Справа № 610/65/19
Пр. № 1-кп/621/118/19
Вирок
Іменем України
05 липня 2019 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

обинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001198 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балаклія, Харківської області, громадянина України, розлученого, з повною загальною середньою освітою, офіційно працюючого КП БРР «Балаклійський водоканал» на посаді слюсаря, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в :
17.11.2018 близько 17 год. 30 хв. за адресою АДРЕСА_2 , після спільного вживання спиртних напоїв, в ході сварки між потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , після чого реалізуючи свій умисел ОСОБА_7 взяв зі столу ніж у праву руку та умисно з метою заподіяння смерті завдав ОСОБА_6 цим ножем один удар в область лівої половини шиї в верхній треті, один удар в область заушної ділянки зліва та один удар в область потиличної ділянки голови зліва, тобто у життєво-важливі органи. Лише спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, але ОСОБА_7 не довів свій умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті потерпілому до кінця з незалежних від його волі обставин, оскільки його дії були припинені потерпілим ОСОБА_6 , який захищаючи своє життя та здоров`я від неправомірного нападу на нього ОСОБА_7 заломив його руку з ножем, повалив останнього на землю, сів на нього зверху припинивши в такий спосіб його протиправні дії та у зв`язку з наданням потерпілому своєчасної медичної допомоги.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав частково та показав, що 17.11.2018 він перебував в гостях у ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 . Коли він до нього прийшов, то ОСОБА_6 запропонував йому випити вина. Вони зайшли до будинку та пройшли до кухні, де пробули хвилин 15-20, а потім пішли в двір у альтанку. Там вони розмовляли про роботу та політику. В руках у нього був металічний предмет яким він чистив яблуко. ОСОБА_6 вже був у нетверезому стані та почав кричати на нього та накинувся з кулаками. В цей час він сидів на стільці тримаючи в правій руці металічний предмет та коли ОСОБА_6 накинувся на нього, він лівою рукою закрив лице, а праву руку з металічним предметом тримав рівно по відношенню до ОСОБА_6 і оскільки між ними відбулась боротьба він хаотично та не прицілюючись наніс декілька ударів металевим предметом ОСОБА_6 , внаслідок чого, останній й отримав тілесні ушкодження. Потім він побачив кров у ОСОБА_6 та прикрив йому рану долонею та вони пішли до будинку, щоб викликати карету швидкої допомоги. Вже коло будинку він попросив у ОСОБА_6 пробачення. Показав, що він не бажав смерті ОСОБА_6 та не мав умислу його убивати. Про те, що він може спричинити тілесні ушкодження металевим предметом, який знаходився в нього в руках він не думав. Також ОСОБА_7 зазначив, що не знає, де знаходиться аорта на шиї людини, удари наносив хаотично. Крім того, показав, що він спиртні напої з ОСОБА_6 не вживав. Цивільний позов прокурора в інтересах держави визнав повністю, цивільний позов потерпілого визнав частково, не визнав суму моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 17.11.2018 року за місцем свого проживання, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 він разом з ОСОБА_7 вживав спиртні напої. ОСОБА_7 перебуваючи у літній альтанці у стані алкогольного сп`яніння почав голосно розмовляти, на що він йому зробив зауваження. Однак ОСОБА_7 це не сподобалось і він взяв зі столу ніж у праву руку та наніс йому удари ножем в область шиї та голови. Потім він заломив руку ОСОБА_7 з ножем та повалив останнього на землю. Після цього, він направився до будинку, оскільки злякався за життя онуки та однією рукою тримав ручку вхідних дверей, а другою рукою тримався за рану на шиї. Він попросив онуку, яка знаходилась у будинку зателефонувати до поліції та викликати швидку допомогу. В цей час ОСОБА_7 знаходився біля дверей, а він йому казав, щоб останній йшов до дому. ОСОБА_7 погрожував, що уб`є його та онуку, тому він відчував загрозу життю і розумів, що останній може спричинити смерть і йому і онуці. Коли приїхала швидка допомога, ОСОБА_7 вже не було на подвір`ї. Медичні працівники надали йому допомогу та доставили до лікарні, в якій він пролежав два тижні. В наслідок нанесених тілесних ушкоджень йому було проведено операцію, після якої він не міг вживати їжу. На сьогодні проходить лікування у невропатолога. Цивільний позов просив задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні було допитано малолітнього свідка ОСОБА_9 , яка показала, що 17.11.2018 вона знаходилась вдома за адресою АДРЕСА_2 . В той день у них в гостях знаходився знайомий її дідуся, якого у подальшому вона впізнала у залі судового засідання та вказала на ОСОБА_7 . Він разом з дідусем сидів у кухні, вона бачила, що на столі стояла баклажка з вином та два стакани, в яких знаходилось вино. Потім дідусь разом з цим чоловіком перейшли до літньої бесідки. Через якийсь проміжок часу дідусь повернувся в будинок та тримав однією рукою ручку дверей, а іншою тримався за шию. Дідусь попросив її викликати поліцію та швидку допомогу. Вона подумала, що на дідуся щось впало та йому потрібна допомога. За дверима знаходився чоловік, який прийшов до них у гості та вибачався за щось перед дідусем. Цей чоловік їй не погрожував, сварку між дідусем та цим чоловіком вона не чула та не бачила, загрози з боку невідомого чоловіка для свого життя вона не сприймала.

