Справа № 367/6372/17
Провадження по справі № 1-кп/367/147/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
потерпілої: ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
обвинувачених: ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярове Кам`янського району Черкаської області, українця, громадянина України, одруженого, що має неповнолітню дитину 2011р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 14.11.2002 року за ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ст. 70КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини майна, яке є його власністю, звільненого 06.06.2012р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 25 днів;
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,-
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, без зареєстрованого та постійного місця проживання, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,-
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Хацьки Черкаської області, українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
04.11.2012 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_10 перебуваючи на території сміттєзвалища, яке розташоване поряд з с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, маючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, шляхом ривка з рук ОСОБА_7 , відкрито заволодів належним ОСОБА_7 мобільним телефоном марки «Samsung Duos», ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 1940 грн. 49 коп..
Вищевказаними діями, ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Крім того, 04.11.2012 року, близько 18 год. 10 хв., ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи спільно та за попередньою змовою, маючи прямий умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_13 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи поблизу саморобного будиночку на території сміттєзвалища, яке розташоване поряд з с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, де в ході сварки, яка виникла на грунті неприязних відносин з ОСОБА_13 , керуючись спільним умислом, ОСОБА_11 збив ОСОБА_13 з ніг та наніс йому численні удари кулаками рук та ногами по різним частинам тіла, після чого, діючи одночасно, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дерев`яними палицями, а ОСОБА_12 металевим прутом, а також кожен з них ногами, нанесли ОСОБА_13 не менше 10-ти ударів кожен, по голові, тулубу, плечах та стегнах. Від вказаних ударів ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, крововиливів у м`язах та підшкірній клітковині правого передпліччя, двох крововиливів в м`язах правого стегна, прямих переломів третього ребра справа по середньо-ключичній лінії і третього ребра зліва по лопатковій лінії, перелому внутрішнього краю лівої лопатки, дефекти м`яких тканин лівої лопаткової ділянки, лівої сідниці та лівого стегна. Смерть ОСОБА_13 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувала двохсторонніми субдуральними гематомами, крововиливами під м`якою мозковою оболонкою. Закрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Вищевказаними умисними діями, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вчинили злочин, передбачений п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 186, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України не визнав і суду пояснив, що 4 листопада 2012 року, близько 17 години, він приїхав у своїх справах до брата ОСОБА_12 , який працював на сміттєзвалищі поблизу с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області. Там зустрівся і познайомився з ОСОБА_11 , з яким працював його брат.

Коли вони втрьох з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 знаходились на сміттєзвалищі, до них прийшла незнайома йому ОСОБА_14 , і поскаржилась на незнайомого йому ОСОБА_15 , який її бив та знущався, просила ОСОБА_11 поговорити із останнім, щоб той її не бив. Він зрозумів, що ОСОБА_16 була співмешканкою ОСОБА_11 і попросила про допомогу, після чого пішла до будиночку в якому проживала з ОСОБА_13 . Через деякий час біля них пройшли незнайомі йому ОСОБА_7 і ОСОБА_13 в стані алкогольного сп`яніння із пляшкою горілки. ОСОБА_11 висловив ОСОБА_13 зауваження щодо побиття ОСОБА_16 і сказав йому щоб він її не бив. Після того як ОСОБА_7 і ОСОБА_13 пішли, вони залишились знову втрьох та спілкувались між собою. При цьому того дня ніяких алкогольних напоїв ніхто з них не вживав. Близько 18 години, ОСОБА_11 повідомив, що він піде і забере свою співмешканку ОСОБА_16 з будиночку ОСОБА_13 приблизно через 40 хвилин він побачив, що щось горить. Вони з ОСОБА_12 вирішили піти подивитись, що відбувається. Коли вони разом з ОСОБА_12 підійшли до будиночка, побачили, що ОСОБА_11 стоїть біля будинку, а саморобний будинок вже починає горіти та почули, крики жінок звідти та якийсь грохот із середини. Підійшовши до ОСОБА_11 , він у останнього запитав, що відбувається та де знаходиться ОСОБА_7 , ОСОБА_16 і ОСОБА_13 , на що він відповів, що вони знаходяться у будиночку. ОСОБА_11 відповів, що вони закрились і не випускають ОСОБА_16 , тому він розбив вікно і вкинув в будиночок запалену ганчірку для того, щоб вони вийшли з будиночка. Оскільки вогонь сильніше став горіти, він розбив друге вікно у будиночку і з ОСОБА_11 вони витягли Чайковську Ольгу на вулицю. Після цього, ОСОБА_11 чи ОСОБА_12 , точно не пам`ятає, вирвали двері у будиночку. В цей час вибіг з дверей ОСОБА_17 , та кинувся на нього з кувалдою. Він відійшов від нього в бік та ОСОБА_11 почав битися з ним намагаючись вибити з рук кувалду. Вони між собою почали битись. ОСОБА_7 вийшла та побігла викликати міліцію, а ОСОБА_16 вони забрали з собою на горище, де мешкали ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .. Що відбувалось далі між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 йому не відомо. Також під час цих подій він побачив біля будиночку чийсь телефон, якої марки не пам`ятає, підняв його та в подальшому передав його ОСОБА_12 , щоб той з`ясував чий це телефон. Він не забирав його у ОСОБА_7 з рук, як це стверджує потерпіла, вважав, що вона його оговорює з мотивів помсти. Також зазначив, що жодних ударів ОСОБА_13 він того дня не наносив. Він не бачив чи наносив ОСОБА_12 якісь удари ОСОБА_13 .. Скільки ударів наніс ОСОБА_11 потерпілому він не бачив. В судовому засіданні обвинувачений стверджував, що ні ОСОБА_11 , ні вони з ОСОБА_12 ніякими предметами не наносили удари потерпілому ОСОБА_13 .. Також зазначив, що в якому стані був потерпілий ОСОБА_13 , після бійки між ним і ОСОБА_11 він не бачив. Коли приїхали працівники міліції разом з ОСОБА_7 і запитали, де ОСОБА_13 , він їм відповів, що ОСОБА_13 залишився там. Після цього їх доставили у Вишнівський міськвідділ міліції, де допитали і відпустили. Пізніше, приблизно через днів десять його затримали працівники міліції, які психологічно його змушували визнати вину в умисному вбивстві ОСОБА_13 , якого він не вчиняв.

Просив постановити виправдувальний вирок за пред`явленими йому обвинуваченнями.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України не визнав і суду пояснив, що 4 листопада 2012 року до нього приїхав брат ОСОБА_18 . Він, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 знаходились на сміттєзвалищі поблизу с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області біля багаття.

