УХВАЛА

18 листопада 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області підполковника поліції ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області підполковник поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , у якому просить накласти арешт на майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у рамках кримінального провадження №0005664 від 16.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06 червня 2019 року державним реєстратором ОСОБА_5 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , яке виникло на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна від ТзОВ Авіакомпанія «Скайдав груп» ОСОБА_6 .

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_7 показав, що що за адресою АДРЕСА_1 проживала його родичка, ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв?язку з її смертю ОСОБА_7 в Першій нотаріальній конторі Рівненського міського нотаріального округу ним написана заява про вступ в спадщину. Під час перевірки необхідної інформації нотаріусом встановлено, що будинковолодіння за вищевказаною адресою належить ОСОБА_6 на праві приватної власності.

З матеріалів реєстраційної справи № 101 вбачається, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 належало на праві особистої власності ОСОБА_9 ( свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 15.02.1988 р.). Згідно наявного в матеріалах реєстраційної справи акту приймання-передачі майна від 13.08.2014 учасник ТзОВ «Авіакомпанія «Скайдав груп» ОСОБА_9 передав у власність ТзОВ «Авіакомпанія «Скайдав груп» домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , однак за наявної в матеріалах кримінального провадження інформації ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому згідно акту приймання-передачі майна від 21 березня 2016 року вказане домоволодіння передане у власність ОСОБА_6 товариством «Авіакомпанія «Скайдав груп»».

Відтак бачається, що ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, шляхом обману заволоділа будинком та прилеглими до нього будовами за адресою АДРЕСА_1 .

Так, накладення арешту на вказане домоволодіння дасть можливість забезпечення позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав вважати, що воно є речовим доказом у кримінальному провадженні та для забезпечення цивільного позову.
Досудовим розслідуванням здобуто достотні дані вважати про те, що вищевказане домоволодіння є об`єктом кримінально протиправних дій та є майном, набутим кримінально протиправним шляхом, а ОСОБА_6 не підпадає під статус добросовісного набувачав, як передбачено ст.ст. 330, 388 ЦКУ.
Слідчий в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд клопотання у його відсутності, та задоволити з підстав викладених у ньому.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

З урахуванням заяви слідчого відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно ч.2 ст.172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.
Судом встановлено, що СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні №0005664 від 16.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст.. 171 КПК України з клопотанням пор арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
При цьому тільки у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу («матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення»), тобто має ознаки речового доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, а решт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, у ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на домоволодіння (жилий будинок, літня кухня, сарай, гараж, огорожа, відмостка), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до знищення, відчуження відповідного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, суд вважає клопотання слідчого є обґрунтованим, наведені у ньому обставини свідчать про наявність усіх підстави для його задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173,395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання задоволити.
Накласти арешт на домоволодіння (жилий будинок, літня кухня, сарай, гараж, огорожа, відмостка), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , та позбавити будь-кого можливості розпоряджатися будь-яким чином, вказаним будинковолодінням до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1