Крім вказаних усних доказів в судовому засіданні були дослідженні письмові докази, а саме:
протокол огляду місця події від 17.11.2018, з фото таблицею відповідно до якого місцем огляду є територія домоволодіння, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , де виявлено біля воріт велосипед «Україна» чорного кольору з жіночою рамою, з тильної сторони від входу в бесідку на ґрунтовому покритті виявлено ніж, загальною довжиною 178 мм., довжина клинка 70мм., ширина клинка 24 мм., товщина 1,1 мм.; на поверхні клинка та біля основи рукоятки мається нашарування речовини бурого кольору. Рукоятка довжиною 108 мм., шириною26 мм., товщиною 14 мм.. Рукоятка виготовлена з двох полімерних пляшок, які кріпляться між собою за допомогою чотирьох заклепок. В бесідці на столі виявлено скляний стакан при обробці поверхні якого дактилоскопічним порошком виявлено сліди пальців рук, на поверхні стола виявлено нашарування речовини бурого кольору, також на столі виявлено мобільний телефон «Нокиа 6303 сі» імей: НОМЕР_1 сірого кольору з сім картою «Водафон Україна». Під столом на підлозі виявлено скляний стакан. (а.п.101-102);
довідка КЗОЗ БРР «БЦКРП» від 17.11.2018, відповідно до якої ОСОБА_6 встановлено діагноз: колото різані рани лівої половини шиї, лівої ділянки завушної області вуха, затиличної ділянки голови зліва.(а.п.109);
висновок експерта №12-14/430-БЛ/18, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_6 були встановлені наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана на лівій половині шиї в верхній треті, колото-різана рана в заушній ділянці зліва, колото-різана рана в потиличній ділянці голови зліва; які могли бути отримані 17.11.2018 від дії гострого предмету, який володіє колюче-ріжучими властивостями, індивідуальні дані якого в ушкодженнях не відобразились. За ступенем тяжкості вищевказані колото-різані рани, як кожна окремо так і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (згідно п.п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року №257/793, затверджених наказом №6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р.)(а.п.119-120);
Також, у судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_10 , який склав висновки № 12-14/430-БЛ/18, № 12-14/564-БЛ/18. Так, експерт надав пояснення аналогічні тим які надані у вказаних висновках. Розбіжностей між поясненнями які надані експертом у судовому засіданні та складеним висновком судом не встановлено. Також, додав, що раньовий канал на шиї потерпілого склав 2,5х0,5см у діаметрі та глибиною до 2,5см., а відстань від аорти була незначною. Удари наносились з розмаху зі значною силою. При цьому, зазначив, що, у разі не надання вчасної медичної допомоги потерпілому, у останнього могли розвинутись інфекція у раньовому каналі.

