ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2745/19 Справа № 212/5563/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001148 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 17.02.2015 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 04.02.2019 року умовно-достроково на підставі ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області на не відбутий строк покарання 1 рік, 4 місяці та 3 дні,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
У відповідності до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.02.2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі та звільнено умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік, 4 місяці та 3 дні та остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_7 народження покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та 6 місяців.
Судом також вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він повторно, 15.05.2019 року приблизно о 14 годині 10 хвилин, знаходячись біля будинку № 3 по вул. Калантая в Покровському районі м. Кривого Рогу зустрів раніше незнайомого малолітнього ОСОБА_8 .
В цей час у ОСОБА_7 виник намір спрямований на заволодіння чужим майном.
Того ж дня, 15.05.2019 близько 14.15 год. ОСОБА_7 знаходячись біля будинку №3 по вул. Калантая в Покровському районі міста Кривого Рогу, представившись співробітником поліції, під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінку, попрохав малолітнього ОСОБА_8 передати йому мобільний телефон «ERGO B501 Maximum», золотавого кольору, серійний номер НОМЕР_1 , тим самим ввів ОСОБА_8 в оману щодо своїх істинних намірів, на що ОСОБА_8 , будучи впевненим у правомірності дій ОСОБА_7 та не підозрюючи про його дійсні наміри, добровільно передав останньому мобільний телефон «ERGO B501 Maximum», золотавого кольору, серійний номер НОМЕР_1 , вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 1052 від 24.06.2019 становить 1332,54 гривень, в середині якого знаходилась сім карта мобільного оператора «Київстар», яка для малолітнього ОСОБА_8 матеріальної цінності не представляє.
Діючи в подальшому на досягнення єдиного злочинного результату, ОСОБА_7 отримавши належний малолітньому ОСОБА_8 мобільний телефон «ERGO B501 Maximum», золотавого кольору, серійний номер НОМЕР_1 у своє володіння, реалізуючи надалі свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, утримуючи викрадене майно, діючи із корисливих намірів направився в невідомому напрямку, таким чином шляхом обману заволодів особистим майном ОСОБА_8 на загальну суму 1332,54 гривень, після чого з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, обернувши його на свою користь та використавши викрадене майно за своїм розсудом.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що його бабуся не може фізично пересуватися та потребує його допомоги, він має неповнолітню дитину, свою провину визнав в повному обсязі, потерпілий та його законний представник претензій до нього не мають. Також зазначає, що він щиро розкаюється та співпрацює зі слідством.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор заперечувала проти задоволення вказаної апеляції. В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як убачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 190 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатране перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, не має на утриманні малолітніх дітей, раніше судимий; інвалідності не має, повне визнання вини та щире каяття обвинуваченого як обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 та рецидив злочину, яку визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого.
Також суд першої інстанції цілком обгрунтовано врахував те, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи звільненим із місць позбавлення волі умовно-достроково, на шлях виправлення не став та продовжив суспільно небезпечну протиправну поведінку.
Колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити остаточне покарання з урахуванням положень ст.71 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, саме з реальним його відбуттям, за відсутності підстав для застосування приписів норм ст.ст. 69, 75 КК України, і приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_7 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для призначення йому більш м`якого покарання, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4