ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 487/6030/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/819/1059/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0004550 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Харків, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 18 листопада 2019 року включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну розміру визначеної застави та зменшено розмір застави ОСОБА_8 , визначено її в розмірі 747 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 500 000 гривень.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність постановленої ухвали з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Наголошує, що змінилися обставини, які дозволяють дійти висновку про зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, були надані докази важкого стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , що він є пенсіонером, має міцні соціальні зв`язки, а саме одружений, має дружину, дітей, матір похилого віку, яка є інвалідом другої групи та перебуває на його утриманні, має постійне місце проживання. Крім того, апелянт наголошує про наявність позитивних даних, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема, документи про нагороди, документи про проходження служби в збройних силах. Крім того, ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Вказує, що досудове розслідування відносно обвинуваченого вже закінчено, всі необхідні докази вже зібрані, а тому відсутні ризики, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, тобто допитані свідки, проведені експертизи, що жодним чином не підтверджує ризик зміни чи впливу на вказаних свідків. Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_8 жодним чином не перешкоджав його здійсненню та не впливав на свідків, потерпілих, інших підозрюваних, експертів. Зазначає, що застосування домашнього арешту, як запобіжного заходу, буде достатнім для унеможливлення пересування обвинуваченого та спілкування з іншими особами. Вказує, що ризик пошкодження, знищення речей та документів відпав, оскільки виконані вимоги ст.290 КПК України, зокрема, всі докази зібрано, проведено всі слідчі дії, учасників кримінального провадження ознайомлено з їх результатами. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, взагалі відсутній, оскільки раніше ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не притягувався, не має в поведінці кримінального ухилу. Враховуючи міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, відсутній ризик переховування особи від органів досудового розслідування та суду, паспорт громадянина України та паспорт для виїзду за кордон органом досудового розслідування вилучено у обвинуваченого, що унеможливлює здійснення виїзду на тимчасово окуповану територію України або за кордон. Відповідно до медичних документів ОСОБА_8 страждає на серцеві захворювання та захворювання хребта, що є підставою для зміни запобіжного заходу. Апелянт звертає увагу, що тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , не може слугувати єдиною підставою для утримання його під вартою, це суперечить практиці ЄСПЛ. Наголошує, що судом не досліджувались докази існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а отже рішення суду постановлено з порушенням вимог ст.370 КПК України. Вказує, що розмір застави є непомірним. Судом необґрунтовано неможливість запобігання ризикам шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт в місці постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 21.00 до 07.00 год з покладенням на ОСОБА_8 відповідних обов`язків.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України", що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

У відповідності до ст.29 Конституції України право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений положеннями статті 199 КПК України, згідно з якою слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При цьому слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлений під час обрання запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання судом першої інстанції дотримані в повній мірі.

Як встановлено судом першої інстанції, 19.10.2018 року відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

Під час вирішення питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, за які законом перебачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років, обставини у справі з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, а ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, хоча і суттєво зменшились, але продовжують існувати ризик - переховування від органу досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує, ризик впливу на свідків, оскільки обвинувачений обізнаний про місце їх проживання, та, перебуваючи на свободі, буде мати можливість незаконно впливати на них з метою зміни показаній, що викривають його провину.

При цьому суд вказав, що прокурором не доведено існування на теперішній час ризиків в частині незаконного впливу на обвинувачених, потерпілих та експертів, а також ризиків, передбачених п.п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, фактичних даних про існування на теперішній час можливості впливу на інших обвинувачених, потерпілих та експертів, та будь-яким іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню матеріали клопотання не містять та прокурором не доведені.

Крім того, суд врахував вік та стан здоров`я ОСОБА_8 , який дозволяє застосувати до нього продовження строку тримання під вартою. Наявність у нього сім`ї, хворої матері, які перебувають за місцем проживання обвинуваченого в м. Харкові, не є достатніми підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Водночас, з урахуванням наведених у клопотання обставин, матеріалів, що характеризують особу ОСОБА_8 , його процесуальної поведінку, тривалості перебування під вартою, що поступово призводить до зменшення ризику ухилення від суду, суд визнав за можливе змінити обраний запобіжних захід щодо нього в частині розміру встановленої застави та визначив обвинуваченому заставу в розмірі 747 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 500 000 гривень.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких корисливих злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, у складі організованої групи, за які законом перебачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, злочини вчинено відносно 58 потерпілих, яким спричинено матеріальні збитки на суму 2 745 701 грн. 41 коп., злочинна діяльність носила стійкий і систематичний характер із значною тривалістю в часі з вересня 2017 року по жовтень 2018 року, яку було припинено лише з викриттям злочинної діяльності злочинного об`єднання, до складу якого входив ОСОБА_8 ..

Судовий розгляд кримінального провадження триває і ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, переховування від органів досудового розслідування та суду, а також ризик впливу на свідків не зменшились, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим.

Тому з метою затягування розгляду кримінального провадження та уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може вчинити спроби до переховування від суду.

Не приймаються до уваги доводи сторони захисту про те, що на заваді вчинення спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду є міцні соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_8 та відсутність паспортів, які зберігаються в органах поліції, оскільки вказане не доводить готовність особи сумлінно виконувати процесуальні обов`язки в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, зважаючи на значну тривалість злочинної діяльності особи та відсутність будь-якого впливу міцних соціальних зв`язків для її припинення. Відсутність паспортів жодним чином не є на заваді переховування особи від органів досудового розслідування та суду.

Посилання захисника на те, що у обвинуваченого ОСОБА_8 погані медичні показники стану здоров`я, як на одну з підстав звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу, спростовуються відсутністю обґрунтованого медичного висновку про неможливість подальшого утримання обвинуваченого під вартою.

Є безпідставними вказівки апелянта про те, що ризик впливу на свідків значно зменшився, оскільки в судовому засіданні вони ще не були допитані, а їхні показання мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що такий ризик існує і обвинувачений може вчинити вплив на свідків з метою зміни ними показаній для уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України судом першої інстанції вирішено питання про зменшення розміру застави і вмотивовано, що ризики, передбачені ст.177 КПК України зменшились, а тому первісний розмір застави підлягає зменшенню. Судом при вирішенні цього питання було враховано обставини кримінального правопорушення, майновий стан обвинуваченого та достатність гарантування виконання обвинуваченим обов`язків у разі сплати застави та звільнення з-під варти.

Доводи захисника про непомірність зменшеного розміру застави жодним чином необґрунтовано та зведено до незгоди з прийнятим рішенням, яке фактично є результатом задоволення вимог сторони захисту про зменшення первісного розміру застави, тобто застосування альтернативного запобіжного заходу.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваної особи, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Посилання захисника на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які, на його думку, дають підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, спростовуються наведеними вище матеріалами провадження та в сукупності і взаємозв`язку вказують на те, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід не зможе слугувати стримуючим фактором та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 ..

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою та домашній арешт, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2