Справа № 185/5253/14-к
Провадження № 1/185/1/19
П О С Т А Н О В А

24 жовтня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

підсудних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 подала клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, мотивуючи клопотання тим, що даний запобіжний захід є заходом психологічного впливу на неї. Даний запобіжний захід обмежує її права, а вина ще не доведена судом. Перебування під підпискою про невиїзд призвело до порушення її життєвого ритму (спілкування з родичами, пересування по країні, перетину кордону, працевлаштування, відпочинку).

ОСОБА_5 , ОСОБА_7 також подали аналогічні клопотання, додатково зазначивши, що підписка про невиїзд позбавляє їх права вільного обрання місця роботи та вільного перетину кордону. Внаслідок запобіжного заходу руйнується їх приватне життя. Також ОСОБА_5 зазначила, що її права порушено у зв`язку із безпідставністю обвинувачення.

Захисник ОСОБА_4 підтримав позицію ОСОБА_5 .. Інші захисники відсутні, однак, підсудні просили здійснювати судовий розгляд без їх участі. Прокурор заперечував проти задоволення даного клопотання, а потерпілі покладались на розсуд суду.

Суд робить наступні висновки.

Метою застосування запобіжного заходу, за правилами КПК 1960 року, є попередження спроби ухилитись від суду, перешкодити встановленню істини у справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 274 КПК України (в редакції Закону від 1960 року) під час розгляду справи суд при наявності для того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.
Відповідно до ст. 8 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Ухвалою апеляційної інстанції від 24 квітня 2014 року до підсудних, кожного окремо, застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, з покладенням обов`язків: не відлучатись з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Для вирішення вказаного клопотання суд бере до уваги висновки, які містяться в рішенні ЄСПЛ «Котій проти України», в якій заявник стверджував, що підписка про невиїзд та вилучення у нього закордонних паспортів становили незаконне та непропорційне втручання у його приватне та сімейне життя, яке значною частиною зосереджується в іншій країні, і що його жодного разу для участі у будь-яких слідчих діях з моменту відібрання підписки і до звернення до Суду не викликали. Також скражник у даній справі стверджував, що внаслідок запобіжного заходу було зруйновано його приватне та сімейне життя, а також професійну діяльність. Він мав наново будувати своє життя в країні, в якій давно не проживає, його родина, включаючи дітей, постійно проживає у Німеччині і є інтегрованою у німецьке суспільство. Заявник стверджував, що, зважаючи на всі обставини та інтереси дітей, переселення його родини не було б раціональним вибором. ЄСПЛ констатував, що обмеження перешкоджало йому продовжувати свою звичайну професійну діяльність та підтримувати зв`язки з колом своїх знайомих, що мало негативні наслідки для приватного життя заявника.

Також суд погодився, що втручання ґрунтувалося на національному законодавстві. Суд вважав за належне розглянути питання, чи відповідало втручання іншим вимогам пункту 2 статті 8 Конвенції, і погодився, що втручання переслідувало ціль запобігання злочину у розумінні статті 8 Конвенції.
Але національні органи влади не дотрималися справедливого балансу між правом заявника на повагу до його приватного та сімейного життя, з одного боку, і суспільним інтересом у забезпеченні ефективного розслідування кримінальної справи, з іншого.

У контексті даного рішення ЄСПЛ суд бере до уваги те, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 постійно проживають на території держави та є громадянами України, їх родини проживають також на території України, рішення про вилучення їх паспортів не приймалось. Підписка про невиїзд не позбавляє права виїзду закордон, спілкування з родиною.

Підписка про невиїзд є необхідною, оскільки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, а цей захід є менш обтяжливим, ніж інші запобіжні заходи, доступні у кримінальному провадженні за правилами КПК 1960 року.

Судове засідання призначається з урахуванням можливостей сторін та можливостей суду з урахуванням наявності інших кримінальних проваджень.

Суд враховує тривалий судовий розгляд, зокрема, що апеляційна інстанція двічі вирок скасовувала та справу направляла на новий судовий розгляд.

Серед обов`язків визначено: не відлучатись з населеного пункту, в якому вони зареєстровані, проживають чи перебувають, бе з дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

У той же час з урахуванням тривалості провадження у даній справі, невиправданим та непропорційним є обов`язок щодо заборони відлучатись з населеного пункту, в якому вони зареєстровані, проживають чи перебувають, без дозволу суду.

Обов`язок щодо необхідності повідомляти суд про зміну свого місця проживання попередить спроби ухилитись від суду, перешкодити встановленню істини в справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

На підставі викладеного керуючись ст. 184, 274 КПК України 1960 року, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, накладеного на них ухвалою апеляційної інстанції від 24 квітня 2014 року, задовольнити частково.

Скасувати обов`язок, покладений на підсудних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , не відлучатись з населеного пункту, в якому вони зареєстровані, проживають чи перебувають, без дозволу суду.

Постанова окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1