УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 759/12029/19
провадження № 51-5386ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув спільну касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року.
Суть питання
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року відмовлено у задоволені спільного клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у порядку ч. 9 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Не погоджуючись з указаним рішенням слідчого судді ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оскаржили його до апеляційного суду.
Київський апеляційний суд ухвалою від 30 липня 2019 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України відмовив у відкритті апеляційного провадження за спільною апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на зазначену ухвалу слідчого судді, з мотивів того, що відповідно до ст. 309 цього Кодексу згадане судове рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
У спільній касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилаючись на допущені, на їх думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції або вирішити питання для передачі кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної або Великої Палати Верховного Суду.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено частинами 1 та 2 ст. 309 КПК України.
Частиною 3 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як убачається з долучених до спільної касаційної скарги копій судових рішень, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали спільну апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволені їх клопотання про закриття кримінального провадження у порядку ч. 9 ст. 284 КПК України.
Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, з посиланням на ч. 4 ст. 399 КПК України, вирішила відмовити у відкритті провадження за спільною апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
В обґрунтування свого рішення, апеляційний суд зазначив, що оскаржувана ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження у порядку ч. 9 ст. 284 КПК України, не може бути оскаржена в апеляційному порядку, оскільки не входить до переліку ухвал слідчого судді, зазначених в ст. 309 цього Кодексу.
За змістом положень статей 307 і 309 КПК України убачається, що апеляційному оскарженню підлягають, зокрема ухвали слідчого судді, якими відмовлено у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або скарги на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, на підставі пункту 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, тоді як у цій справі слідчий суддя відмовив у задоволенні спільного клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у порядку ч. 9 ст. 284 КПК України.
Таким чином, висновок апеляційного суду про те, що ухвала слідчого судді за наслідком розгляду клопотання про закриття кримінального провадження у порядку ч. 9 ст. 284 КПК України не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, є правильним.
Однак, Верховному Суду належить перевірити чи наявні підстави вважати, що рішення апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, яке було ухвалене у відкритому судовому засіданні, є таким, що прийняте з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону у розумінні ст. 412 КПК України.
Відповідно до ст. 422 КПК України отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.
Такий порядок дій та обмежені строки щодо розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді не передбачає прийняття окремого рішення щодо відкриття апеляційного провадження, однак призначення судового засідання щодо розгляду касаційної скарги формально вказує на початок апеляційного розгляду.
Водночас це не виключає можливість застосування положень ч. 4 ст. 399 КПК України на стадії вирішення питання про призначення судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги.
Згідно з цією нормою суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржено виключно з під підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.
Отже, рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження може бути ухвалено на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку оскарження ухвали слідчого судді при вирішенні питання про призначення судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги на таке рішення.
Разом із тим, якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.
Таке ж рішення суд апеляційної інстанції повинен постановити й у разі, якщо під час апеляційного розгляду в судовому засіданні апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді буде встановлено, що ця скарга подана на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.
Цей висновок ґрунтується на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України.
Однак Київський апеляційний суд, встановивши у судовому засіданні, що призначена до розгляду спільна апеляційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подана на ухвалу слідчого судді, яка відповідно до положень ст. 309 КПК України не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, прийняв рішення про відмову у відкритті провадження.
Таким чином, правильно встановивши, що апеляційна скарга подана на рішення, яке не підлягає оскарженню, суд апеляційної інстанції постановив ухвалу не про закриття апеляційного провадження, а про відмову у відкритті провадження, що на думку Верховного Суду, є порушенням норм КПК України, оскільки ухвалу про відмову у відкритті провадження може постановити лише суддя-доповідач на стадії відкриття апеляційного провадження (призначення апеляційного розгляду).
Однак з огляду на обставини цієї справи Верховний Суд вважає, що це порушення в даному випадку не є істотним, оскільки суд апеляційної суд дійшов правильного висновку про неможливість продовження апеляційного розгляду скарги на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, і постановив рішення, яким, по суті, завершив апеляційне провадження. Скасування такої ухвали в будь-якому разі не призведе до перегляду оскарженого рішення слідчого судді, оскільки при новому розгляді апеляційний суд все одно повинен буде або відмовити у відкритті апеляційного провадження, або закрити його.
При аналогічній ситуації Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в ухвалі від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/18) дійшла висновку про те, що таке порушення судом не є істотним, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про неможливість продовження апеляційного розгляду скарги на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.
З огляду на викладене, не вбачається підстав для передачі кримінального провадження на розгляд Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, як про це порушують питання скаржники, оскільки зазначене вже вирішено вказаною палатою цього суду.
Крім того, що стосується порушеного ОСОБА_4 та ОСОБА_5 питання про передачу до Великої Палати Верховного Суду провадження за їх спільною касаційною скаргою, Верховний Суд вважає за необхідне вказати наступне.
Зі змісту статей 434-1, 434-2 КПК України убачається, що питання про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, може бути вирішено лише після відкриття касаційного провадження.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження.
Отже, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті касаційного провадження за спільною касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , то цей Суд не вбачає підстав для передачі провадження за їх спільною касаційною скаргою на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за спільною касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3