висновок експерта №14/1022-С/18, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_6 належить до групи О з ізогемоглютининами анти-А і анти-В. На куртці ОСОБА_7 знайдена кров людини групи групи О з ізогемоглютенинами анти-А і анти-В, походження якої від ОСОБА_6 не виключається (а.п.135-137);
висновок експерта №14/1020-С/18, відповідно до якого на кофті спортивній ОСОБА_7 знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у цих об`єктах відноситься до групи О з ізогемоглютенинами анти-А і анти-В, походження якої від ОСОБА_6 не виключається. (а.п.139-140);
висновок експерта 15/№1181-С/2018, згідно якого в результаті проведення судово-медичної експертизи марлевого тампону-змиву, вилученого в ході огляду місця події 17.11.2018 (з кришки столу в бесідці), знайдені сліди крові людини групи О (І) з ізогемоглютенинами анти-А і анти-В. (а.п.142-143);
висновок експерта 15/№1179-С/2018, згідно підсумків якого в результаті проведення судово-медичної експертизи ножу, вилученого в ході огляду місця події 17.11.2018 року біля приміщення бесідки, що знаходиться на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 на клинку знайдені сліди крові людини, в яких при серологічному дослідженні виявлений антиген Н, властивий групі О (І) з ізогемоглютенинами анти-А і анти-В. Статева приналежність крові не встановлена у зв`язку з відсутністю клітинних елементів її, необхідних для діагностики статі. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові у даному об`єкті можуть походити від будь-якої людини з зазначеною груповою приналежністю крові, яким і може бути потерпілий ОСОБА_6 (а.п.146-148);
висновок експерта №1652 від 04.12.2018 щодо виявленого та вилученого сліду пальців рук в ході огляду місця події від 17.11.2018 під час обробки поверхні скляного стакану. Відповідно до вказаного висновку, слід пальця руки відкопійованний на відрізок прозорої липкої стрічки розмірами 48х56 мм (слід розмірами14х18мм), придатний для проведення по ньому порівняльного дослідження (для ідентифікації за ним особи). Слід пальця руки, відкопійованний на відрізок прозорої липкої стрічки розмірами 48х56 мм (слід розмірами 14х18 мм), залишений не ОСОБА_6 , а іншою особою. Слід пальця руки, відкопійованний на відрізок прозорої липкої стрічки 48х56 мм (слід розмірами 14х18 мм), залишений середнім пальцем лівої руки ОСОБА_7 (а.п.150-158)
протокол проведення слідчого експерименту від 14.12.2018 за участю потерпілого ОСОБА_6 з фото таблицею, де потерпілий показав як йому ОСОБА_7 наносив удари ножем в область заушної ділянки зліва на голові, в область потиличної ділянки голови зліва, область шиї під лівим вухом (а.п.160-163);
висновок експерта №12-14/564-БЛ/18, відповідно до якого у ОСОБА_6 були встановлені наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана на лівій половині шиї в верхній треті, колото-різана рана в завушній ділянці зліва, колото-різана рана в потиличній ділянці голови зліва, які могли бути отримані 17.11.2018 від дії гострого предмету, який володіє колюче-ріжучими властивостями, індивідуальні дані якого в ушкодженнях не відобразились. За ступенем тяжкості вищезазначені колото-різані рани, як кожна окремо так і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 можливо могли утворитися при обставинах вказаних в протоколі слідчого експерименту від 14.12.2018 за участю ОСОБА_6 (а.п. 164-165);
лист Комунального некомерційного підприємства Балаклійської районної ради Харківської області «Балаклійська центральна клінічна районна лікарня від 12.12.2018, відповідно до якого ОСОБА_6 перебував на лікуванні в хірургічному відділенні з 17.11.2018 по 26.11.2018 , вартість лікування становила 1097 грн. 10 коп.(а.п. 167);
постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 08.01.2019, відповідно до якого вилучені куртка червоного кольору, штани спортивні чорного кольору, кофту спортивну сірого кольору, мобільний телефон «Нокиа 6303» та велосипед марки «України», що належать ОСОБА_7 , ніж, що належить ОСОБА_6 , а також 1 відрізок липкої стрічки зі слідами пальців рук, марлевий тампон зі змивом речовини бурого кольору та зразок до нього, марлевий тампон зі зразками крові ОСОБА_6 , два марлевих тампона зі змивами з правої та лівої долоні рук ОСОБА_7 та два марлевих зразки до них, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області для подальшого їх зберігання.(а.п.167).
Аналіз кожного доказу окремо та в їх сукупності, які не суперечать один одному, а навпаки доповнюють, дає підстави суду дійти висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті виниклих неприязних відносин, внаслідок чого у нього виник умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_6 . ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, завдав ОСОБА_6 ножем 3 удари в область шиї та голови, тобто в місцезнаходження життєво-важливих органів, спричинивши колото - різані рани.
З огляду на вказані обставини кримінального провадження, характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченого, спрямованих на позбавлення життя іншої людини, поведінку під час і після вчинення злочину, локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілого та механізм їх спричинення, знаряддя злочину, зокрема нанесення ударів гострим ножем у життєво-важливі органи голову та шию, свідчать про те, що обвинувачений у даному випадку діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть його смерть.
Аналізуючи вищевказане суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 повністю доведена.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.3 ст.15, ч. 1 ст.115 КК України як незакінченний замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині(вбивство).

