замок на в`їздних воротах до Попільнянського кооперативного ринку та вступив з останнім у словесну перепалку.

На ґрунті особистих неприязних стосунків ОСОБА_9 шарпнув ОСОБА_10 за шкіряну куртку, внаслідок чого пошкодив лівий рукав куртки та з рук ОСОБА_10 вирвав ріжковий ключ.

Після того, ОСОБА_10 з метою відчинення в`їздних воріт, повернувся до свого автомобіля у якому взяв із багажника у руку інший слюсарний ключ, та з ним направився до в`їздних воріт Попільнянського кооперативного ринку, і перебуваючи поруч із в`їздними воротами, до нього підійшов ОСОБА_9 , який маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , умисно, із значною силою прикладання наніс правою рукою один удар гайковим ключем по правій руці ОСОБА_11 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді рваної рани правої долоні, яка відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та постановити новий виправдувальний вирок про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України та виправдати. Також просить дослідити матеріали кримінального провадження в сукупності з наданим ним письмовим доказом. Вказує, що вирок суду є незаконним, оскільки висновки суду є передчасними та поспішними, такими, що не узгоджуються з дійсними обставинами справи та матеріалами кримінального провадження, оскільки прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права. Стверджує, що під час розгляду справи, суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки були фактично відхилені його клопотання про виклик і допит експерта, дослідження та огляд в залі судового засідання речових доказів. Дослідження даних доказів є спростуванням його обвинувачення, що мало істотне значення для ухвалення обґрунтованого та справедливого судового рішення. Висновки суду щодо його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого, ч.2 ст.125 КК України викладені в оскаржуваному вироку не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. У вироку суду не зазначено, чому суд взяв до уваги докази сторони обвинувачення, однак не взяв до уваги його доводи та докази однак і не відкинув їх і про це не зазначив у вироку. Висновки суду щодо його винуватості, викладені у вироку містять суперечності, оскільки спотворені судом, так як викладені показання свідків не відповідають їх показанням у залі судового засідання, а саме технічному запису. Під час розгляду справи судом першої інстанції порушено вимоги кримінального процесуального закону, а саме за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито, хоча при постановлені вироку судом було зазначено, що він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності відповідно до ст.49 КК та п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Вказує, що суд вироком його засудив і одночасно провадження у справі закрив, що є «новелою» у кримінальному процесі, тобто такий вирок є суперечливий та незрозумілим, оскільки не відповідає вимогам ст.274 КПК України. Кримінальне провадження у справі закривається ухвалою суду відповідно до ст.284 КПК України з додержанням вимог ст.372 КПК України. При постановленні вироку суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки засудив його за ч.2 ст.125 КК України, хоча такий склад злочину відсутній, що підтверджується сукупністю доказів у кримінальному провадженні. Крім того вказує, що судом не взято до уваги /не спростовано/ жоден аргумент наведений ним та його захисником, які є доречними та важливими, що призвело до порушення мого права на справедливий судовий розгляд.

В запереченнях до апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_12 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду - без змін. Вказує, що під час розгляду даного кримінального провадження, судом задовольнялись будь- які побажання як обвинуваченого ОСОБА_9 так і його захисника: допитувались свідки, які не допитувались під час досудового слідства та матеріали відносно, які не відкривались після закінчення слідства: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , викликався експерт, але не з`являвся і обвинувачений із захисником відмовились його допитувати. Про огляд речових доказів питання не піднімалось. ОСОБА_9 ніколи керівником не був, тому його доводи про неповноту судового розгляду провадження є безпідставними. Зазначає, що йому важко зрозуміти, яка відповідальність лежить на керівнику і як директор із таким тілесним пошкодженням не тільки може, а зобов`язаний ходити на роботу, а не відсиджуватись дома. Стверджує, що відповідно до КПК України, суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому або посилатися на них.