Він бачив, як ОСОБА_13 і ОСОБА_7 того дня двічі ходили в магазин по горілку та перебували в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_16 , прийшла до них та скаржилась про те, що її і ОСОБА_7 побив ОСОБА_13 та просила ОСОБА_11 її захистити. ОСОБА_13 того дня підходив до їх костра та вони про щось розмовляли із ОСОБА_11 , після чого пішов. Через деякий час ОСОБА_11 пішов до їх будиночку та його довго не було. Вони із братом ОСОБА_10 побачили, як у тій стороні де знаходився будиночок, щось горіло та пішли подивитись, що відбувається. Коли прийшли, то побачили, що горить будиночок, в якому знаходились ОСОБА_16 , ОСОБА_13 і ОСОБА_7 .. Оскільки він йшов повільніше ніж брат, то підійшовши до будинку він побачив, що ОСОБА_10 і ОСОБА_11 через вікно у будиночку витягли ОСОБА_16 за руки. Він двері у будиночку якимось чином відкрив, вже не пригадує як саме.. Після чого з будинку вибіг ОСОБА_13 з кувалдою в руках і пішов до ОСОБА_11 .. Після цього, з будиночку вийшла ОСОБА_7 та кудись пішла. А ОСОБА_11 з ОСОБА_13 пішли з`ясовувати відношення. Він разом з ОСОБА_10 і ОСОБА_16 пішли до себе та залишили їх. Він не наносив удари потерпілому ОСОБА_13 того дня та не бачив, щоб ці удари хтось наносив. Вважав, що свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_16 їх оговорили, оскільки їх змусили працівники поліції. Коли приїхали працівники міліції, то його не було. ОСОБА_11 і ОСОБА_10 поїхали без нього, куди йому не відомо. Обвинувачений стверджував, що він спиртне того дня не вживав, хто підпалив будиночок, йому не відомо. ОСОБА_13 він удари не наносив і не бачив, хто його бив. Від працівників міліції йому стало відомо, що ОСОБА_13 помер. Дійсно ОСОБА_10 того дня дав йому мобільний телефон «Самсунг», та сказав, що він його знайшов і це когось із своїх, щоб він його повернув. Даний мобільний телефон він віддав працівникам міліції, ним не користувався і мав намір його віддати власнику.

Просив постановити виправдувальний вирок за пред`явленим йому обвинуваченням.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України не визнав і суду пояснив, що 4 листопада 2012 року, він, раніш знайомий йому ОСОБА_12 та його брат ОСОБА_10 сиділи біля багаття на сміттєзвалищі, яке розташоване поблизу с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області. Побачили як з магазину йшли раніш знайомий йому ОСОБА_13 і його співмешканка ОСОБА_7 з горілкою та запропонували їм випити, на що вони відмовились. Між ним та ОСОБА_13 відбулась словесна перепалка та він сказав йому, щоб ОСОБА_16 йшла до них, оскільки перед цим, його колишня співмешканка ОСОБА_16 скаржилась на ОСОБА_13 , який її побив і просила його з ним поговорити. Після цього потерпілий та ОСОБА_7 пішли до себе у будиночок а вони втрьох залишалися біля вогнища. Через деякий час йому здалося що хтось кричить та він вирішив піти та забрати ОСОБА_16 з будиночка потерпілого. Коли він підійшов до будиночку ОСОБА_16 разом з ОСОБА_7 перебували в будиночку з ОСОБА_19 . Він пішов до них і попросив ОСОБА_16 вийти з будиночка, але ОСОБА_13 почав кричати, що з будинку ніхто не вийде. Він попередив його, що підпалить його саморобний будиночок, якщо він не випустить ОСОБА_16 .. Після цього, він розбив вікно у будиночку і підпалив кусок гумової автомобільної покришки, який вкинув у середину будиночка. Після його дій будиночок загорівся. Через якийсь час до нього підійшли ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .. При цьому, ОСОБА_10 почав кричати, щоб ОСОБА_13 випустив жінок, оскільки приїхала міліція. Після цього ОСОБА_13 випустив ОСОБА_16 та він і ОСОБА_10 через вікно витягли ОСОБА_20 , а потім вибивши двері, які були закриті з середини, ОСОБА_10 і ОСОБА_12 витягли ОСОБА_7 .. Після цього з будиночку вибіг ОСОБА_13 з кувалдою прямо на ОСОБА_10 , але він відскочив та ударом кулака в обличчя вдарив його і вибив у нього з рук цю кувалду. Далі він з ОСОБА_13 розпочав битися. За 10-15 метрів від будиночка стояли ОСОБА_7 і ОСОБА_16 .. Він бив ОСОБА_13 руками і ногами по різним частинам тіла, в тому числі і в область голови, щелепи на протязі 20-и хвилин. Він сказав ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , щоб вони забрали ОСОБА_16 й шли до них на гору. Потім ОСОБА_13 побіг в сторону до смітника, він його наздогнав та продовжив бити від удару ОСОБА_13 впав у рів якийсь. ОСОБА_12 та ОСОБА_10 цього не бачили, оскільки пішли до багаття. Коли ОСОБА_13 впав у рів, він також бив його ногами в різні частини тіла. Він впав на спину та почав хрипіти і він його там залишив. Точну кількість ударів, яку він йому наніс та куди, він не може сказати. Разом із тим під час проведення слідчого експерименту він пам`ятав краще та повністю показав, як саме він наносив удари потерпілому. Потім він повернувся до багаття, де знаходились ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , яким повідомив, що ОСОБА_13 був ще живий. При цьому, ОСОБА_7 побігла заявляти в органи міліції про те, що трапилось. Коли ОСОБА_7 приїхала на сміттєзвалище з міліцією, потерпілого на місці де він його залишив вже не було. Пояснив, що того дня він був у тверезому стані. Удари він наносив руками, а не якимось предметом. Зазначив, що бив він потерпілого самостійно ніхто в цьому участі не брав. Визнає себе винним у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , внаслідок яких він помер. Але таких наслідків він не хотів. Він ОСОБА_13 не ховав та не підпалював. Просив його суворо не карати.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 186, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчинені злочину передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України їх винність у вчинених злочинах підтверджується доказами, дослідженими судом в судовому засіданні.

Щодо обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, судом досліджені наступні докази.

