Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

24 вересня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого на ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 13 серпня 2019 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_6 про переглядвироку Острозького районного суду Рівненської області від 05 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000305, про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, за нововиявленими обставинами, ?

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 13 серпня 2019 року заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд вирокуОстрозького районного суду Рівненської області від 05 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000305, про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
В поданих апеляційних скаргах засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого покликаються на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. Вказують, що під час постановлення ухвали суд першої інстанції допустив порушення норм кримінального процесуального законодавства щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження щодо нововиявлених обставин.
Вказують як на нововиявлену обставину щодо вироку від 05 квітня 2017 року ? неправильну (помилкову) кваліфікацію дій засудженого за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, оскільки вироком суду, який набрав законної сили 11 липня 2017 року встановлено, що засуджений ОСОБА_6 вчинив дії, направлені на таємне викрадення грошових коштів з салону автомобіля, що належить потерпілій ОСОБА_8 шляхом проникнення в інше приміщення, тобто дії засудженого ОСОБА_6 , на їх думку, повинні кваліфікуватися за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений шляхом проникнення в інше приміщення.
Нововиявленою обставиною засуджений і захисник вважають неправильне зазначення індивідуальних ознак автомобіля потерпілої ОСОБА_8 , зокрема реєстраційного номеру НОМЕР_1 , зазначаючи, що процесуальних документах матеріалів справи органу досудового розслідування щодо засудженого ОСОБА_6 вказано інший реєстраційний номер автомобіля, а саме: автомобіль марки «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Цю обставину засуджений ОСОБА_6 виявив лише перед судовим засіданням 30 липня 2019 року, при повторному детальному вивченні копій матеріалів справи, які засуджений зміг отримати в грудні 2018 року під час перебування в СІЗО м. Києва (куди його було етаповано у зв`язку з розглядом касаційної скарги). Раніше засудженому ОСОБА_6 в наданні копій процесуальних документів було фактично відмовлено Острозьким районним судом Рівненської області , про що він повідомив суд у своїй усній заяві в судовому засіданні 30 липня 2019 року, а також надав письмові докази в судовому засіданні 06 серпня 2019 року.
Просять ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 13 серпня 2019 року скасувати, як незаконну. Вирок Острозького районного суду Рівненської області від 05 квітня 2017 року скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 ПК України у зв`язку з не встановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаністю можливості їх отримати, звільнивши з-під варти останнього в залі суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг засудженого та захисника, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Висновок суду про відсутність підстав для скасування вироку Острозького районного суду Рівненської області від 05 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_6 по доводах, викладених засудженим в заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, є обґрунтованим, належно вмотивованим і його правильність в колегії суддів сумнівів не викликає.
Частиною 2 ст.459 КПК України визначено вичерпний перелік нововиявлених обставин, якими визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
З огляду на вимоги ст.ст. 459, 462 КПК України вбачається, що обов`язковою умовою перегляду вироку за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для перегляду судового рішення, повинні бути абсолютно новими, раніше не відомими слідчим органам і суду, такими, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування; ці юридичні факти, мають знаходитися в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальному провадженні та спростувати, через їх попередню невідомість та істотність, висновки, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами і правильно зазначено, що жодна з вказаних засудженим обставин не є нововиявленою, оскільки були відомі як засудженому, так і судам апеляційної та касаційної інстанцій при відповідному перегляді вироку. Суд, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_6 , на порушення принципу правової визначеності, намагається поставити під сумнів вирок суду в остаточно вирішеній справі за відсутності будь-яких нових обставин суттєвого та вагомого характеру, які не були раніше відомі суду та фактично вимагає від суду здійснити перевірку раніше постановлених остаточних та обов`язкових до виконання судових рішень, надати нову оцінку наявним в справі доказам та перевірити дотримання вимог матеріального і процесуального закону, як на стадії досудового слідства, так і під час судового провадження, тобто вимагає від суду вийти за межі своїх повноважень.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження вироком Острозького районного суду Рівненської області від 05 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання повністю приєднано не відбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 12 березня 2016 року та остаточно призначено покарання у виді чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 11 жовтня 2016 року. Ухвалено зарахувати ОСОБА_6 у порядку ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання з 11 жовтня 2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 залишено без змін до набрання вироком законної сили. Судом вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 11 липня 2017 року вирок Острозького районного суду Рівненської області від 05 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України залишено без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ? без задоволення. Ухвалено абзац четвертий резолютивної частини вироку викласти в такій редакції: На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання від 26 листопада 2015 №838-VIII) зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 11 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2018 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника залишено без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 11 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 в порядку ч.2 ст.433 КПК України змінено: на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VІІІ від 26 листопада 2015 року зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання з 21 червня 2017 року по 11 липня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті судове рішення залишено без змін.