Обвинувачений ОСОБА_9 до апеляційного суду не з`явився, подав заяву, в якій просив задовольнити його апеляційну скаргу, а в разі її відхилення - вирок суду скасувати та звільнити його від кримінальної відповідальності у вдіповідності до положень ст. 49 КК України . При цьому захисник в ході апеляційного розгляду підтримав доводи та вимтги , зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого та в його писмовій заяві, зазначивши при цьому, що клопотань про повторне дослідження письмових доказів в кримінальному провадженні, як то зазначено в апеляційній скарзі, не заявляє, щ обуло підтримано іншими учасниками апеляційного розгляду

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, представника потерпілого та прокурора які заперечили проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах положень ст. 404 КПК України з огляду на відсутність клопотань учасників про повторне дослідження доказів, досліджених судом першої інстанції, та відсутність обгрунтування необхідності такого повторного дослідження в апеляційній скарзі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому згідно ч.2,3 ст. 373 даного Кодексу якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції під час розгляду даного провадження, на думку колегії суддів, зазначених вимог закону з дотриманням вимог кримінального процесуального закону з достатньою повнотою здійснивши судовий розгляд, повно та об`єктивно встановивши обставини, що мають значення для кримінального провадження, дослідивши та оцінивши у відповідності до вимог КПК України надані сторонами кримінального провадження докази та на підставі цього здійснивши обгрунтований та вмотивований висновок про винність ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК україни, правильного кваліфікувавши його дії та застосувавши закон про кримінальну відповідальність в тому числі і що стосується призначення покарання та звільнення від його відбування.

При цьому апеляційні доводи обвинуваченого про наявність підстав для скасування вироку та постановлення виправдувального вироку, або звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду вироку суду, та не відповідають вимогам ст.ст.409- 413 КПК України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_16 , викладені в його апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Зокрема, безпідставними є доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, про неповноту судового розгляду, про те, що жодного доказу на підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні даного злочину у суду не було, про те, що судом не надано оцінки невизнанню ним вини у вчиненні даного злочину. Натомість слід зазначити, що у вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_16 , допитані потерпілий та свідки, показанням яких надана юридична оцінка, проведені експертизи.

Суд, дослідивши докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, вина ОСОБА_9 повністю підтверджується, а доводи його апеляційної скарги про те, що він не вчиняв даного злочину, повністю спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Зокрема, за показами потерпілого ОСОБА_10 , 20 квітня він, будучи директором ринку, вранці приїхав на роботу, замок на воротах був закритий, він взяв ріжкового ключа та хотів відкрити, прийшов ОСОБА_17 вирвав ключ, він пішов взяв інший ключ, ОСОБА_17 йому знизу наніс удар, пошкодив праву руку, в нього пішла кров, визвали поліцію, того ж дня звернувся до лікаря. Раніше конфліктів ніяких не було. Крім удару йому ще й було порвано куртку.

З показів свідка ОСОБА_18 вбачається, що він 20 квітня 2016 р. знаходився на кооперативному ринку в смт. Попільня, ОСОБА_17 замкнув ворота та пропускав всіх по одному. В цей час на власному автомобілі приїхав ОСОБА_10 до в`їзних воріт на ринок та не зміг заїхати, тому що ворота були зачинені. Тоді він вийшов з автомобіля та з багажнику дістав металевий ріжковий ключ та підійшов до воріт, щоб розчепити ланцюг, яким вони були зачинені. До нього підійшов ОСОБА_9 та почав штовхати тим ключем по руках, на руці ОСОБА_10 була кров і куртка порвана. ОСОБА_17 наніс ОСОБА_10 удар ключем з під низу.

Зазначені покази підтверджуються та узгоджуються з показами свідка ОСОБА_15 , яка показала, що вона знаходилась на корпоративному ринку в смт. Попільня, в двох метрах від конфлікту, ворота завжди закривались, пускали лише людей з авто, які торгували. В цей час на власному автомобілі приїхав ОСОБА_10 до в`їзних воріт на ринок та не зміг заїхати на ринок. ОСОБА_17 не відкрив. ОСОБА_10 вийшов з автомобіля та з багажнику взяв металевий ріжковий ключ, хотів замок зірвати. Бачила дирку на куртці, бійки не було, лише штовхалися, крові також не бачила.

Вказані покази свідків та потерпілого, надані в судовому засіданні, у повному обсязі підтверджуються та узгоджуються з показами потерпілого та свідків, наданих в ході слічих експериментів за їх участю, а також в за участю свідка ОСОБА_19 , які на місті вчинення протиправних дії пояснила та показали, як відбувалася подія правопорушення. При цьому судом в вироку наведено розгорнутий виклад вказаних пояснень даних осіб на слідчих експериментах, питань щодо достовірності їх показів при проведенні даних слідчих дій та щодо допустимості вказаних доказів в ході судового розгляду провадження у його учасників не виникло. Не ставиться таких питань і в апеляційній скарзі.

