У Х В А Л А
04.06.2019 Справа №607/6955/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

під час проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції кримінального провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 11 січня 2019 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження із матеріалами, за №0000022 від 11 січня 2019 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В процесі розгляду кримінального провадження судом встановлено, що строк застосованого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 закінчується 17 червня 2019 року та на даний час кримінальне провадження відносно останнього перебуває на стадії судового розгляду. Відтак постало питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 .

У зв`язку з тим, що судовий розгляд даного кримінального провадження на даний час не завершено, а строк дії вказаного запобіжного заходу закінчується, за ініціативою суду на розсуд учасників судового провадження винесено питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .
Прокурор в судовому засіданні просить продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 так як ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали і продовжують існувати.
Обвинувачений ОСОБА_4 просить не продовжувати йому строку запобіжного заходу натомість клопоче про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, оскільки пред`явлена йому підозра є необґрунтована, а зазначені ризики, жодним доказом не підтверджені та не доведені.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання свого підзахисного.

Вирішуючи питання доцільності продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , який просить змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання, заслухавши думку захисника, який підтримує клопотання свого підзахисного, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 слід відмовити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 до двох місяців з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2019 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та в подальшому останньому ухвалою суду продовжувався обраний запобіжний захід, зокрема 18 квітня 2019 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 17 червня 2019 року.

При цьому, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.1991 р., у справі «Летелье проти Франції», національні судові органи повинні у першу чергу слідкувати за тим, щоб в кожному конкретному випадку строк попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищував розумних меж. З цією метою вони повинні приймати до уваги всі обставини, які мають значення для з`ясування, мається лі суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовував відступлення від принципу поваги до особистої свободи.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загально - суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігти ризикам, суд вважає необхідним продовжити застосування обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 суд, бере до уваги те, що прокурором та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання до шести років позбавлення волі; ризики визначені в ухвалі слідчого судді про обрання та продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на даний час не зменшились, зокрема він з огляду на санкцію статті обвинувачення може переховуватись від суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, з урахуванням того, що ОСОБА_4 , неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення однорідних злочинів проти власності, що свідчить про систематичність та стійкість протиправної поведінки обвинуваченого, тому на думку суду він може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, таким чином враховуючи вимоги ст. 178 КПК України та з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого до двох місяців.

На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст.ст. 317, 318, 331, 336, ст. 376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_4 терміном до двох місяців, тобто до 03 серпня 2019 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_7 , його захиснику та прокурору, а також направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяОСОБА_1