Захисник в судовому засіданні просила дії ОСОБА_7 перекваліфікувати з ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст. 125 КК України, а за ч.2 ст. 125 КК України виправдати, оскільки відсутня заява потерпілого у формі приватного обвинувачення про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.
Суд оцінює критично версію захисту, щодо відсутності умислу у ОСОБА_7 вбивати ОСОБА_11 , оскільки вона спростовується показаннями потерпілого, даними висновку експерта №12-14/430-БЛ/18 від 10.12.2019 згідно якого у потерпілого ОСОБА_11 в заушній області знаходиться рана 0,5х0,2 см у діаметрі у боковій поверхні шиї, рана близько 2,5х0,5 см у діаметрі, глибиною до 2,5 см, з цього вбачається, що ОСОБА_7 були нанесені удари ножем в шию потерпілого в безпосередній близькості до аорти, тобто у важливий життєвий орган, що свідчить про умисел на вбивство.

Питання про умисел обвинуваченого ОСОБА_7 судом з`ясовано, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховано спосіб та знаряддя злочину, кількість ударів, локалізацію поранень в область життєво важливих органів - шиї, голови, динамічність дій, поведінку винного і потерпілого, яка передувала події, а саме раптово виниклі особисті неприязні відносини.

ОСОБА_7 повинен був усвідомити, що наносячи удари потерпілому гострим ножем з прикладенням сили в область життєво важливих органів, він може заподіяти потерпілому смерть, а тому його намір був направлений на позбавлення життя потерпілого, однак він не довів свій умисел до кінця у наслідок активних дій потерпілого.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 виконав усі дії передбачені диспозицією ч.1 ст.115 КК України недоведення свого наміру до кінця сталося через активний спротив потерпілого, зважаючи на характер дій обвинуваченого, інтинсивність, динаміку цих дій , що вказує на вольовий характер цілеспрямованого нанесення небезпечних ударів в життєво-важливі органи потерпілого, а саме шию та голову свідчить про направленість умислу де обвинувачений не тільки усвідомлював характер своїх протиправних дій, але й передбачав протиправні наслідки та бажав їх настання. Однак, прямий умисел обвинуваченого на доведення задуманого до кінця був перерваний активними діями потерпілого направленими на самозахист. Ця стадія перерваного умислу правильно кваліфікована органами досудового розслідування як незакінчений замах за ч.3 ст.15 КК України.