Інші свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_13 пояснили, що також перебували на теріторії ринку біля воріт, бачили конфлікт між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , оскільки ОСОБА_22 хотів відкрити ворота за допомогою ключа, а ОСОБА_21 не дозволяв цього робити, при цьому ударів зазначені свідки не бачили, а також не бачили тілених ушкоджень у Сиводрава.

Аналізуючи в сукупності вказані покази свідків, колегія суддів приходить до висновку, що посилання апелянта на наявність істотних розбіжностей в даних показах щодо обставин даної сварки та щодо спричинення ОСОБА_22 тілесних ушкоджень а також щодо наявності чи відсутності таких тілесних ушкоджень свого піжвердження не знайшли, оскільки кожен зі свідків в тому обсязі відомостей, які кожен з них конкретно та безпосередньо мав можливість сприймати, підтвердив факт сварки та штовханини між обвинуваченим та потерпілим, застосування при цьому ключа (ключів), наявності у потерпілого в результаті зазначеної сварки тілесного ушкодження у виді рани на руці, (свідок ОСОБА_23 ), та відсутність в показах інших свідків категоричних заперечень існування таких тілесних ушкоджень в потерпілого з огляду на їх пояснення, що саме ударів та пошкоджень вони не бачили. При цьому вказані свідки не зазначили в категорчній формі про їх однозначну відсутність.

Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 23, 94-96, 352 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому або посилатися на них.

Також винуватість ОСОБА_9 підтверджується зібраними та дослідженими під час судового провадження належними та допустимими письмовими доказами, крім протоколів слідчих експериментів, про які вже йшлося в даній ухвалі, а саме :

- протоколом огляду місця події від 20 квітня 2016 року, за участю потерпілого ОСОБА_10 , який проводився в приміщенні Попільнянського ВП, каб. № 28, за адресою: смт. Попільня, вул. Фомічова, 6. ОСОБА_10 був одягнутий в коричневій куртці на блискавці. На лівому рукаві якої мається пошкодження у вигляді розірвання. Будь - яких інших пошкоджень на куртці немає. З пояснень ОСОБА_10 , куртку йому пошкодив ОСОБА_9 .. Дана куртка вилучена в якості речового доказу.

- постановою про визнання речовим доказом від 15 квітня 2017 року, згідно якої шкіряну куртку коричневого кольору визнано речовим доказом та здано на зберігання до камери зберігання речових доказів Попільнянського ВП.

- висновком експерта від 21 квітня 2016 року № 163, відповідно до якого, при судово медичному обстеженні та згідно представлених медичних документах у ОСОБА_10 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді: рваної рани правої долоні; що утворилась від не менше 1-го контакту з твердим предметом, можливо в термін та за обставин, що вказує освідуваний, відносить до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Можливість утворення виявленого у ОСОБА_10 тілесного ушкодження припала на площину з положення стоячи не виключається лише за умови падіння упором та контактом цієї ж долоні з предметом відповідного розміру.

- протоколом огляду місця події від 06 червня 2017 року, з фототаблицею, який проводився в приміщенні Попільнянського ВП, каб. № 26, за адресою: смт Попільня, вул. Фомічова, 6, згідно якого оглянуто ріжковий ключ розмірами 22 на 19.

- постановою про визнання речовим доказом від 06 червня 2017 року, згідно якої слюсарський ключ розмірами 22 на 19 визнано речовим доказом та здано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Попільнянського ВП.

При цьому оцінюючи зазначені докази в сукупності, суд вважав їх належними та допустимими і проаналізувавши їх зміст, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що покази потерпілого та свідків є логічними, послідовними і такими, що в цілому та в окрмих деталях відтворюють обставини «поза розумним сумнівом», а позицію обвинуваченого розцінив як обрану ним позицію захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

З вказаними висновками суду першої інстанції вважає за необхідне погодитися і колегія суддів.

При цьому доводи обвинуваченого про те, в результаті розгляду вказаного кримінального провадження не було встановлено ні об`єктивної, ні суб`єктивної сторони даного кримінального правопорушення, спростовуються наведеними доказами та висновками суду, про зазначене також свідчить і активний характер дій обвинуваченого в даному конфлікті, їх спрямованість, а також наслідки таких дій у виді тілесного ушкодження потерпілого. Крім того не спростовують зазначених висновків суду також і посилання апелянта на безпідставне на його думку звернення потерпілого до судового медичного експерта лише через тривалий час після подій, оскільки зазначений факт не може бути безумовною підставою для ствердження про неналежність та недопустимість, з огляду на дану обставину, такого судово-медичного дослідження та його висновків.

