Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2443/19
Провадження № 1-в/553/491/2019
У Х В А Л А
Іменем України

07.11.2019 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання засудженого ОСОБА_4 про зняття судимостей, -

В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2019 року ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив про погашення та зняття судимостей за вироками Ленінського районного суду м. Полтави від 22.03.2001 року за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року), Ленінського районного суду м. Полтави від 09.07.2001 року за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року), Ленінського районного суду м. Полтави від 06.12.2002 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, Київського районного суду м. Полтави від 08.06.2006 року за ч. 3 ст. 185 КК України, Ленінського районного суду м. Полтави від 19.06.2007 року за ч. 1 ст. 164 КК України, Ленінського районного суду м. Полтави від 10.11.2011 року за ч. 1 ст. 309 КК України.

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі. Прокурор проти задоволення клопотання заперечував.

При вирішенні клопотання засудженого суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Так, вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 22.03.2001 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 81 КК України (1960 року) з урахуванням ст. 42 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 09.07.2001 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 17 ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) до 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 3 ст. 42 КК України (1960 року), за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань до призначеного за цим вироком покарання приєднано повністю невідбуте покарання за вироком від 22.03.2001 року та остаточно призначено до відбуття 2 роки 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Звільнений від відбування покарання згідно постанови Ленінського районного суду м. Полтави на підставі ст. 1 Закону України "Про амністію".

09 квітня 2002 року та 18 травня 2002 року ОСОБА_5 вчинив нові злочини, за які був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 06.12.2002 року за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 185 КК України (2001 року) до 2 років позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання 07.11.2003 року на підставі постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 31.10.2003 року умовно достроково на невідбутий строк покарання 11 місяців 16 днів.

В подальшому 25.06.2005 року ОСОБА_5 вчинив новий злочин, за який засуджений вироком Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2006 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, з випробовуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.
У січні 2007 року ОСОБА_5 вчинив новий злочин, за який був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 19.06.2007 року за ч. 1 ст. 164 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2006 року, остаточно призначено до відбуття 3 роки позбавлення волі, з випробовуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.
Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 12.03.2010 року ОСОБА_5 звільнений від покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку.
21 січня 2011 року ОСОБА_5 вчинив новий злочин, за який засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави 10.11.2011 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 7 місяців обмеження волі. Відповідно до ст. 72 КК України, з урахування перебування під вартою у зв`язку з даною справою в період з 21 січня 2011 року по 10 листопада 2011 року вважати призначене покарання відбутим.
Після цього ОСОБА_5 вчинив новий злочин 22.03.2015 року, засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави 28.05.2015 року за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років обмеження волі, з випробовуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки.
Згідно ст. 55 КК України (1960 року) такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі на строк не більше трьох років, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину. Якщо особа, яка відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку, що погашає судимість, переривається. Строк погашення судимості по першому злочину обчислюється заново після фактичного відбуття покарання (основного і додаткового) за останній злочин. У цих випадках особа вважається судимою за обидва злочини до закінчення строку погашення судимості за найбільш тяжкий з них.
01 вересня 2001 року набрав чинності Кримінальний кодекс України від 05.04.2001 року.
Пунктом 11 Розділ ІІ Прикінцевих та перехідних положень Кримінального кодексу України (2001 року) визначено, що правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.
Відповідно до п.п. 1, 7, 8 ч. 1 ст. 89 КК України (2001 року) такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом, якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання; особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за злочин середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину; особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Погашення судимості це автоматичне її припинення при встановленні передбачених законом умов. Головним з них є невчинення особою протягом строку судимості нового злочину. Закінчення передбачених в ст. 89 КК України строків судимості за умови, що перебіг строку не переривався вчиненням нового злочину, дозволяє вважати особу такою, яка не має судимості. При цьому, прийняття в даному випадку судового рішення чинним кримінальним та кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.
Статтею 91 КК України визначено, якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу. Зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини. Зняття судимості допускається лише після закінчення не менш як половини строку погашення судимості, зазначеного у статті 89 цього Кодексу. Порядок зняття судимості встановлюється Кримінальним кодексом України.

Згідно роз`яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 16 "Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості", можливе зняття лише непогашеної судимості. Якщо буде встановлено, що вона вже погашена, то клопотання про її зняття залишається без розгляду, про що суддя виносить мотивовану постанову.

Встановлені судом обставини переконливо свідчать про те, що судимості за вироками Ленінського районного суду м. Полтави від 22.03.2001 року, Ленінського районного суду м. Полтави від 09.07.2001 року, Ленінського районного суду м. Полтави від 06.12.2002 року, Київського районного суду м. Полтави від 08.06.2006 року, Ленінського районного суду м. Полтави від 19.06.2007 року, Ленінського районного суду м. Полтави від 10.11.2011 року погашені відповідно до положень ст. 55 КК України (1960 року) та ст. 89 КК України (2001 року). Відповідно, жодних правових підстав для зняття судимості не вбачається.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 є безпідставним, а тому підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 КК України (1960 року), ст. 89 КК України, ст. 537-539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Клопотання засудженого ОСОБА_4 про зняття судимостей залишити без розгляду.
На ухвалу може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом семи днів з дня проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1