Таким чином, оцінюючи у сукупності всі зібрані та досліджені у судовому засіданні докази, а саме: вибір ОСОБА_7 знаряддя злочину (ніж), спосіб заподіяння тілесного ушкодження (3 удари у життєво-важливий орган голова, шия), умисне завдання ударів ножем з силою, характер тілесних ушкоджень і всі ці дії обвинуваченого свідчать про те, що вони носили усвідомлений, послідовний, цілеспрямований характер, були об`єднані єдиним умислом та спрямовані саме на вбивство потерпілого ОСОБА_6 . Зазначене повністю спростовує доводи сторони захисту щодо відсутності у обвинуваченого умислу на протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Щодо позиції захисника про визнання недопустимими доказів, які зазначені в клопотанні від 22.03.2019, суд зазначає наступне.
Так, захисник зазначає, що огляд місця події у виді території домоволодіння від 17.11.2018 відбувся без ухвали слідчого судді.
Згідно ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Тобто вищенаведена стаття передбачає два альтернативних випадки проникнення до житла чи іншого володіння особи: або за добровільною згодою особи, або на підставі ухвали слідчого судді.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 17.11.2018, згідно письмової заяви, ОСОБА_12 надала добровільну згоду працівникам поліції на огляд житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана особа є донькою потерпілого та разом з ним мешкає за вищенаведеною адресою.

Враховуючи вищенаведене, доводи захисника щодо недопустимості доказу у виді протоколу огляду місця події від 17.11.2018 є необґрунтованими та відхиляються судом.

Висновки експертів № 15/№1181-С/2018, № 15/№1179-С/2018, № 1652 захисник просить визнати недопустимими доказами з огляду на недопустимість доказу у виді протоколу огляду місця події від 17.11.2018.

Враховуючи те, що судом було зроблено висновок про допустимість доказу у виді протоколу огляду місця події від 17.11.2018, то, як наслідок, і в цій частині доводи захисника відхиляються судом.
Щодо доводів захисника про недопустимість доказів у виді постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 08.01.2019, висновків експертів № 15/№1180-С/2018, № 14/1020-С/2018, № 14/1021-С/2018, № 14/1022-С/2018 з огляду на не відкриття речових доказів стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, суд зазначає наступне.
Частинами 1-3 ст.290 КПК України встановлено, що, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.
Як вбачається з протоколу відкриття матеріалів кримінального провадження від 09.01.2019, ОСОБА_7 та його захиснику були відкритті усі матеріали кримінального провадження, клопотань та зауважень з цього приводу від останніх не надходило. У цьому протоколі захисник лише клопотав про перекваліфікацію дій підзахисного на ч.2 ст. 125 КК України.
Відповідні положення ст.290 КПК України передбачають обов`язок сторони обвинувачення лише надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, тобто створити можливість для сторони захисту ознайомитися з цими матеріалами, зробити копії або інші відображення цих матеріалів. Однак, відповідно до частини першої статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав. Тому вирішення питання, в якому обсязі скористатися наданою можливістю ознайомитися із матеріалами досудового розслідування, повністю залежить від рішення сторони захисту.

Тому, правило недопустимості доказів, передбачене ч.12 ст.290 КПК України, стосується лише ситуації, коли сторона обвинувачення не виконала свій обов`язок надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, внаслідок чого та була позбавлена можливості ознайомитися з ними. Однак, це правило не поширюється на ситуацію, коли сторона захисту, маючи доступ до матеріалів, за власним рішенням відмовилася від ознайомлення з ними повністю або в будь-якій частині.

Те, що сторона захисту не скористалася доступом до речових доказів, не означає, що сторона обвинувачення не виконала вимоги статті 290 КПК.

Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 року у справі №754/8571/17.

Крім того, суд зазначає, що вищенаведені постанова про визнання речових доказів від 08.01.2019 та чотири зазначені висновки експертів були відкриті стороні захисту.

