Справа № 496/1506/19
Провадження № 1-кп/496/243/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м.Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградівка Болградського району Одеської області, гагауза, громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, працюючого на посаді водія в Приватному сільському підприємстві «Колос», раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

16.10.2018 року, приблизно о 09:30 годин, у світлий час доби, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «MAN TGS 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричепом-самоскидом «SCHMITZ SKI 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , маючи при собі реєстраційні документи на вказані транспортні засоби, здійснював рух по проїзній частині автодороги «Одеса - Рені», з боку м. Одеси в напрямку м. Рені, при цьому проїжджав по території с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області та наблизився до перехрестя з вул. Соборна с. Великий Дальник, на якому дорожній рух регулювався світлофорами. Оскільки в той момент на світлофорах, розташований на перехресті автодороги «Одеса - Рені» з вул. Соборна с. Великий Дальник, увімкнувся «червоний» сигнал для руху транспортних засобів по автодорозі «Одеса - Рені», то водій ОСОБА_4 зупинив керований ним автопоїзд перед зазначеним перехрестям, таким чином, що передня частина кабіни керованого ним спеціалізованого вантажного сідлового тягача «MAN TGS 18.440», р.н. НОМЕР_1 , розташовувалась за лінією дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія) «Правил дорожнього руху» України і перед лінією дорожньої розмітки 1.14.3 «Правил дорожнього руху» України, чим він порушив вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.12 Розділу 34 «Правил дорожнього руху» України, які передбачають: 34. «Дорожня розмітка. 1. Горизонтальна розмітка. Горизонтальна розмітка має таке значення: 1.12 (стоп-лінія) - позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух», та позбавив себе можливості безперешкодно оглядати з робочого місця водія автомобіля весь пішохідний перехід, розташований перед кабіною керованого ним вантажного автомобіля, а також безперешкодно оглядати пішоходів, які знаходилися на даному пішохідному переході. В цей час на проїзну частину автодороги «Одеса - Рені», а саме на регульований пішохідний перехід, позначений дорожньою розміткою 1.14.3 «Правил дорожнього руху» України, який розташований перед перехрестям з вул. Соборна с. Великий Дальник і, відповідно, перед передньою частиною кабіни спеціалізованого вантажного сідлового тягача «MAN TGS 18.440», р.н. НОМЕР_1 , вийшли пішоходи похилого віку ОСОБА_8 , 1948 року народження, і ОСОБА_9 , 1949 року народження, які по цьому регульованому пішохідному переходу стали перетинати проїзну частину автодороги «Одеса - Рені» в напрямку ринку с. Великий Дальник, тобто рухалися справа наліво відносно попереднього напрямку руху автопоїзду у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «MAN TGS 18.440», р.н. НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричепом-самоскидом «SCHMITZ SKI 24». р н НОМЕР_2 Коли на світлофорах, розташованих на перехресті автодороги «Одеса - Рені» з вул. Соборна с. Великий Дальник, увімкнувся «зелений» сигнал для руху транспортних засобів по автодорозі «Одеса - Рені», то водій ОСОБА_4 , маючи реальну і об`єктивну можливість виявити через вітрове скло свого автомобіля, а також за допомогою бічних дзеркал заднього виду, встановлених на кабіні його вантажного автомобіля, вищевказаних пішоходів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які перебували на регульованому пішохідному переході перед передньою частиною кабіни керованого ним спеціалізованого вантажного сідлового тягача «MAN TGS 18.440», р.н. НОМЕР_1 , і які не закінчили перехід проїзної частини, та маючи можливість надати пішоходам закінчити перетинати проїзну частину, в порушення вимог п. 2.3. (б) «Правил дорожнього руху» України, згідно з яким: п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», уважним не був постійно не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відповідно не відреагував на її зміну і діючи з необережності та в порушення вимог п.п. 1.5., 10.1., 18.2. «Правил дорожнього руху» України, які наказують: п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров 'ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п.18.2. «На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не переконався в безпеці свого руху та не надав дорогу вказаним пішоходам, які закінчували перехід проїзної частини, а проявляючи злочинну самовпевненість, відновив рух на керованому ним автопоїзді вперед, внаслідок чого скоїв наїзд лівою передньою частиною кабіни керованого ним спеціалізованого вантажного сідлового тягача «MAN TGS 18.440», р.н. НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_9 , від чого остання впала на проїзну частину, та після цього відбувся наїзд (переїзд) на неї лівим переднім колесом і лівими задніми колесами зазначеного вантажного сідлового тягача. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події смертельно травмовано пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита травма тулуба у вигляді переломів остистих паростків 11, 12-го грудних хребців, грудини, правих та лівих ребер, крововиливи під плевру воріт легень, розміжчення з крововиливами в м`які тканини спини; закриті переломи кісток тазу, розміжчення м`яких тканин сідничних ділянок, забійно-рвана рана обласні тазу; забійна рана, синці нижніх кінцівок, розміжчення м`яких тканин правої нижньої кінцівки; забійна рана голови з крововиливом в м`які тканини голови, садна, синці верхніх кінцівок, які виникли від ударів тупого предмета (предметів) внаслідок транспортної травми, а саме при зіткненні рухомого автомобіля з пішоходом та внаслідок переїзду, та які у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_10 знаходиться у причинному зв`язку з поєднаною травмою тулуба, кінцівок, тазу. Безпосередньою причиною смерті з`явився травматичний шок. Допущенні водієм ОСОБА_4 порушення вимог п.п. 10.1., 18.2. «Правил дорожнього руху» України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_9 .

