Справа № 487/6325/19
Провадження № 1-кс/487/6894/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.09.2019 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР в м. Миколаєві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,-
ВСТАНОВИВ:
20.08.2019 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління ДБР, в якій він просив зобов`язати слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві внести до ЄРДР відомості за його заявою про вчинення злочинів проти правосуддя і у сфері службової діяльності: відносно працівника поліції ОСОБА_4 і прокурорів прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за попередньою правовою кваліфікацією, передбачену ст.ст. 371,371,364,365,366 КК України; відносно суддів Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за попередньою правовою кваліфікацією, передбачену ст.375 КК України, та приступити до досудового розслідування; визнати його потерпілим по відкритим кримінальним провадженням відносно працівників поліції, прокуратури і суду.
Свою скаргу обґрунтовує тим, що 12.07.2019 року він звернувся до ТУ ДБР із заявою про вчинення працівниками поліції, прокуратури та суду кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364,365,371,372,375 КК України. 07.08.2019 року на адресу його мешкання прийшов лист за підписом в.о. директора ТУ ДБР ОСОБА_13 , яким йому відмовлено у внесені відомостей до ЄРДР за його заявою від 12.07.2019 року та зазначено, що тільки за результатами перевірки фактів, викладених у його заяві та при достатності правових підставі, слідчими органами ДБР будуть застосовані повноваження щодо внесення відомостей до ЄРДР. Таким чином, вважає, що слідчими ДБР було порушено кримінальне процесуальне законодавство, а тому звернувся до суду із зазначеною скаргою.
Скаржник у судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив про їх задоволення.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, встановлений главою 26 КПК України.
Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження.
Зокрема, згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві із заявою про вчинення кримінальних правопорушень службовими особами поліції, прокуратури Одеської області та суддями Приморського районного суду м. Одеси.
Згідно копії листа в.о. директора ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_14 від 17.07.2019 року №07/2073-ПЗ, відомості за заявою ОСОБА_3 від 12.07.2019 року не внесені до ЄРДР з тих підстав, що відомості, зазначені у заяві скеровані до прокуратури Одеської області та Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Нацполіції України для перевірки викладених фактів й прийняття рішення, а тому за результатами перевірки слідчими ДБР будуть застосовані надані повноваження щодо внесення відомостей до ЄРДР в порядку ст. 214 КПК України. Крім цього, у листі зазначено, що питання розгляду компетенції та доброчесності суддів віднесено до компетенції Вищої ради правосуддя.
Відповідно до ч.ч. 1,2,4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України,Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Відповідно до ч.5 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин,що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело,з якого виявлені обставини,що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин,що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я,по батькові та посада службової особи,яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини,передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань. У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.
Таким чином, КПК України дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень. Разом з тим слід враховувати, що на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК України, не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.
Нормами КПК України не передбачено іншого порядку перевірки обставин викладених у заяві, повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення, окрім як проведення досудового розслідування, яке, відповідно до ч.2 ст. 214 КПК України, розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, а, виходячи із загальних засад кримінального провадження - всебічність, повнота та неупередженість дослідження обставин кримінального провадження є обов`язком прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 214 КПК України, здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, встановити наявність або відсутність події кримінального правопорушення, встановити наявність чи відсутність в діянні складу кримінального правопорушення можливо лише шляхом здійснення досудового розслідування у встановленому законом порядку.

Отже, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст.284 КПК України.
Крім того, слідчим суддею встановлено, що заява ОСОБА_3 від 12.07.2019 року не містять обставин, що можуть свідчити про вчинення суддями Приморського районного суду м. Одеси кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України.
Фактично, заява ОСОБА_3 від 12.07.2019 року відносно вчинення суддями Приморського районного суду м. Одеси кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України, свідчить про незгоду особи з прийнятим рішенням.
Незгода з рішенням судів сама по собі не може вказувати на наявність в діях судді ознак злочину. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Так, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. "Про незалежність судової влади" роз`яснено, що "відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені".
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Конституційним Судом України в своєму рішенні у справі №2-рп/2011 від 11.03.2011 року також було акцентовано, що оцінка вчинених суддею процесуальних дій може здійснюватися тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Крім того, відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.
Як зазначено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом лише на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.
Незалежність та недоторканність суддів гарантують статті 126 і 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Законом України Про судоустрій і статус суддів визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.
Відповідно до положень частин 1, 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
Положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо (Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004).
Згідно з положеннями статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
Притягнення судді до кримінальної відповідальності є однією з форм контролю за діяльністю носіїв судової влади, завданням якої має бути досягнення балансу між засадами незалежності й недоторканності суддів та їх кримінальною відповідальністю у разі вчинення ними кримінально караного протиправного діяння.
Проте процедура притягнення судді до кримінальної відповідальності не може бути використана для здійснення тиску на суддю з метою прийняття ним потрібного судового рішення.
Таким чином, незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення.
До того ж, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 375 КК, характеризується прямим умислом: суддя достовірно знає, переконаний в тому, що діє всупереч вимогам закону і справедливості.
Будь-яких відомостей про вчинення суддями Приморського районного суду м. Одеси кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 КК України слідчим суддею не встановлено, не надав їх і ініціатор скарги, а тому підстави для внесення відомостей до ЄРДР в цій частині заяви відсутні.

Таким чином, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає необхідним скаргу задовольнити частково та зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР в м. Миколаєві внести до ЄРДР відомості, викладені в заяві ОСОБА_3 від 12.07.2019 року стосовно працівників поліції та прокуратури Одеської області, а в частині внесення відомостей до ЄРДР стосочно суддів Приморського районного суд м. Одеси відмовити.

Керуючись ст. ст. 214, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР в м. Миколаєві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - задовольнити частково.
Зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені в заяві ОСОБА_3 від 12.07.2019 року стосовно працівників поліції та прокурорів Одеської області.
В задоволенні скарги в іншій частині відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1