Отже, сторона захисту, маючи доступ до матеріалів, за власним рішенням не ознайомилися із речовими доказами, оскільки доказів того, що сторона обвинувачення відмовилася надати доступ до речових доказів або чинила перешкоди в цьому, стороною захисту суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстав для визнання перелічених доказів не допустимими не має, у зв`язку з чим, відхиляє в цій часині доводи захисника.
Захисником також зазначено на недопустимість доказу у виді протоколу слідчого експерименту від 14.12.2018 з огляду на відсутність на другій сторінці підпису понятих та його проведення в приміщенні Балаклійського відділу поліції, а не в умовах, максимально наближених до тих, у яких відбувалась досліджувана дія.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 14.12.2018 він був проведений в присутності двох понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та підписаний останніми у відведеному для цього місці в кінці протоколу. Також, суд зазначає, що вказаний слідчий експеримент проводився за участі потерпілого ОСОБА_6 з метою відтворення саме способу вчинення, характеру та локалізації отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим, місце проведення слідчого експерименту не відігравало в цьому питанні вирішальну роль.
Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи захисника в цій частині та відхиляє їх.
Проте, суд дійшов висновку, що доводи захисника щодо визнання недопустимим доказу у виді висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.11.2018 відносно ОСОБА_7 заслуговують на увагу з огляду на таке.
Як вбачається з вищенаведеного висновку, він був складений згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.
Відповідно до п. 1 розділу 1 Інструкції, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.
Враховуючи те, що, по-перше, огляд ОСОБА_7 на стан сп`яніння проводився, не у зв`язку з керуванням транспортним засобом, тобто не як водія, по-друге, цей висновок не містить печатки медичного закладу у відведеному нижньому лівому куті, то наведений доказ слід визнати недопустимим, у зв`язку з чим, суд не посилається на нього у вироку.
Проте, суд зазначає, що факт вжиття спиртних напоїв ОСОБА_7 встановлено з сукупності досліджених судом доказів, які є послідовними та доповнюють один одне. Так, з показань потерпілого ОСОБА_6 , який попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, вбачається, що 17.11.2018 року за місцем свого проживання, він разом з ОСОБА_7 вживав спиртні напої. Свідок ОСОБА_9 підтвердила, що в цей день ОСОБА_7 разом з дідусем сиділи на кухні, і вона бачила, що у них на столі стояла баклажка з вином та стакани, в яких знаходилось вино. Крім того, висновком експерта №1652 від 04.12.2018 щодо виявленого та вилученого сліду пальців рук в ході огляду місця події від 17.11.2018 під час обробки поверхні скляного стакану встановлено, що слід пальця руки залишений середнім пальцем лівої руки ОСОБА_7 .
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_7 суд враховує відсутність відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують його покарання. Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує його покарання є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно класифікації злочинів, передбаченої ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 , відноситься до особливо тяжкого злочину.
Вивченням особи ОСОБА_7 судом встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога Балаклійської ЦРЛ не перебуває, має постійне місце мешкання, працюєв КП БРР «Балаклійський водоканал» на посаді слюсаря, за місцем реєстрації та роботи характеризується формально позитивно.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд відповідно до вимог ст.ст. 65, 68 КК України враховує, що ним скоєно особливо тяжкий злочин, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують покарання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність і достатність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України.
На думку суду, призначене покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також є достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання щодо обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, суд враховує те, що ОСОБА_7 засуджується до покарання у виді позбавлення волі реально за особливо тяжкий злочин. Тому, враховуючи, що жоден інший запобіжний захід не забезпечить запобігання спробам ОСОБА_7 переховуватись від суду, суд застосовує до останнього до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 17.11.2018 та знаходився під вартою до 22.03.2019 включно.
За правилами ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 в строк відбування покарання підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 174 КПК України, накладений ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 21.11.2018 арешт на майно, а саме: куртку червоного кольору, штани спортивні чорного кольору, кофту спортивну сірого кольору, мобільний телефон «Нокиа 6303», велосипед марки «України» та ніж - скасувати.
Згідно ч.2 ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення судово-дактилоскопічної експертизи за цим кримінальним провадженням.

Щодо заявленого прокурором в інтересах держави в особі Фінансового управління Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування коштів, витрачених на лікування потерпілого, суд дійшов наступного.

