№ 207/1899/19
№ 1-кп/207/458/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське матеріали кримінального провадження № 0000558 від 15 квітня 2019 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-17.02.2012 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до арешту на строк 3 місяці. Звільнився 28.04.2012 року з Дніпропетровського СІЗО;

-30.10.2012 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, звільнений з зала суду;

-08.05.2013 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України частково приєднано не відбутий строк 1 місяць по вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.10.2012 року, до відбуття 4 роки 1 місяць позбавлення волі;

-04.06.2013 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України дане покарання поглинуто покаранням за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.05.2013 року, до відбуття 4 роки 1 місяць позбавлення волі;

-19.06.2013 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України дане покарання поглинуто покаранням за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.06.2013 року, до відбуття 4 роки 1 місяць позбавлення волі; звільнився 29.09.2014 року з Солонянської ВК Дніпропетровської області (№21) по ухвалі Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2014 року згідно ст.2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , повторно, 14.04.2019 року приблизно о 15 год. 00 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), проходячи по підземному переходу залізничного вокзалу, розташованого в м. Кам`янське, по проспекту Свободи, 107, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , який прямував зі сторони залізничного вокзалу міста до зупинки по вул. Привільній в м. Кам`янське. В цей момент у ОСОБА_4 раптово виник прямий умисел, спрямований на відкрите викрадення майна, яке належить ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 та побачив, що з нагрудної кишені останнього виглядають грошові кошти.

Реалізуючи свій прямий умисел, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, відкрито, без застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, своєю правою рукою, заліз до нагрудної кишені жилету потерпілого ОСОБА_6 та шляхом ривку витягнув з неї грошові кошти в сумі 5 500грн.00коп. купюрами номіналом по 500 грн.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, зазначив, що підтримує цивільний позов та просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5500 гривень 00коп. Не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Покарання просив визначити на розсуд суду.

В судовому засіданні обвинувачений вину визнав у повному обсязі та надав показання, які відповідають фактичним обставинам справи. З приводу вчиненого кримінального правопорушення, щиро розкаявся. Цивільний позов визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що 14.04.2019 року приблизно о 15 год. 00 хв., він проходив по підземному переходу залізничного вокзалу, розташованого в м. Кам`янське, по проспекту Свободи, 107, де побачив раніше незнайомого йому чоловіка, який прямував зі сторони залізничного вокзалу міста до зупинки по вул. Привільній в м. Кам`янське. Він звернув увагу, що останній був в стані алкогольного сп`яніння, тому він вирішив заволодіти майном цього чоловіка. Він підійшов до цього чоловіка, розпочав бесіду, під час якої звернув увагу, що нагрудний карман чоловіка відкритий та з нього визирають гроші. Тоді він, своєю правою рукою, заліз до нагрудної кишені та хутко витяг з неї грошові кошти, потім швидко пішов до підземного переходу залізничного вокзалу, де йому вдалось зникнути серед людей. Згодом, перерахував гроші та зрозумів, що заволодів грошима в сумі 5500 гривень купюрами номіналом по 500 гривень. Грошові кошти витратив на свої потреби. Просив суд розглядати справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, фактичні обставини справи він не оспорює, погоджується з кваліфікацією, це є його добровільна позиція. У вчиненні злочину щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Фактичні обставини справи ніким не оспорюються. Переконавшись у правильності розуміння учасниками кримінального провадження змісту вказаних обставин, у відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за скоєний ним злочин, суд виходить із вимог ст. 65 КК України, що стосуються ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Суд враховує, що обвинуваченим скоєно злочин, який відповідно до ч. 4 ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 не працює, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, за місцем мешкання характеризується задовільно, скарги на нього відсутні, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий.

Обставиною що пом`якшує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 в силу ст. 67 КК України є рецидив злочину.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд дотримувався принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, як ним, так і іншими особами. При призначенні покарання особі, яка вчинила злочин суд повинен віднайти розумний баланс між обов`язком держави забезпечити правопорядок, інтересам потерпілого, щодо суворості покарання та правом обвинуваченого на справедливе покарання.

А отже, враховуючи ступень тяжкості кримінального правопорушення, обставини справи, обставини, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання, а також особу обвинуваченого, суд доходить висновку, що єдиною необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є міра покарання у вигляді позбавлення волі, яку слід відбувати реально. При цьому, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття у скоєному, те що обвинувачений вину визнав в повному обсязі, розкаюється, запевнив суд у тому, що зробив для себе належні висновки, а також те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, ОСОБА_4 має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому суд вважає за необхідне не визначати максимальну міру покарання, передбачену санкцією ч. 2 ст. 186 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

На стадії судового розгляду запобіжний захід по даному кримінальному провадженню обвинуваченому не обирався та підстави його обирати зараз також відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_6 , який визнаний обвинуваченим, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369 - 371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5500 грн. 00 коп.

Скасувати арешт, накладений:

- ухвалою слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.05.2019 року на диск DVD-R формату, сірого кольору, марки «Verbatim» на 4.7 Gb з записами під назвами «video-al2b6127bfbcbcbc4ab663613b0alaf6-v», «video- cde0ba0d08eb797bf44bl5368ae5-v» з камер відео спостереження, розташованих в підземному переході залізничного вокзалу міста Кам`янського по пр. Свободи, 107.

Речовий доказ диск DVD-R формату, сірого кольору, марки «Verbatim» на 4.7 Gb з записами під назвами «video-al2b6127bfbcbcbc4ab663613b0alaf6-v», «video- cde0ba0d08eb797bf44bl5368ae5-v» з камер відео спостереження, розташованих в підземному переході залізничного вокзалу міста Кам`янського по пр. Свободи, 107, - залишити в матеріалах кримінальної справи № 207/1899/19.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1