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України з застосуванням ст. 75 КК України, оскільки ОСОБА_4 є професійним водієм та скоїв злочин через необережність. Крім того прокурор просив не призначити обвинуваченому додаткову міру покарання в вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки останній працює водієм у ПСП «Колос», його заробіток є єдиним джерелом доходів для сім`ї, а тому позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами поставить його родину у скрутне матеріальне становище.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що повністю відповідають викладеним у обвинувальному акті обставинам. Щиро розкаюється у скоєному, просить суворо не карати та не позбавляти його права керування автомобілем. Захисник обвинуваченого просив призначити останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК України - нижче нижчої межі, передбаченої санкцією статті.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначили, що будь яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не мають, оскільки між ними складено угоду від 17.12.2018 року, за якою обвинувачений зобов`язався відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду, а потерпілі в свою чергу відмовляються від подачі цивільного позову. Потерпілий в судових дебатах просив не позбавляти волі обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиція є добровільною та істинною, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його як особу, пояснивши, що рішення його є добровільним і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілі.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а його дії органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковані правильно.

Аналізуючи зібрані в ході досудового розслідування докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена в ході судового розгляду.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття, добровільне відшкодування збитків потерпілому, вчинення кримінального правопорушення вперше, позитивні характеристики з місця мешкання та роботи.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено. Суд не враховує в якості обставини, яка обтяжує покарання, похилий вік потерпілої, оскільки злочин, інкримінований обвинуваченому, є неумисним, тобто він не мав прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про пробацію» під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

За приписами ч.1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до досудової доповіді, складеної Біляївським МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , виходячи з того, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, ризик безпеки для суспільства середній, він раніше не судимий, має позитивну характеристику, кримінальне правопорушення скоєно з необережності, виходячи з чого орган пробації розглядає можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано, визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання, надає матеріальну допомогу потерпілим, враховує думку потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого, та приходить до висновку, що покарання ОСОБА_4 слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, також враховуючи особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, те, що злочин, який йому інкриміновано є необережним, суд приходить до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ст.75 КК України слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановлення іспитового строку, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.

Згідно з п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України» суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Вирішуючи питання, щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, суд виходить із того, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно працює водієм у ПСП «Колос», виключно позитивно характеризується за місцем роботи, та за місцем проживання, заробіток від вказаної діяльності є єдиним джерелом його доходів, має велику родину, а тому позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами поставить його родину у скрутне матеріальне становище, крім того обвинувачений ОСОБА_4 добровільно відшкодував потерпілим матеріальну шкоду. Також суд враховує відсутність обставини, які обтяжують покарання та позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що у повній мірі буде відповідати вимогам ст.ст.50,65 КК України. Застосування ст. 69 КК України, незважаючи на наявність достатньої кількості пом`якшуючих покарання обставин, суд не рахує можливим з огляду на тяжкі наслідки, спричинені злочином загибель людини, та вважає справедливим та достатнім призначення покарання в межах санкції статті 286 ч.2 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати за проведення експертиз, відповідно до вимог ст. 124 КПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_4 .

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368 -371, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі звільнити, встановивши іспитовий строк 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки, пов`язані із звільненням від відбування покарання з випробуванням:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 8 008,00 гривень.

Скасувати арешт з автопоїзду у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «MAN TGS 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричепом-самоскидом «SCHMITZ SKI 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2018 року.

Речовий доказ - автопоїзд у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «MAN TGS 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричепом-самоскидом «SCHMITZ SKI 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , залишити в користуванні його власника ПСП «Колос»; речові докази марлеві тампони зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя

ОСОБА_1