Так, будучи допитаною у якості потерпілої за даною частиною обвинувачення ОСОБА_7 в судовому засіданні суду пояснила, що 04.11.2012 році ввечері під час конфлікту, який виник між нею, ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в ході якого був підпалений саморобний будиночок в якому вона проживала спільно з ОСОБА_13 її з цього будиночку витяг ОСОБА_11 .. Після цього вона хотіла подзвонити та викликати міліцію, але ОСОБА_10 вирвав телефон, який їй належав, з її руки та поклав до своєї кишені. Після цього її телефон був повернутий їй працівниками міліції. Цивільного позову вона не заявляє, просила призначити покарання обвинуваченому у відповідності з чинним законодавством.

Вказані показання потерпілої ОСОБА_7 , являються логічними та послідовними, крім того, в судовому засіданні було встановлено, що потерпіла не була особисто знайома з обвинуваченим та не перебувала з ним в будь-яких відносинах, за таких підстав суд не вбачає підстав для визнання показань потерпілої недостовірними та неправдивими, як на те посилається сторона захисту. Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 щодо того, що він не вчиняв відкритого заволодіння телефоном потерпілої ОСОБА_7 та остання його оговорює не були доведені стороною захисту під час судового слідства.
На підставі наведеного, суд визнає показання потерпілої ОСОБА_7 достовірними, належними та допустимими оскільки, вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, які отримані у порядку встановленому КПК України, та не суперечать дослідженим письмовим доказам.
Суд, відхиляє доводи сторони захисту щодо недостовірності показів потерпілої, оскільки їх зміст повністю кореспондується, у даному випадку, з показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , щодо того, що на місці вчинення злочину телефон потерпілої ОСОБА_7 не був останній повернутий при наявності такої можливості та був переданий ОСОБА_12 як знахідка, а також узгоджуються з письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні, обставини визначені ст. 97 КПК України судом не встановлені, тому суд визнає їх допустимими, прийнятними та належними, та такими, що також доводять факт вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, а саме відкритого викрадення чужого майна (грабежу).
Так, крім показань потерпілої ОСОБА_7 , вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України підтверджується наступними письмовими доказами.
Заявою потерпілої ОСОБА_7 від 12.02.2013 року, згідно якої вона просить прийняти міри до ОСОБА_10 , який 04.11.2012 року, перебуваючи на сміттєзвалищі с. Петрівське, відкрито заволодів її мобільним телефоном марки «Самсунг Дуос», чим заподіяв матеріального збитку. ( т. 1 а.с. 84).

Так, за результатами вищевказаної заяви, 12.02.2012 року до ЄРДР за № 0000996 було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, потерпілим від якого є ОСОБА_7 .
З постанови про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 26.02.2013 року вбачається, що матеріали досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та матеріали досудового розслідування про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України об`єднані в одне провадження ( т. 1 а.с. 82-83).

З протоколу огляду місця події від 11.11.2012 року, вбачається що у присутності двох понятих ОСОБА_12 в кабінеті № 7 Вишнівського МВМ, добровільно видав з лівої кишені куртки мобільний телефон марки Самсунг Дуос чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 . З протоколу вбачається, що ОСОБА_12 пояснив, що даний телефон був відкрито викрадений у ОСОБА_13 під час побиття останнього 04.11.2012 року його братом ОСОБА_21 , після чого даний телефон він віддав йому (т. 1а.с. 110).

Відповідно до звіту про проведення товарознавчої експертизи рухомого майна від 15.11.2012 року, ринкова вартість викраденого телефону марки Самсунг Дуос, який куплений на весні 2012 року з урахуванням зносу становить 1910,49 грн. з ПДВ, мобільний телефон на експертизу не надавався (а.с. 111, 112-115);

Відповідно до протоколу огляду предметів від 18.11.2012 року слідчим СВ Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області у присутності понятих був оглянутий мобільний телефон марки Самсунг Дуос ІМЕІ НОМЕР_1 , який вилучений 11.11.2012 року під час огляду місця події у ОСОБА_12 (т. 1,а.с.116).

Дослідивши вищевказані докази, суд дійшов до висновку, що досліджені судом письмові докази протоколи слідчих дій є належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України.
В судовому засіданні, потерпіла, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст. 383, 384 КК України фактично підтвердила факт впізнання обвинуваченого ОСОБА_10 та безпосередньо вказала на нього, як на особу, що 04.11.2012р. близько 18.00 годині, на території сміттєзвалища, яке розташоване поряд із с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, відкрито заволодів належним їй телефоном марки Самсунг Дуос, вартістю 1910,49 грн.

Зазначені докази у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину за ч. 1 ст. 186 КК України поза розумним сумнівом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 не визнав свою провину у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України у повному обсязі, пояснивши, що вказаний телефон у потерпілої не викрадав та знайшов його біля будиночку ОСОБА_13 та бажав повернути власнику, для чого передав його своєму братові ОСОБА_12 ..
Втім, суд вважає наведені показання ОСОБА_10 надуманими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та протирічать здобутим органами досудового слідства і дослідженим судом доказам. Вказані пояснення обвинуваченого, на думку суду, використовувалися ним з метою уникнути покарання за вчинене, в якості способу захисту від пред`явленого обвинувачення.
З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку, що провина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального злочину, викладеного у вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Щодо обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчинені злочину передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України їх винність у вчиненому злочину викладеному у вироку суду підтверджується наступними доказами, дослідженими судом в судовому засіданні.

Будучи допитаною за даною частиною обвинувачення у якості свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні суду пояснила, що вбитий ОСОБА_13 являється її співмешканцем, з яким вони разом деякий час проживали в будиночку на сміттєзвалищі, розташованому поблизу с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області. Вона, також, знайома із обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які також мешкали на сміттєзвалищі. ОСОБА_16 її знайома. ОСОБА_10 їй був наглядно знайомий, вона його бачила, коли він приїжджав до свого брата ОСОБА_12 , особисто його не знала.