Щодо доводів обвинуваченого з приводу того, що досудове розслідування провадилося неуповноваженою особою ОСОБА_24 , і про те, що як наслідок цього усі докази, зібрані ним в ході проведення слідчих дій, як то допитів потерпілого, свідків, слідчих експериментів вилучення та визнання речовими доказами відповідних предметів, є недопустимими, а рішення про зміну кваліфікації дій обвинуваченого незаконним, апеляційний суд вважає безпідставними, спростовуються самою постановою, яка наявна в матеріалах провадження, в якій чітко зазначено про доручення проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні слідчому ОСОБА_24 (а.с.186 т.1). А висновки обвинуваченого про те, що т.в.о. начальника СВ Попільнянського ВП Коростишувського ВП ГУНП в Житомирській області не був уповноважений для прийняття рішення про доручення проведення досудового розслідування слідчому СВ Житомирського РВП ОСОБА_24 , якого було тимчасово відряджено до Попільнянсього ВП, не відповідають положенням КПК України щодо визначення органу досудового розслідування та повноважень керівника даного органу, базується на його особистому тлумаченні вказаних норм, які є помилковими.

Твердження обвинуваченого про те, що суд не взяв до уваги жоден аргумент, наведений ним та його захисником, неповно дослідив докази, в тому числі і речові, є безпідставними, оскільки під час розгляду провадження було задоволені клопотання захисника про виклик свідків, а клопотання захисника ОСОБА_7 про виклик експерта ОСОБА_25 було знято ним самим під час розгляду провадження. З жуирналу та звукозапису судових засідань вбачається, що судом у повному обсзі з дотриманням вимог КПК України було досліджено усі докази, надані сторонами кримінального провадження, клопотань про дослідження речових доказів, не заявлялося. При цьому у вироку суду зазначено, що позиція обвинуваченого щодо невизнання ним вини розцінюється судом як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності і покарання, натомість вина обвинуваченого підтверджується доказами безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, яким надана юридична оцінка у відповідності до положень ст. 94 КПК України .

Посилання обвинуваченого на те, що суд безпідставно його засудив та закрив провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до кримінальної відповідальності, що на його думку є новелою КПК України, не грунтуються на вимогах закону.

З даного приводу слід зазначити, що відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Статтею 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: пункт 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 КК України, злочин, передбачений частиною другою статті 125 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Судом було встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 125 КК України, який вчинено 20 квітня 2016 року, тобто на момент ухвалення вироку з дня вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення пройшло більш як три роки, обвинувачений, раніше не судимий, від слідства та суду не ухилявся, до кримінальної відповідальності не притягувався, тобто перебіг давності не зупинявся та не вчинив нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Також, згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за статтею 49 Кримінального кодексу України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину невеликої, середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

З аналізу проведеного Верховним Судом України судової практики застосування норм закону про звільнення від кримінальної відповідальності (покарання) у зв`язку із закінченням строків давності, у випадку заперечення обвинуваченого проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною, а вимагає закриття справи за відсутністю в діях особи складу злочину, або виправдання, суд повинен провести судовий розгляд справи в повному обсязі, за наявності відповідних підстав, визнати обвинуваченого винним у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, постановивши обвинувальний вирок та призначивши винній особі покарання, і тільки після цього на підставі статті 49, частини п`ятої статті 74 КК України, звільнити її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого ОСОБА_9 виннин у вчиненні кримінаьного правопорушення, призначв йому покарання та звільнив його від вібування даного покарання. При цьому той факт, що суд також закрив кримінальне провадження з посиланням на положення п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, не є на думку апеляційного суду істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не впливає на законність та обгрунтованість рішення по суті кримінального провадження, тим більш, що кримінальне покарання, від якого ОСОБА_9 було звільнено вкзаним вироком, є частиною кримінальної відповідальності. Таким чином таке рішення суду не може вважатися суперечливим.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, усі надані сторонами кримінального провадження докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст. 94 КПК України та зроблено законний та обгрунтований висновок про визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні правопорушення за ч.2 ст. 125 КК України, призначення покарання та звільнення від його відбування.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 травня 2019 року щодо нього за ч.2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: