Номер провадження 11-кп/816/353/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 19 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Московський Бобрик, Краснопільського р ну, Сумської обл., мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 обвинувачений за ст. 286 ч. 2 КК України за наступних обставин.

29 серпня 2018 року, близько 12 год. 20 хв., ОСОБА_7 керував автомобілем марки «Фіат Добло», реєстраційний № НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Ковпака в напрямку до авторинку у м. Суми по першій смузі руху. В районі не регульованого пішохідного переходу, що розташований напроти будинку № 141 по вул. Ковпака у м. Суми, знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку і, в порушення вимог п. п. 18.1, 18.4 Правил Дорожнього руху України, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка в цей час перетинала проїзну частину вказаної вулиці по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток правої гомілки в середній третині, які є небезпечними для життя і кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від прокурора у кримінальному провадженні в якій прокурор ставить питання про скасуванню вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України не дотримано вимог ст. 65 КК України. У зв`язку з цим призначене ОСОБА_9 покарання у виді штрафу на суму 10200 грн. не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Прокурор вказує, що щире каяття обвинуваченого, активне сприяння ним розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, інвалідність 3 групи, відсутність судимостей, утримання двох неповнолітніх дітей, є лише пом`якшуючими покарання ОСОБА_7 обставинами і ніяким чином не знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а тому не дають підстав для застосування ст. 69 КК України.

На думку прокурора, суд, не призначаючи ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, безпідставно виходив з того, що ОСОБА_7 є приватним підприємцем та використовує автомобіль для роботи, оскільки стороною захисту не доведено, що заробіток обвинуваченого залежить тільки від керування ним транспортними засобами.

Зосереджує увагу прокурор й на тому, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання неповною мірою врахував те, що вчинене ОСОБА_7 правопорушення, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, в результаті ігнорування ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України, що є причиною настання дорожньо транспортної пригоди з настанням невідворотніх наслідків у виді спричинення малолітній потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.

Посилаючись на такі обставини, прокурор ставить питання про скасування вироку в частині призначення покарання ОСОБА_7 та ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку в цій частині, яким визнати ОСОБА_7 винним за ст. 286 ч. 2 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки і, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання основного покарання з випробуванням на протязі 3 років іспитового строку з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про підтримку апеляційної скарги та пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції на основі досліджених та оцінених доказів обґрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненому та необхідність правової кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 286 ч. 2 КК України.

Оскільки вказані висновки суду не оспорюються сторонами кримінального провадження, у тому числі і прокурором у його апеляційній скарзі, то у колегії суддів відсутні підстави для оцінки вказаних висновків з огляду на вимоги ст. 404 КПК України, оскільки здійснює апеляційний розгляд справи в межах апеляційних вимог.

Вирішуючи питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжує покарання.

Судом було встановлено, що ОСОБА_7 є інвалідом 3 групи, свою провину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відшкодував завдані потерпілій збитки, у зв`язку з чим законний представник потерпілої вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди до нього не має, при цьому, судом також було встановлено, що обставини які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні.

Вказані обставини, його особисте ставлення до скоєного, а також позиція законного представника малолітньої потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні ОСОБА_7 та просила суд призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, на думку колегії суддів давали суду підстави для висновку, що такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, давали підстави для призначення ОСОБА_7 покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу, перейшовши до менш суворого покарання не передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

У зв`язку з цим колегія судів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із звільненням від реального його відбування протягом іспитового строку, оскільки вищевикладені обставини доводять можливість виправлення обвинуваченого шляхом призначення йому покарання у виді штрафу до реального відбуття.

Також, колегія суддів, враховуючи вищевикладені обставини та те, що ОСОБА_7 є фізичною особою підприємцем і в своїй роботі використовує транспортні засоби, знаходить законними й висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_9 та недопущення вчиненню ним нових злочинів без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , здійснюючи підприємницьку діяльність з використанням транспортних засобів буде спроможним надавати потерпілій матеріальну допомогу для лікування, що на думку колегії суддів є суттєвішим, порівняно з тим, що ОСОБА_7 буде позбавлений права керування транспортними засобами і у зв`язку з цим буде позбавлений можливості працювати та отримувати матеріальний дохід.

З огляду на викладене колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 19 грудня 2018 року, яким ОСОБА_7 обвинувачено за ст. 286 ч. 2 КК України з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4