Справа № 338/129/19
Провадження № 11-кп/4808/192/19
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000310 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання:

- за ст. 185 ч.3 КК України у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі;

- за ст. 185 ч.2 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ст. 15 ч.3, ст.185 ч.3 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.

До вступу вироку в законну силу залишено попередньо обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 15.12.2018 року, з часу фактичного затримання, зарахувавши у строк відбування покарання термін попередньо ув`язнення.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2288 грн. понесених витрат на залучення експертів у кримінальному провадженні.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в сховище, а також вчинив викрадення чужого майна повторно і скоїв незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Злочини вчинив при таких обставинах.

Будучи неодноразово засудженим за скоєння корисливих злочинів, востаннє за вироком Луцького районного суду Волинської області від 22.09.2016 року за ст.185 ч.3 КК України, на шлях виправлення не став, а після звільнення від відбуття призначеного покарання у виді позбавлення волі вчинив новий злочин.

Так, 15.12.2018 року, з метою таємного викрадення чужого майна повторно, вночі, близько 4 год. підійшов до багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 . Діючи умисно, з корисливих спонукань, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження навісного замка дверей підвального приміщення, яким користується ОСОБА_9 , проник всередину підвального приміщення, звідки таємно викрав 3 набори кондитерських пакунків «Шалені малюки» вартістю 135 грн. кожний. З викраденим з місця події втік, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 415,50 грн.

Продовжуючи злочинні дії, близько 4 год.30 хв. 15.12.2018 року, ОСОБА_7 підійшов до багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 . Реалізуючи свій умисел не скоєння крадіжки, ОСОБА_7 діючи повторно, шляхом вільного доступу до приміщень загального користування таємно викрав із коридору підвального приміщення велосипед марки «Ардіс», вартістю 1200 грн., який належав ОСОБА_10 . З викраденим майном ОСОБА_7 з місця події втік.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 близько 4 год.50 хв. 15.12.2018 року підійшов до багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_4 . Діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, шляхом пошкодження навісного замка дверей підвального приміщення, яким користується ОСОБА_11 , проник всередину, де виявив WI-FI роутер марки «ZTE ZXV10 H108L» вартістю 300 грн., яким заволодів. Крім того, перебуваючи у підвальному приміщенні згаданого будинку, близько 5 год. 15.12.2018 року шляхом пошкодження навісного замка дверей підвального приміщення, яким користується ОСОБА_12 , проник всередину, де заволодів матерчатою сумкою з написом «Dingda», вартістю 350 грн., а також зняв з полиць та виніс у коридор 6 скляних банок ємкістю 0,5 л. з домашньою консервацією, загальною вартістю 240 грн., однак викрасти це майно та розпорядитись ним не зміг, оскільки був затриманий у підвальному приміщенні власником ОСОБА_12 . Таким чином довести свої злочинні наміри до завершення і вчинити усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, та є надто суворим.

Зокрема, вказує, що суд першої інстанції призначаючи йому покарання не врахував те, що потерпілим все було повернуто в день скоєння злочину, і вони не мають претензій до нього, а також пом`якшуючі обставини, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Просить врахувати вказані обставини, а також його становище, в якому він опинився після звільнення з місць позбавлення волі, переглянути вирок суду та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі, внаслідок суворості.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, та призначаючи покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його характеристику з місця проживання, ставлення до вчиненого ним діяння, обставини, за яких злочин було вчинено, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст.ст. 66, 67 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття і активне сприяння розкриттю та розслідуванню вказаного злочину, а також складні життєві обставини у яких опинився обвинувачений, який після звільнення з місць позбавлення волі залишився без житла та засобів до існування.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається обвинувачений та визначив покарання в мінімальних межах, встановлених у санкції ч.3 ст. 185 КК України та не може вважатися надто суворим, є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно, без наведення відповідних мотивів, прийшов до висновку про наявність рецидиву злочину як обставини, що обтяжує покарання. Однак, вказана обставина не впливає на правильність рішення суду щодо покарання, яке призначене обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки воно є законним та справедливим.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.3 ст.185 КК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги, щодо суворості призначеного покарання необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів, за умови реального відбування покарання та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_13