4 листопада 2012 року у будиночку ОСОБА_15 разом з ним та ОСОБА_16 вони випивали та грали в карти. До обіду випили на трьох пляшку горілки. Потім вона разом з ОСОБА_13 пішла в магазин, де купили ще пляшку горілки. Повернувшись до будиночку на сміттєзвалищі, вони продовжили грати в карти. Через деякий час, близько 18.00 години, з`явилися ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .. Після цього ОСОБА_11 почав вимагати, щоб ОСОБА_16 вийшла з будиночку, але вона не захотіла. Тоді хтось ззовні розбив вікно та кинув в будиночок запалений шматок гумової автомобільної шини та гінчір`я, в будиночку почалась пожежа. Було дуже багато диму та нічим було дихати. Вони втрьох намагались вийти з будиночка через двері, але двері були ззовні підперті. ОСОБА_16 , ОСОБА_11 і ОСОБА_10 витягнули з вікна на вулицю. Потім ОСОБА_13 вибив двері кувалдою та вийшов. Вона перебувала біля дверей та її ОСОБА_11 витягнув з будиночку. При цьому вона тримала в руці свій мобільний телефон марки «Самсунг Дуос» з якого вона під час цих подій намагалася дозвонитися до керівництва сміттєзвалища та міліції. До неї відразу підійшов ОСОБА_10 і вирвав з її руки мобільний телефон та поклав собі в карман. Коли з будиночку вийшов ОСОБА_13 , то ОСОБА_11 збив його з ніг. Біля будиночку також перебували ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та вони всі разом почали бити ОСОБА_13 .. У ОСОБА_12 в руках був металевий прут, а у ОСОБА_10 і ОСОБА_11 були дерев`яні палиці. Били ОСОБА_13 ногами та руками по різним частинам тіла, в тому числі і в область голови, яку він закривав руками. Били близько чотирьох хвилин, кожен наніс не менше 10-ти ударів. При цьому, ОСОБА_13 просив їх його не бити і просив обвинувачених дати можливість йому встати, але вони йому цього не давали зробити.

На деякий час ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відходили від ОСОБА_13 та припинили його бити, але потім знову продовжували. ОСОБА_13 ледве відійшов на відстань близько 10-ти метрів від будиночку, проте ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 підійшли до нього та продовжили наносити удари. Всі троє обвинувачених били потерпілого по різним частинам тіла, по голові хто і чим та скільки вже не пригадує точно. Вона з ОСОБА_16 просила їх не бити ОСОБА_13 , але їм сказав ОСОБА_12 мовчати. Всі обвинувачені на її думку були в стані алкогольного сп`яніння, вона зробила цей висновок на підставі їх поведінки.

В якийсь момент, коли вона зрозуміла, що ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не звертають на неї з ОСОБА_16 уваги, вона вирішила втекти, щоб покликати на допомогу, викликати міліцію та швидку допомогу. Зі сміттєзвалища вона побігла в сторону села, звідки викликала швидку медичну допомогу та міліцію. По приїзду карета швидкої медичної допомоги на територію сміттєзвалища не заїжджала, оскільки не знали, куди необхідно було їхати. За викликом на сміттєзвалище прибув наряд охорони. Вона вказала на те місце, де вона востаннє бачила ОСОБА_13 , але його там не було, будиночок вже догорів. Вона бачила на сміттєзвалищі під лісом, через дорогу горіло якесь багаття. Наряд охорони поїхав. На сміттєзвалищі залишався ОСОБА_11 і ОСОБА_16 , а ОСОБА_12 та ОСОБА_10 вона вже там не побачила. Наступного дня вона ходила і шукала ОСОБА_13 по сміттєзвалищу, думала може він десь сховався, але не знайшла. Через декілька днів за ними приїхали на сміттєзвалище та доставили до Вишнівського міського відділення міліції, де відібрали пояснення. ОСОБА_12 вже не було там, він втік. Десь через тиждень їй розповіла ОСОБА_16 , що вони з ОСОБА_11 на сміттєзвалищі знайшли обгорілий труп ОСОБА_13 та в подальшому показала їй де саме. Після того як вона знайшла це місце, вона викликала на це місце поліцію. Це було саме те місце, де вона бачила вогнище 04.11.2012р. коли повернулась по допомогу потерпілому із охороною та міліцією. На це місце прибула поліція та криміналісти. Обгорілий труп ОСОБА_13 був під купою сміття. На трупі залишився не обгорілим маленький кусочок одягу, за яким вона впізнала ОСОБА_15 .

Проаналізувавши показання свідка ОСОБА_7 , суд вважає, що вони підтверджують вину обвинувачених у вчиненні злочину передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, викладеного у даному вироку суду, оскільки свідок будучи безпосередньо допитаною, у судовому засіданні у відповідності до вимог положень § 3 Глави 28 КПК України, зокрема, з урахуванням положень ст. 352 КПК України, та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, підтвердила обставини, які підлягають встановленню відповідно до змісту ст. 91 КПК України, у тому числі й в частині дати, часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення та осіб, що вчинили вказаний злочин, зокрема обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Так, аналізуючи зміст показань свідка в частині обставин, які вона сприймала особисто, суд визнає їх належними, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також не вбачає підстав для визнання їх недостовірними та недопустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що обвинувачених він не знає, та на теперішній час погано пам`ятає події 2012 року. Він пригадує, що в листопаді 2012 року він працював водієм катафалку та працівники поліції викликали його на сміттєзвалище біля с. Петрівське для транспортування знайденого трупа. Коли він приїхав на місце куди його викликали, працівники поліції запросили його у якості понятого прийняти участь в огляді місця де його знайшли. Він побачив тіло людини, яке було обгоріле та скручене. Він допомагав поліції відкопати тіло оскільки він був під сміттям, яке горіло. По тілу не можливо було зрозуміти, що з людиною трапилось, та він не зрозумів чоловік це чи жінка, та особливо не роздивлявся. На теперішній час не пам`ятає які саме документи складала поліція, однак підтвердив, що дійсно протокол огляду місця події від 10.11.2012р. підписував він, але його зміст вже не пам`ятає.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 97 КПК України, судом було задоволено клопотання прокурора про відмову від заявленого стороною обвинувачення свідка ОСОБА_16 та визнання неможливим проведення її допиту.

Проаналізувавши показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_22 , у їх сукупності та нерозривному взаємозв`язку, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, суд дійшов висновку, що вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 злочину, викладеному в вироку суду.

