Справа № 991/784/19
Провадження1-кс/991/1156/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Вищого антикорупційного суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 КК України,
ВСТАНОВИВ:
11.10.2019 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 із вимогами про:
- визнання протиправною бездіяльності керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 ;
- зобов`язання керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 внести до ЄРДР відомості за заявою за вих. № 3413/09 від 09.10.2019 про вчинення кримінальних правопорушень суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 КК України;
- зобов`язання керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 надати належним чином завірені витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань та пам`ятки про процесуальні права і обов`язки потерпілого у кримінальних провадженнях;
- зобов`язання керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 повідомити суд про виконання ухвали суду (у відповідності до ст. 129-1 Конституції України).
Ухвалою від 15.10.2019 скаргу ОСОБА_3 призначено до розгляду.
В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_3 зазначає, що 09.10.2019 ним до Національного антикорупційного бюро України подано заяву про вчинення суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 протиправних дій, які підпадають під кваліфікацію ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 КК України.
За твердженням заявника дії судді при розгляді поданої ним скарги на постанову слідчого в ОВС СУ ГУ СБУ у Києві та Київській області про закриття кримінального провадження, які зокрема полягають у не витребуванні матеріалів кримінального провадження для дослідження їх у судовому засіданні, ненаданні скаржнику можливості надати пояснення по суті скарги, неприйнятті до уваги залучених до скарги доказів, не проголошенні повного тексту судового рішення у визначений у резолютивній частині ухвали строк є протиправними та є порушенням присяги. Вказані дії та процесуальні рішення судді, на думку заявника, підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 КК України.
Проте всупереч положенням ст. 214 КПК України Національне антикорупційне бюро України не повідомило його про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за його заявою та не надіслало йому витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Заявник стверджує, що своєю бездіяльністю, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не пізніше 24 годин після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення детективи Національного антикорупційного бюро України грубо порушили вимоги кримінального процесуального законодавства України.
У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу, просив задовольнити її з викладених у ній підстав. Додатково на підтвердження обставин, що наводилися ним у заяві про вчинення кримінального правопорушення та обґрунтування вимог своєї скарги до матеріалів скарги надав копію оскаржуваної постанови органу досудового розслідування від 31.05.2019, яка була предметом розгляду справи, що перебувала у провадженні слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , копію ухвали апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 04.10.2019, ухвали апеляційного суду міста Києва від 06.02.2018, ухвали апеляційного суду міста Києва від 13.03.2018, ухвали Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2019, ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 11.01.2019.
Національне антикорупційне бюро України будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду скарги, явку свого представника в судове засідання не забезпечили. Матеріали скарги містять письмові пояснення Національного антикорупційного бюро України, у яких останні просять відмовити у задоволенні скарги та провести її розгляд за відсутності представника НАБУ.
У поясненнях представник НАБУ вказав, що у заяві про вчинення кримінального правопорушення, заявником не було наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що могли б свідчити про вчинення суддею ОСОБА_6 кримінальних корупційних правопорушень, розслідування яких віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України. Крім того у поясненнях представник НАБУ стверджує про те, що у такий спосіб заявник намагається оскаржити судове рішення і відповідні дії судді, вчинені ним при розгляді справи, учасником якої він є, що у такий спосіб може мати ознаки втручання у діяльність судді.
Неявка представника НАБУ, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності….слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
За ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Разом з цим, дослідивши зміст заяви ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку, що вона не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 кримінальних правопорушень за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 КК України.
Доводи заявника щодо вчинення суддею ОСОБА_5 діянь, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 КК України, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за вищевказаними статтями.
При цьому необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо порушення законодавства при постановленні суддями судового рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Водночас із змісту заяви вбачається, що вся її суть зводиться до незгоди ОСОБА_3 із діями судді при розгляді скарги та прийнятим нею рішенням, що було ухвалено не на користь заявника.
За статтею 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підставами для дисциплінарної відповідальності судді зокрема є умисне або внаслідок недбалості незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору; порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом, зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення, несвоєчасне надання суддею копії судового рішення для її внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень.
Тобто питання, порушені в заяві про вчинене кримінальне правопорушення, є такими, що підлягають розгляду в порядку дисциплінарного провадження щодо судді.
При розгляді цієї скарги слідчий суддя також враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді ухвалюється іменем України.
Отже, суддя виступає як посадова особа уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися із позовом. Такий висновок наведено у постанові Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-28768 св 15.
Крім цього, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1,2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального порядку.
З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання, що стосується не внесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Враховуючи вищевикладене, оскільки заява ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 ознак вищеперелічених злочинів, відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а фактично зводиться до незгоди із прийнятими суддею процесуальними рішеннями при розгляді справи, слідчий суддя дійшов висновку, що невнесення уповноваженою особою Національного антикорупційного бюро України відомостей заяви ОСОБА_3 від 09.10.2019 не є протиправним, а тому у задоволенні скарги належить відмовити.
Керуючись ст. ст. 303, 306, 307 371, 372 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1