В судовому засіданні прокурор позов підтримала. Також, зазначила, що сума у розмірі 1828,50 грн., яка зазначена в прохальній частині позову є технічною помилкою, оскільки позов обґрунтовувався виходячи з довідки лікарні на суму 1097,10 грн., у зв`язку з чим просила задовольнити позов саме на цю суму.

Обвинувачений позов прокурора визнав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з п. 12 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як слідує зі змісту позовної заяви, прокурор просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 1097,10 грн., а саме витрати на лікування внаслідок заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. На підтвердження заявлених вимог суду надано довідку директора КНП «Балаклійська центральна клінічна районна лікарня» від 14.12.2018 року, згідно з якою під час лікування ОСОБА_6 , державою в особі зазначеної лікарні затрачено грошові кошти на загальну суму 1097, 10 грн.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 цієї статті зазначає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Згідно п. 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

З аналізу вище приведених норм права слідує, що особою, яка вчинила злочин, відшкодовуються витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, які перераховуються до відповідного бюджету. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню, а відтак з обвинуваченого необхідно стягнути витрати на лікування потерпілого, що становить 1097,10 грн., оскільки винуватість обвинуваченого встановлена під час розгляду справи в суді, сума понесених затрат на лікування підтверджується наданою суду довідкою.
Потерпілим пред`явлено цивільний позов, в якому він просить стягнути з обвинуваченого на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 560,39 грн. та моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Обвинувачений цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнав повністтю, у частині стягненнґ моральної шкоди визнав частково у сумі 2000-3000 грн.

Згідно з ст. 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Приписами ст. 1177 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у виді витрат на його лікування в сумі 560, 39 грн. підлягають задоволенню, оскільки винуватість обвинуваченого встановлено під час розгляду справи в суді, сума понесених потерпілим затрат на лікування в зазначеному розмірі підтверджується наданими суду чеками (а.с 50).
Крім того, потерпілим заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн.
Суд на підставі ст.ст. 23,1167, 1177 ЦК України вважає необхідним задовольнити ці позовні вимоги частково на суму 25000 грн. Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та тривалість моральних переживань, емоційних та душевних страждань потерпілого в зв`язку з отриманими ним тілесними ушкодженнями легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, порушенням звичного життєвого укладу, що є доведеним. Також, визначаючи таку суму, суд виходив з принципу розумності та справедливості.
Таким чином позовні вимоги потерпілого підлягають частковому задоволенню. З ОСОБА_7 на його користь в рахунок відшкодування спричиненої злочином матеріальної шкоди підлягає стягненню 560,39 грн. та моральної шкоди - 25000 грн., а всього 25560 грн. 39 коп. В іншій частині позову слід відмовити за недоведеністю.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Початком відбування покарання вважати 05.07.2019 року.
На підставі ч.5 ст.72 КПК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 17.11.2018 по 22.03.2019.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання ним законної сили, змінити застосований у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою ДУ "Харківський слідчий ізолятор", взявши його під варту із зали суду.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі в особі Фінансового управління Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_7 про відшкодування коштів, витрачених на лікування потерпілого задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь Фінансового управління Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області суму в розмірі 1097,10 грн. за лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 560, 39 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн., а загалом 25 560, 39 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 21.11.2018, після набрання вироком законної сили - скасувати.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-дактилоскопічної експертизи № 1652 від 04.12.2018 в сумі 1716 грн.

Речові докази по справі: 1. куртку червоного кольору, штани спортивні чорного кольору, кофту спортивну сірого кольору, мобільний телефон «Нокиа 6303», велосипед марки «України», які передано на зберігання до камери схову Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області, після набрання вироку законної сили повернути ОСОБА_7 як власнику; 2. ніж; один відрізок липкої стрічки зі слідами пальців рук; марлевий тампон зі змивом речовини бурого кольору та зразок до нього; марлевий тампон зі зразками крові ОСОБА_6 ; два марлевих тампона зі змивами з правої та лівої долоні рук ОСОБА_7 та два марлевих зразки до них- які передано на зберігання до камери схову Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області, після набрання вироку законної сили - знищити.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3