Суд, відхиляє доводи сторони захисту щодо недопустимості показів свідка ОСОБА_7 , оскільки зміст показань безпосереднього свідка інкримінованих подій, наданих в судовому засіданні повністю кореспондується, у даному випадку, з показаннями іншого допитаного свідка, узгоджується з письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні, обставини визначені ст. 97 КПК України судом не встановлені, тому визнає їх допустимими, прийнятними та належними, та такими, що також доводять факт вчинення обвинуваченими злочину, викладеного у вироку суду, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України щодо свідка в ході судового розгляду встановлено не було. Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних під час судового розгляду свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, як на цьому наполягає сторона захисту та обвинувачені під час судового розгляду, надано не було.
Крім показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_22 у вчиненні інкримінованого злочину передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України підтверджується наступними дослідженими письмовими доказами.
Згідно витягу з кримінального провадження № 0000077 внесеного в ЄРДР від 21.11.2012р. внесено відомості про вчинення ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України за фактом умисного вбивства ОСОБА_24 (том 1 а.с. 44-47)

Відповідно до постанови від 10.11.2012 року слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_25 про порушення кримінальної справи за фактом умисного вбивства ОСОБА_13 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, відповідно до якої приводом до порушення кримінальної справи є повідомлення ОСОБА_7 , 1970 р. народження, про те, що на території сміттєзвалища, що в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, виявлено обгорілий труп її знайомого ОСОБА_24 , дане повідомлення зареєстровано до ЖРЗПЗ Києво-Святошинського РВ за № 15929. (том 1 а.с. 48)

Відповідно до постанови слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_25 від 11.11.2012 року про закриття кримінальної справи за фактом умисного вбивства за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України за фактом умисного вбивства ОСОБА_24 (том 1 а.с. 49-50).

З протоколу огляду місця події від 10.11. 2012 року і фототаблицями до нього, вбачається, що у присутності понятих, судмедексперта та спеціаліста, заявника ОСОБА_7 було оглянуто сміттєзвалище, розташоване на полі між населеними пунктами с. Петрівське та с. Білогородка, де серед куп сміття посередині ділянки під фанерою виявлено труп ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходиться в положенні лежачи на правому боці в позі боксера, перенісся впирається в стовбур деревця, під підборіддям шматок бетону; під верхньою частиною грудей не великі обвуглені частини тканини, які при дослідженні розтріскуються на шматочки, інших слідів одягу на трупі не виявлено; шкіряні покриви загалом в стані згоряння, за виключенням не великих ділянок на зовнішній поверхні лівого стегна, правій боковій поверхні грудей, де вони обвуглені чорні; на тілі правого передпліччя, зовнішній поверхні правого стегна шкіряні покриви з трупними плямами блідо-червоного кольору, які при натисканні забарвлення не змінюють; мається пригоряння до голово-плечових кісток, лівого ліктьового суглобу, флангів пальців кистей ( дистальні відділи відсутні), колінних суглобів, фрагменти кісток колінних суглобів вільно лежать на місці колін, чорно-сірі, крихкі; при перевертанні ліва гомілка відділилася від трупа; з правої частини живота виступають петлі кишок; в ділянці лівого стегна і сідниці, в лівій частині живота та лопатки мається дефект м`яких тканин з дрібноклаптевими розволокненими краями, в глибині дефектів рожева розволокнень тканина та кістки, визначається перелом затворення фрагменту лівої лопатки; під правим стегном фрагмент обгорілої частини тканини, які нагадують частину штанини з передньою кишенею темно-синього кольору; трава під фрагментом тканини не обвуглена; труп був знайдений в 10 метрах від лісопосадки в напрямку с. Білогородка. З місця події вилучено шматок тканини з передньою кишенею темно-синього кольору, а також куски ґрунту з слідами горіння. (а.с. 86-96).

Згідно з довідкою відділу експертизи трупів Бюро судово-медичної експертизи Києво-Святошинського району, судово-медичним дослідженням трупа ОСОБА_13 , 1980 року народження, який помер на сміттєзвалищі с. Петрівське, встановлено, що причиною смерті ОСОБА_13 стало: закрита черепно-мозкова травма, двохсторонні субдуральні гематоми. (т. 1 а.с. 99).

Згідно з актом судово-медичного дослідження трупа за № 545 від 26.01.2013 року: при судово-медичному дослідженні, крім обвуглювання та часткового згоряння трупа, які виникли від дії полум`я, виявлено: закрита черепно-мозкова травму 40 мл сухих спечених мас крові під твердою мозковою оболонкою над правою та лівою півкулями, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою; крововилив в м`язах та підшкірній клітковини правого передпліччя, 2 крововиливи в м`язах правого стегна, прямі переломи 3 ребра справа по середньо-ключичній лінії і 3 ребра зліва по лопатковій лінії, перелом внутрішнього краю лівої лопатки; дефекти м`яких тканин лівої лопаткової ділянки, лівої сідниці та лівого стегна. Смерть ОСОБА_13 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась двохсторонніми субдуральними гематомами, крововиливами під м`якою мозковою оболонкою. Закрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Закрита черепно-мозкова травма, переломи лопатки та ребер, крововиливи правого передпліччя та стегна утворились від дії тупих предметів. Дефекти м`яких тканини лопаткової ділянки, сідниці та стегна, враховуючи морфологію їх країв та стінок, відсутність крововиливів в них, утворились посмертно від дії зубів тварин. (т. 1 а.с. 122-124).

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 545 від 16.11.2012 року та довідки про смерть ОСОБА_13 , причина смерті ОСОБА_13 - закрита черепно-мозкова травма, двосторонні субдуральні гематоми. (т. 1 а.с. 125)

Згідно з актом судово-токсикологічного дослідження № 2355 від 26.11.2012 року, при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_13 , 1980 р. народження, виявлено етиловий спирт: 2,71 ‰. (т. 1 а.с. 126)

Згідно з актом судового-медичного дослідження за № 2355 від 27.11.2012 року, при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_13 , 1980 р. н., карбоксигемоглобіну не виявлено. (т. 1 а.с. 127-128).

Згідно з актом судово-медичного дослідження № 1287 від 18.01.2013 року, на фоні морфологічних ознак дії високої температури можливо: у м`яких тканинах з третього ребра справа вогнищеві крововиливи з поодинокими лейкоцитами по периферії; у шкірі та м`язах правого передпліччя розповсюджений крововилив з поодинокими лейкоцитами по периферії; до однієї з поверхонь твердої мозкової оболонки прилягають компактні маси еритроцитів з не чисельними лейкоцитами по периферії; великовогнищеві субарахноїдальні крововиливи з поодинокими лейкоцитами по периферії; набряк-набухання головного мозку; внутрішньо альвеолярні крововиливи, вогнища набряку, ділянки гострої альвеолярної емфіземи та дистелактаза у легенях; нерівномірна гіпертрофія, розповсюджена фрагментації в міокарді, жировий гепатоз. (т. 1 а.с. 129-130)

