Справа № 298/1254/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
23.09.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль ГАЗ- 66, без державного номерного знаку, з номером шасі НОМЕР_1 , бензомоторну пилу з маркуванням ZM5200 та бензомоторну пилу марки STIHL модель «MS180 .
З клопотання вбачається, що 02 вересня 2019 року до чергової частини Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшов рапорт від старшого ДОП СП Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про те, що ним спільно з ДОП СП Великоберезнянського ВП в ході обходу територіальної дільниці, а саме між с. Волосянка та с. Тихий, на відстані близько 500 метрів від дороги у лісовому масиві, виявлено самовільну рубку 3-ох дерев породи бук. На місці події було виявлено двох осіб чоловічої статі, автомобіль марки ГАЗ-66 та дві бензомоторні пили.
Тоді ж, 02 вересня 2019 року було проведено огляд лісистої місцевості неподалік с. Тихий Великоберезнянського району та вилучено автомобіль марки ГАЗ 66, без державного номерного знаку, з номером шасі НОМЕР_1 , бензомоторну пилу з маркуванням ZM5200 та бензомоторну пилу марки STIHL модель «MS180. Автомобіль та бензомоторні пили визнано речовими доказами по кримінальному провадженні.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого не відповідає вимогам п.1,п.3 ч.2, 5 ст.171 КПК України, зокрема, не зазначено в клопотанні підставу і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обгрунтування необхідності арешту майна. До клопотання також не додано документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
В апеляційній скарзі прокурор Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на тимчасово вилучене майно.
Вказує, що вказаний автомобіль та бензопили є речовими доказами у кримінальному провадженні і такі були засобами вчинення кримінального правопорушення та до таких може бути застосована спеціальна конфіскація. Накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також спеціальну конфіскацію. А тому вважає, що з урахуванням вимог ст. 170 КПК України, є всі підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а незастосування арешту може перешкодити встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідно до ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном тощо.
Під час апеляційного перегляду встановлено, про що і зазначено в ухвалі слідчого судді, що клопотання слідчого, погоджене прокурором, не відповідає вимогам закону, оскільки у ньому не зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, яким чином таке майно може бути використано, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не додано документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати і осіб, яким таке майно належить, а також не вказано про наявність ризиків передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України.
Таким чином, в клопотанні є загальні посилання на законодавство, яке передбачає підстави для накладення арешту на майно, однак без конкретного обґрунтування підстав, мети та інших обставин, наявність яких прямо передбачена законом для арешту майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, повертає його прокурору та встановлює строк 72 години для усунення його недоліків.
Слідчий суддя у своїй ухвалі фактично вказав, що клопотання не грунтується на вимогах закону, та замість повернути його для усунення недоліків, вирішив по суті.
З наведених підстав оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч.1 ст. 409 КПК України, а клопотання про накладення арешту на майно - в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України - поверненню прокурору для усунення його недоліків.
Керуючись ст. ст. 405, 407,422, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: