У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.06.2019 Справа №607/13410/19

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання ОСОБА_3 про арешт майна,

в с т а н о в и в :
Заявник ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження №0003054 від 15 вересня 2017 року, у якому просить накласти арешт на магазин за адресою АДРЕСА_1 , площею 1515.8, (реєстраційний номер: 101) належного на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування №482 від 31.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 ; земельну ділянку кадастровий номер :12:012:0023 площею 0,0317 га., що належить на праві власності ОСОБА_4 згідно із договором дарування №485 від 31.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 ; земельну ділянку кадастровий номер :12:012:0024 площею 0,0318 га., що належить на праві власності ОСОБА_4 згідно із договором дарування №488 від 31.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 ; земельну ділянку кадастровий номер :12:012:0028 площею 0,0300 га., що належить на праві власності ОСОБА_4 згідно із договором дарування №491 від 31.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 ; житловий будинок, з надвірними будівлями і спорудами площею 244,5, за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер: 52), що належить на праві власності ОСОБА_4 , на підставі договору дарування №473 від 18.04.2018 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_6 ; земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0411 площею 0,112 га., що належить на праві власності ОСОБА_4 , на підставі договору дарування №475 від 18.04.2018 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003054 щодо вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_3 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003054 слідчому ТВП ГУНП в Тернопільській області здійснює ОСОБА_7 .

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 діючи спільно шляхом зловживання довірою заволоділи майном ОСОБА_3 , а саме магазином за адресою АДРЕСА_1 , площею 1515.8, (реєстраційний номер: 101), житловим будиноком, з надвірними будівлями і спорудами площею 244,5, за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер: 52).

ОСОБА_3 визнано потерпілою у рамках даного кримінального провадження.

Крім того, потерпіла набула статусу цивільного позивача в порядку передбаченого ст. 61 КПК України.

Згідно із допитом потерпілої ОСОБА_3 з`ясовано, що остання володіла та розпоряджалась вищевказаною нерухомістю до травня 2017 року. В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (особи що діяли за попередньою змовою), використовуючи її довіру та шляхом обману переконали останню укласти договір дарування про передання права власності на майно - житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою АДРЕСА_2 дочці ОСОБА_4 . Крім того, систематично вчиняли дії, щодо заволодіння даним майном, а саме дискредитували її сина ОСОБА_9 , переконували у необхідності укладення договору дарування стверджуючи, що у разі нездійснення такої дії сином буде втрачене майна, адже у нього у майбутньому будуть проблеми матеріального становища. Аргументували необхідність укладення договору дарування можливою втратою майна. В наслідок цього, я під час укладання договору дарування була впевнена, що всі наслідки такого правочину підуть на користь сім і.

Крім того, дочкою потерпілої та ОСОБА_8 були скоєні схожі дії стосовно нежитлового приміщення (магазину) за адресою АДРЕСА_1 . Власницею зазначеного майна ОСОБА_3 стала в результаті договору дарування, укладеного із сином ОСОБА_9 , у грудні 2014 року. Увесь час даним приміщенням і землею користувався син ОСОБА_9 для здійснення господарської діяльності, а саме використовував для продажу товарів, як власник мережі магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Тобто, де-факто власником був син потерпілої. Внаслідок зловживання довірою ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 та ОСОБА_8 переконали укласти договір дарування приміщення за вищезазначеною адресою, а вирішальним аргументом стала неправдива заява дочки про отримання дозволу від ОСОБА_9 про передачу майна.

Згідно із вимоги, що надіслана потерпілій від ОСОБА_4 в разі подальшого використання будівлі магазину АДРЕСА_1 всупереч волі його власника ОСОБА_4 у діях потерпілої буде склад злочину, передбаченого статтею 356 Кримінального кодексу України, тобто самоправство. Тобто, вводячи в оману ОСОБА_3 остання заволоділа даним приміщенням для власної вигоди, без будь-якої згоди на це.

Відповідно до довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно магазин за адресою АДРЕСА_1 , площею 1515.8, (реєстраційний номер: 101) належного на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування №482 від 31.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 .

Земельні ділянки, що знаходиться під даною нерухомістю кадастровий номер :12:012:0023 площею 0,0317 га., кадастровий номер :12:012:0024 площею 0,0318 га., кадастровий номер :12:012:0028 площею 0,0300 га., належить на праві власності ОСОБА_4 згідно із договором дарування №488, №485, №491 від 31.05.2017, посвідчених приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 .

Згідно ч. 1 та ч.2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судці або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди».

Сума збитків, що завдані ОСОБА_3 становить 10 500 000 гри., що відповідає великому розміру згідно із санкції ч.3 ст. 190 КК України, тому відповідно до ст. 12 КК України, вказаний злочин, є тяжким.

Санкція ч.3 ст. 190 КК України передбачає відповідальність за його вчинення у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

При встановлених обставин під час досудового розслідування вважаю, що здобутими доказами в їх сукупності та підтверджено, що причетність ОСОБА_4 та ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення за ст. 190 КК України є вірогідною та достатньою щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, а саме накладення арешту на майно, магазину за адресою АДРЕСА_1 площею 1515.8, (реєстраційний номер: 101) належного на праві власності ОСОБА_4 , та житловий будинок, з надвірними будівлями і спорудами площею 244,5, за адресою АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73. Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Арешт нерухомого майна у даному випадку є виправданим, а право власності тимчасово обмежене на підставі виключно Закону.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб немає, оскільки фактично даним майном розпоряджається потерпіла - ОСОБА_3 , що підтверджено матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Заявник та слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області у судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, ознайомившись із клопотанням та доданими до нього матеріалами, приходить до наступного висновку.

У провадженні СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №0003054 від 15 вересня 2017 року.

Як вбачається із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно п.3 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу) .

На підставі викладеного, дослідивши подане клопотання та долучені до нього матеріали, враховуючи відсутність відомостей щодо повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні №0003054 від 15 вересня 2017 року, слідчий суддя приходить до переконання, що підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 93, 131, 132, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Копію ухвали направити ОСОБА_3 .

Копію ухвали направити до СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали - протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1