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3/Д/545тр. від 26.01.2013 року: при судово-медичному дослідженні, крім обвуглювання та часткового згоряння трупа, які виникли від дії полум`я, виявлено: закрита черепно-мозкова травму 40 мл сухих спечених мас крові під твердою мозковою оболонкою над правою та лівою півкулями, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою; крововилив в м`язах та підшкірній клітковини правого передпліччя, 2 крововиливи в м`язах правого стегна, прямі переломи 3 ребра справа по середньо-ключичній лінії і 3 ребра зліва по лопатковій лінії, перелом внутрішнього краю лівої лопатки; дефекти м`яких тканин лівої лопаткової ділянки, лівої сідниці та лівого стегна. Смерть ОСОБА_13 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась двохсторонніми субдуральними гематомами, крововиливами під м`якою мозковою оболонкою. Закрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Переломи ребер та лопатки відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки у живих осіб зазвичай викликають довготривалий розлад здоров`я. Крововиливи в передпліччі та стегні відносяться до легких тілесних пошкоджень. Закрита черепно-мозкова травма, переломи лопатки та ребер, крововиливи правого передпліччя та стегна утворились від дії тупих предметів. Дефекти м`яких тканин лівої лопаткової ділянки, лівої сідниці та лівого стегна, враховуючи морфологію їх країв та стінок, відсутність крововиливів в них, утворились посмертно від дії зубів тварин. Судово-медичних даних за прижиттєву дію полум`я на тіло не отримано. Прижиттєві пошкодження виникли в короткий проміжок часу, в зв`язку з чим висловитися про черговість їх утворення неможливо. Виходячи з даних гістологічного дослідження від утворення виявлених пошкоджень до настання смерті 20-60 хвилин, протягом яких здатність до виконання активних дій на певний проміжок часу не виключається. Утворення крововиливів кінцівок та перелому 3-го ребра справа не супроводжувалось зовнішньою кровотечею. Чи супроводжувались кровотечею інші пошкодження висловитись неможливо через згоряння м`яких тканин в проекції склепіння черепа, лівої лопатки та 3-го ребра зліва. Крововилив в м`язах та підшкірній клітковини правого передпліччя може свідчити про захист від удару, що наноситься тупим предметом. Пошкоджень, які б свідчили про зміну першопочаткової пози трупа до початку дії на тіло високої температури, при дослідженні не виявлено. Можливо, що під час спричинення тілесних пошкоджень положення потерпілого змінювалось, на що вказує їх розташування на різних поверхнях тіла. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа виявлено 2.71 ‰ етилового спирту, що за життя могло відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння. (т. 1 а.с. 131-132)

З висновку судово-медичної експертизи № 31/Д від 25.02.2013 року, вбачається, що виявлені при досліджені трупа ОСОБА_13 тілесні ушкодження, за винятком перелому 3 ребра зліва та лівої лопатки, могли утворитися від ударів ногами в положенні потерпілого лежачи, за механізмом, вказаним ОСОБА_11 під час слідчого експерименту 05.02.2013 року. Виникнення перелому третього ребра зліва по лопатковій лінії разом з переломом лівої лопатки від удару ногою, враховуючи морфологію перелому лопатки, малоймовірно. Всі виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_13 тілесні ушкодження могли утворитися від ударів ногами, дерев`яними та металевою палицями, за механізмом, зазначеним в показах ОСОБА_11 від 12.11.2012 року, ОСОБА_10 від 15.11.2012 року, ОСОБА_12 від 12.11.2012 року у вертикальному та горизонтальному положенні потерпілого. Можливість до виконання активних дій ОСОБА_24 в процесі спричинення тілесних ушкоджень не виключається. (т. 1 а.с. 147)

Вищенаведені висновки експертизи здобуті у спосіб, передбачений КПК України, є належними та допустимими доказами, належним чином аргументовані, та не викликають сумнівів в їх достовірності, правильності та повноти, підстав для визнання їх неналежними та недопустимими доказами не вбачається
Як вбачається з постанови від 14.11.2012 року про уточнення анкетних даних, ОСОБА_26 в подальшому вважати ОСОБА_10 , оскільки ОСОБА_10 в червні 2012 року вийшов з місць позбавлення волі та замінив своє прізвище ОСОБА_27 на прізвище своєї дружини ОСОБА_28 , внаслідок чого поміняв свій паспорт на новий. (т. 1 а.с. 244-245)

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 05.02.2013 року та дослідженого DVD-R диску з відеозаписом від 05.02.2013 року, в м. Боярка, слідчим СВ Києво-Святошинської РВ ОСОБА_25 за участю обвинуваченого ОСОБА_11 було проведено слідчий експеримент під час якого, останній пояснив і показав, як саме він наносив удари потерпілому ОСОБА_13 , що і підтвердив в процесі судового розгляду. (т. 2 а.с. 53-55)

Відповідно до заяви ОСОБА_11 від 17.12.2012 року, останній повідомляє про свою причетність до побиття ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 62-63)

Як вбачається з постанови від 12.03.2013 року слідчого прокуратури Києво-Святошинського району, Київської області про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, твердження ОСОБА_10 з приводу неправомірних дій слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_25 об`єктивно нічим не підтвердилось, а матеріали досудового розслідування свідчать про відсутність в діях слідчого ознак злочину передбаченого ч. 1 ст. 373 КК України. Також в постанові зазначено, що під час досудового розслідування на ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_11 фізичний та моральний тиск з боку працівників міліції не застосовувався, так як всі слідчі дії з підозрюваними були проведені за участі їхніх захисників.

Дослідивши вищевказані докази, суд дійшов до висновку, що досліджені судом письмові докази протоколи слідчих дій, наведені вище у вироку є належними та допустимими доказами, складеними відповідно до вимог КПК України.
Суд не може погодитись із доводами захисту про те, що протокол огляду місця події від 10.11.2012 року із фототаблицями до нього є недопустимим доказом, оскільки вказана слідча дія проведена з порушенням вимог КПК України, а саме у відсутність понятих, оскільки судом у ході судового розгляду, зокрема й допиті свідка ОСОБА_22 , який приймав участь у даній процесуальній дії як понятий, порушень вимог ст.ст. 237, 238 КПК України при проведенні даної слідчої дії не встановлено та стороною захисту не доведено їх існування, зокрема щодо проведення його у відсутність понятих.
В судовому засіданні, допитана у якості свідка ОСОБА_7 фактично безпосередньо вказала на обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_11 , як на осіб, які 04.11.2012 року, близько 18 год. 00 хв., перебуваючи на сміттєзвалищі, розташованому поблизу с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області діючи спільно за попередньою змовою групою осіб, нанесли чисельні удари потерпілому ОСОБА_13 , спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпеки для життя, та які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього, а саме вчинили вбивство ОСОБА_13 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Зазначені докази у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину поза розумним сумнівом.

Досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази суд оцінює в їх сукупності за критеріями належності та допустимості. За критерієм належності, закріпленим у ст. 85 КПК України, суд вважає всі досліджені докази належними, допустимими, стабільними, послідовними, логічними, узгодженими один з одним, отримані без порушень прав та свобод людини, у законний спосіб, їм надана правильна юридична оцінка та не має підстав їм не довіряти.

Разом із тим, статтею 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Оцінюючи досліджені докази надані стороною обвинувачення за критерієм допустимості судом встановлено наступне.

В статті 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що встановлення очевидної недопустимості доказу тягне за собою обов`язок суду визнати його недопустимим та припинити його дослідження.

Судом встановлено, що не всі надані прокурором суду докази отримані у порядку, встановленому КПК України.

Так, під час судового розгляду, судом було досліджено надані стороною обвинувачення 5 DVD-R дисків, які містились у матеріалах кримінального провадження, а саме:

- 2 DVD-R диски з відеозаписами від 25.01.2013 р. о 12 год. 20 хв. в м. Боярка , з якого вбачається, що слідчим СВ Києво-Святошинської РВ ОСОБА_25 проведена слідча дія, одночасний допит декількоїх осіб за участю обвинувачених: ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_7 ;
- DVD-R диск з відеозаписом від 25.01.2013 р. в м. Боярка ,слідчим СВ Києво-Святошинської РВ ОСОБА_25 проведена, слідча дія, одночасний допит декількох осіб за участю обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_16 ; Відеозапис від 25.01.2013 р. о 15 год. 50 хв. в м. Боярка ,слідчим СВ Києво-Святошинської РВ ОСОБА_25 проведена слідча дія, одночасний допит декількоїх осіб, за участю: обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_10 ;
- DVD-R диск з відеозаписом від 25.01.2013 р. о 16год. 50 хв. в м. Боярка, слідчим СВ Києво-Святошинської РВ ОСОБА_25 проведена слідча дія, одночасний допит декількоїх осіб за участю обвинуваченого: ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_16 ; Відеозапис від 25.01.2013 р. о 15 год. 50 хв. в м. Боярка ,слідчим СВ Києво-Святошинської РВ ОСОБА_25 проведена слідча дія, одночасний допит декількоїх осіб, за участю: обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_10 ;
- DVD-R диск з відеозаписом від 25.01.2013 р. о 16год. 50 хв. в м. Боярка, слідчим СВ Києво-Святошинської РВ ОСОБА_25 проведена слідча дія, одночасний допит декількоїх осіб за участю обвинуваченого: ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_16 ..
Відповідно до положень ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В силу ст. 24 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Вищевказані відеозаписи, відповідно до ст.ст. 104-107 КПК України є додатками до Протоколів складених під час допиту обвинувачених та свідків по справі, які стороною обвинувачення не були надані суду.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд не в праві обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них. При цьому, стороною обвинувачення не було забезпечено явку свідка ОСОБА_16 , яка присутня на відеозаписах, у зв`язку із чим остання не була допитана безпосередньо у суді під час судового слідства.
Таким чином, враховуючи те, що зазначені вище слідчі дії проведені з порушенням порядку, встановленого КПК України, та з врахуванням положень ч. 4 ст. 95 КПК України суд визнає вищевказані відеозаписи допитів обвинувачених та свідків, недопустимими доказами.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 не визнав свою провину у пред`явленому обвинувачені, оскільки зазначив, що побиття потерпілого він вчинив самостійно, та не бажав настання смерті ОСОБА_13 , а тому визнав свою првину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в судовому засіданні взагалі заперечували свою будь-яку участь у побитті потерпілого.

Втім, суд вважає вищевказані показання обвинувачених надуманими, та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, та протирічать здобутим органами досудового слідства і дослідженим судом доказамта спростовуються показами свідка ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_22 , які викладені вище, висновками проведених у справі судово-медичних експертиз. Вказані пояснення обвинувачених, на думку суду, використовувалися з метою уникнути покарання за вчинене, в якості способу захисту від пред`явленого обвинувачення.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень. Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 умисно збили ОСОБА_24 з ніг. Після цього, заздалегідь приготовленими ними дерев`яними палицями та металевим прутом, а також руками і ногами наносили ОСОБА_13 удари по голові та тулубу. При цьому кожен наніс не менше десяти ударів по голові та тулубу.

Потім обвинувачені відійшли від ОСОБА_13 , який на той час лежав на землі та стогнав. Ці дії свідчать про реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство потерпілого з метою його доведення, спрямованого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , який був живим, підійшли до останнього, який стогнав та лежав на тому ж місці, де його били, стали повторно наносити удари ногами по голові та тулубу ОСОБА_13 , заздалегідь приготованими ними дерев`яними палицями та металевим прутом, доки останній не перестав подавати ознак життя, спичинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 7 лютого 2003 року « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи`для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), суди повинні детально досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Аналізуючи встановлені судом вищевикладені обставини справи свідчать про умисел обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , який спрямований на умисне заподіяння смерті іншій людині, а саме: вбивство ОСОБА_13 , вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку, що провина обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального злочину викладеного у вироку суду доведена та їх дії суд кваліфікує за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, вірно, оскільки вони своїми умисними діями вчинили вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за попередньою змовою групою осіб.
Разом із тим, положення ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Але, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Згідно вимог ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ст.62 Конституції України, п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.
Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності. Законодавець визначає, що вирок суду вирішує питання достовірності обвинувачення, висунутого щодо конкретної особи, по суті. Вирішення цього питання пов`язане із з`ясуванням великого кола питань, які є невід`ємною складовою частиною складу кримінального правопорушення. Лише в результаті судового розгляду і лише за вироком суду особа може бути визнана винною у вчиненні злочину.
Норма статті 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Допитавши обвинувачених, свідків, дослідивши надані сторонами докази, керуючись ст.ст. 22, 23 КПК України щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів й у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно вимог ст. 321 КПК України, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд згідно вимог ст. 337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а також керуючись ст. 373 КПК України, за якою обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про недоведеність стороною обвинувачення факту та наявності обтяжуючої обставини вчинення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злочину в стані алкогольного сп`яніння, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування всіх обставин кримінального правопорушення та доведеності винуватості особи у вчиненні злочину, покладається на сторону обвинувачення.
Суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів вчинення обвинуваченими злочину передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за наявності факту та обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Так, покази свідка ОСОБА_7 про те, що на її думку, за зовнішніми ознаками поведінки обвинувачених під час вчинення злочину, вони знаходились у стані алкогольного сп`яніння, не є доказом, який може самостійно й достовірно підтверджувати факт перебування обвинувачених у стані алкогольного сп`яніння та має лише ймовірний характер, оскільки свідок не має спеціальних знань в цьому питанні та на досудовому слідстві не було проведено судово-медичну експертизу для встановлення факту перебування обвинувачених у стані алкогольного сп`яніння, тобто не було об`єктивно досліджено кров обвинувачених та їх стан будь-яким іншим способом на час вчинення злочину.
Крім того, згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи за № 57 від 25.02.2013 року ОСОБА_11 в період інкромінованих йому діянь і в теперішній час на психічне захворювання, передбачене ст.ст. 19, 20 КК України, не страждав і не страждає, тому він міг та може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Медичних заходів, передбачених ст. 94 КК України, ОСОБА_11 не потребує. Клінічних ознак хронічного алкоголізму у ОСОБА_11 не виявлено. (т. 1 а.с. 135-136)

Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи за № 55 від 25.02.2013 року ОСОБА_12 в період інкромінованих йому діянь і в теперішній час на психічне захворювання, передбачене ст.ст. 19, 20 КК України, не страждав і не страждає, тому він міг та може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Медичних заходів, передбачених ст. 94 КК України, ОСОБА_12 не потребує. Клінічних ознак хронічного алкоголізму у ОСОБА_12 не виявлено. (т. 1 а.с. 139-140)

Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи за № 56 від 25.02.2013 року ОСОБА_10 в період інкромінованих йому діянь і в теперішній час на психічне захворювання, передбачене ст.ст. 19, 20 КК України, не страждав і не страждає, тому він міг та може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Медичних заходів, передбачених ст. 94 КК України, ОСОБА_10 не потребує. Клінічних ознак хронічного алкоголізму у ОСОБА_10 не виявлено. (т. 1 а.с. 143-144)

Беручи до уваги, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях та відсутності належних доказів, що підтверджують стан сп`яніння обвинувачених, а всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, суд прийшов до переконання, що висновок органу досудового слідства про вчинення обвинуваченими злочину в стані алкогольного сп`яніння та визнання вказаної обставини як такої, що обтяжує їх покарання, не ґрунтується на вимогах закону і підлягає виключенню з обвинувачення.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Судом досліджено дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який будучи звільненим від відбування покарання умовно-достроково, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні злочини викладені в даному вироку суду, офіційно не працює, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває,має на утриманні неповнолітню доньку, за місцем проживання характеризується посередньо.
При визначенні обвинуваченому ОСОБА_10 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, що вчинені ним злочини, відносяться, відповідно до ст. 12 КК України, до злочинів середньої та особливо тяжкого ступеню тяжкості, його ролі у вчинених злочинах, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 судом не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання суд визнає рецидив злочинів.
З врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам та цілям його призначення та буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Разом із тим, суд вважає, що ОСОБА_10 на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України має бути звільненим від відбування покарання за ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки даний злочин є злочином середньої тяжкості відповідно до положень ст. 12 КК України, з моменту його вчинення на момент постановлення даного вироку суду пройшло більше ніж 5 років.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_10 був засуджений вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 14.11.2002 року за ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ст. 70КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини майна, яке є його власністю, та на підставі постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.05.2012 року був звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 25 днів.
Враховуючи викладене, остаточне покарання за злочин викладений у даному вироку суду слід призначити за правилами ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_10 після постановлення вищевказаного вироку, але до повного відбуття призначеного покарання вчинив новий злочин, викладений у даному вироку суду, а тому суд до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 слід обчислювати з 14.11.2012 року з моменту його затримання, зарахувавши йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015р.), у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення.

Судом досліджено дані про особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, офіційно не працює, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, не має зареєстрованого та постійного місця проживання.
При визначенні обвинуваченому ОСОБА_11 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, що вчинений ним злочин, відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до особливо тяжких злочинів, його роль у вчиненому злочині, а саме, що саме за його ініціативи розпочався конфлікт між потерпілим ОСОБА_13 і обвинуваченими, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 судом не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання судом, також, не встановлено.
З врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_11 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам та цілям його призначення та буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 слід обчислювати з 11.11.2012 року з моменту його затримання, зарахувавши йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015р.), у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення.

Судом досліджено дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, офіційно не працює, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
При визначенні обвинуваченому ОСОБА_12 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, що вчинений ним злочин, відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його роль у вчиненому злочині, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 судом не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання судом, також, не встановлено.
З врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_12 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам та цілям його призначення та буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 слід обчислювати з 11.11.2012 року з моменту його затримання, зарахувавши йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015р.), у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення.
Судом враховуються положення ч. 5 ст.72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015р.) щодо того, що суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.
Цивільні позови в даному кримінальному провадженні не заявлялись.
Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 374-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним за ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання призначеного за ч. 1 ст. 186 КК України, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 14.11.2002 року і остаточно ОСОБА_10 призначити для відбування, покарання у виді 11 (одинадцяти) років 1(одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 слід обчислювати з 14.11.2012 року з моменту його затримання, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015р.), у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 14.11.2012 року до 15.07.2013 року, з 15.04.2014 року до 04.08.2015 року та з 14.12.2016 року до дня набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований до ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 слід обчислювати з 11.11.2012 року з моменту його затримання, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015р.), у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 11.11.2012 року до 15.07.2013 року, з 15.04.2014 року до 04.08.2015 року та з 14.12.2016 року до дня набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований до ОСОБА_11 , до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015р.), ОСОБА_12 у строк призначеного покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 11.11.2012 року до 15.07.2013 року, з 15.04.2014 року до 04.08.2015 року та з 14.12.2016 року по 17.05.2019р., включно виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Покарання призначене ОСОБА_12 вироком Ірпінського міського суду Київської області від 17.05.2019 року у виді 10 (десяти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі вважати повністю відбутим.
Звільнити ОСОБА_12 з-під варти в залі суду негайно.
Речовий доказ по даному кримінальному провадженню - мобільний телефон марки Самсунг Дуос, ІМЕІ НОМЕР_3 , який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_7 залишити власнику.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, у разі неподання апеляційної скарги.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3