Справа № 199/2607/16-к
УХВАЛА

04 вересня 2019року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000100 від 09.01.2016 відносно ОСОБА_4 за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор ОСОБА_5 заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 1), 3), 4), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України. Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому ОСОБА_4 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи особливу тяжкість злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду. Знаходячись під загрозою застосування тяжкого покарання, ОСОБА_4 , володіючи відомостями щодо свідків сторони обвинувачення, може вплинути на них. Також прокурор вважає, що, беручи до уваги підвищену суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, є ризик перешкоджання останнім здійсненню кримінального провадження, продовження злочинної діяльності.
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 заперечували проти задоволення даного клопотання прокурора, вважаючи, що є всі підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.
Вирішуючи клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів, а також клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, а в задоволенні клопотання захисника суд вважає необхідним відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, відповідно до змісту обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується в умисному здійснені не менше 6 пострілів з пістолету в потерпілого ОСОБА_8 , внаслідок чого останній помер від вогнепальних кульових поранень черевної порожнини та нижніх кінцівок з ушкодженням підлеглих м`яких тканин та судин, з послідуючим розвитком шоку.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, якою передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Даний злочин у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким.
Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
За таких обставин суд вважає, що оскільки на цей час ОСОБА_4 продовжує обвинувачуватися у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, враховуючи те, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченому тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, а також в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
Для відмови в звільненні особи з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки він, володіючи відомостями щодо осіб свідків, які ще не допитані, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3), 4) ч. 1 ст. 177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому.
При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує і ту обставину, що протягом перебування ОСОБА_4 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останнього не надходило.
Досліджуючи клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, суд, враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію обвинуваченого, його майновий та сімейний стан (наявність хворої матері та сина, який є особою з інвалідністю), вважає, що вказані відомості про особу обвинуваченого в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1), 3), 4) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи на цей час не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, не визначався, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 331, 350, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 02.11.2019 включно.
В задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання в частині продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

В той же час, відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», зважаючи на Рішення Конституційного Суду України у справі № 3-208/2018 (2402/18) від 13.06.2019 за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 392 КПК України, учасники судового провадження на ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:

__________ ОСОБА_1 __________ ОСОБА_2 __________ ОСОБА_10 -Почтовик

04.09.2019