Провадження №1-кп/367/460/2019
УХВАЛА
Іменем України
про повернення
01 листопада 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 20.09.2017 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000226 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.305, ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду після зміни підсудності надійшов обвинувальний акт у вказаному вище кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор висловив думку, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону і підлягає призначенню до судового розгляду.

Захисник просив повернути прокурору обвинувальний акт, оскільки він не відповідає вимогам закону, в ньому незрозуміло викладено обставини злочину. Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

До того ж, під час судового розгляду справи згідно ст. 348 КПК України суд зобов?язаний роз?яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Тому не викладення зрозумілого, конкретизованого обвинувачення позбавляє суд виконати вказану норму закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Зазначений вище обвинувальний акт містить не зрозуміле і не конкретизоване обвинувачення, а також суперечності.

Так, як при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень, так і у обвинуваченні, не зазначено які саме дії, пов?язані із контрабандою особливо-небезпечної психотропної речовини, було вчинено обвинуваченим. При цьому чітко розписано, що невстановлена досудовим розслідуванням особа під псевдонімом « ОСОБА_6 » здійснила замовлення у невстановленої особи передачу на територію України пігулок із вмістом психотропної речовини. Після цього невстановлена досудовим розслідуванням особа у невстановлений час і спосіб запакувала пігулки, які містять психотропну речовину, та за допомогою міжнародного поштового відправлення без декларування його змісту перемістила їх з Королівства Нідерландів через митний кордон України, які поступили до зони митного контролю 24.03.2017 р.

Разом з цим, не зазначено які дії було вчинено для здійснення контрабанди ОСОБА_5 , в той час як зазначено, що умисел на здійснення такої контрабанди у нього виник приблизно 09.06.2017 р., тобто задовго після перетину пігулок з психотропною речовиною митного кордону України. Більш того, зазначено, що про їх наявність ОСОБА_7 (міжнародного поштового відправлення) було повідомлено особою під псевдонімом « ОСОБА_6 » лише 09.06.2017 р.

Крім того, існують суперечності щодо описаних обставин, оскільки спочатку вказується, що в кінці травня, на початку червня 2017 року, невстановлена досудовим розслідуванням особа під псевдонімом « ОСОБА_6 » здійснила замовлення у невстановленої особи передачу на територію України пігулок із вмістом психотропної речовини, але потім зазначається, що такі пігулки були вже переправлені в Україну 24.03.2017 р., тобто за два місяці до виникнення домовленості.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні контрабанди особливо небезпечної психотропної речовини за попередньою змовою групою осіб, однак не вказується коли та про що така змова відбулась.

Не зазначено також з ким та коли ОСОБА_5 спільно змовився придбати психотропну речовину у великих розмірах з метою збуту, хоч в цьому він звинувачується даним обвинувальним актом.

Також не зазначається на контрабанду і придбання якої саме психотропної речовини була домовленість між ОСОБА_5 та іншими невстановленими особами.

Вказані вище недоліки позбавляють суд можливості роз?яснити обвинуваченому суть пред?явленого обвинувачення, а йому самому розуміти у скоєнні яких злочинів його звинувачують.

Зазначені недоліки обвинувального акту суперечать вказаним вище вимогам Кримінального процесуального кодексу України, що згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України дає підстави суду повернути його прокурору для виправлення недоліків.

Крім того, під час виправлення недоліків прокурору слід взяти до уваги, що є неприпустимим ствердження в обвинувальному акті, що обвинувачений вчинив певний злочин, оскільки це є повноваженням лише суду, який може дійти такого висновку за наслідками розгляду справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 290, 291, 303, 314, 315 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 20.09.2017 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000226 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.305, ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 06.11.2019 р. о 08 год 30 хв.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1