В ході перегляду вироку суду першої інстанції в апеляційному та касаційному порядку не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
У п.40 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03) ЄСПЛ наголошував на тому, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантоване пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Держав. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata ? принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а саме можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
У пунктах 42, 43 свого рішення від 9 червня 2011 року (остаточне від 09 вересня 2011 року ) у справі «Желтяков проти України» (Заява № 4994/04) ЄСПЛ повторює, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Зі змісту заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а саме: неправильна кваліфікація інкримінованого йому злочину і невідповідність, зазначеного в матеріалах кримінального провадження державного реєстраційного номерного знака транспортного засобу потерпілої ОСОБА_8 , фактичному, та його і захисника апеляційних скарг, вбачається, що вони не містять інформації та новоявлених обставин, які визнаються у переліку ч.2 ст.459 КПК України, такими, які доводять неправильність вироку або свідчили б про наявність обставин, які не були та не могли бути відомі під час розгляду вказаного кримінального провадження.
Доводи засудженого та його захисника щодо істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноти та невідповідності висновків суду фактичним обставинам щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення були предметом розгляду в апеляційній та касаційній інстанціях, які не знайшли свого підтвердження.
Покликання засудженого і його захисника, як на нововиявлену обставину, на неправильне зазначення індивідуальних ознак автомобіля потерпілої ОСОБА_8 , зокрема, реєстраційного номера, як правильно зазначено в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, не свідчить про неправильність вироку суду щодо ОСОБА_6 , і не є обставиною, яка підпадає під ознаки ст. 459 КПК України та не може бути підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, а допущені розбіжності (одна літера в реєстраційному номері транспортного засобу) можуть бути виправлені судом в порядку ст. 379 КПК України.
Судом першої інстанції надано належну оцінку доводам ОСОБА_6 щодо моменту виявлення останнім заявлених, на думку засудженого, нововиявлених обставин, з наведенням відповідних мотивів в оскаржуваній ухвалі, з якою погоджується і колегія суддів, оскільки засуджений не навів мотивів про те, що на час розгляду кримінального провадження та перегляду вироку судовими інстанціями судам відповідних інстанцій і йому не було відомо та не могло бути відомо про існування заявлених обставин у даному кримінальному провадженні. Не встановлено таких обставин суттєвого і неспростовного характеру, які б не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення та його перегляді судовими інстанціями, і які самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути, і колегією судів.
Доводи засудженого ОСОБА_6 та його захисника в судовому засіданні апеляційної інстанції щодо фальсифікації доказів слідчим у кримінальному провадженні стосовно засудженого, зокрема, щодо розбіжності в літері на номерному знаку автомобіля потерпілої ОСОБА_8 та невідповідності його показань (як зазначає засуджений «на а.с.23»), що на їх думку вказує на службове підроблення і є підставою для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає необґрунтованими.
За наведеного доводи апеляційних скарг засудженого і захисника про те, що засудженим в його заяві висвітлені обставини, які можна вважати нововиявленими в контексті ст. 459 КПК України, є помилковими, оскільки всі зазначені в заяві засудженого обставини були відомі судовим інстанціям, учасникам судового процесу і були досліджені у сукупності з іншими доказами, яким була надана належна оцінка при ухваленні вироку та його перегляді в апеляційній та касаційній інстанціях.
З огляду на викладене, рішення суду про залишення без задоволення заяви ОСОБА_6 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є законним та обґрунтованим, а тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційних скарг засудженого і захисника, колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 13 серпня 2019 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд вирокуОстрозького районного суду Рівненської області від 05 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000305, про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, за нововиявленими обставинами залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 ? без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3