Ухвала

Іменем України
3 вересня 2019 року

м. Київ
провадження № 51-4300 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2019 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Прилуцького районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості
засуджено за ч. 1 ст. 185 ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та 5 місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Вирішено питання про стягнення матеріальних збитків та витрат на проведення експертизи.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21 вересня 2018 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він на початку червня 2016 року перебуваючи на межі свого господарства та господарства ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, умисно, таємно викрав 2 металеві труби та 2 кутника загальною вартістю 3854 грн. 74 коп..
Крім того, в середині травня 2018 року та в середині червня 2018 року за аналогічних обставин, таємно, повторно викрав металеву трубу «Ду», спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 1023грн. 34 коп.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції зокрема є: невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
У касаційній скарзі прокурор не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
З аналізу ухвали Чернігівського апеляційного суду від 21 вересня 2018 вбачається, що колегією суддів апеляційної інстанції викладено мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановлені ухвали, і положення закону, яким він керувався та зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою.
Зокрема, аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів вірно встановлено, що серед інших альтернативних покарань саме таке покарання за своїм видом та розміром забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України, відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображатиме співмірність злочину і кари, і тільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Як зазначає суд апеляційної інстанції, засуджений викрадав металеві елементи огорожі у своєї сусідки , яка не відразу помітила їх зникнення. Крадіжки вчиняв через складне матеріальне становище, відсутність їжі та засобів до існування.

Злочини, передбачені ч.1 та ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України віднесені до категорії середньої тяжкості.
Потерпіла у суді першої інстанції при обранні виду покарання покладалася на розсуд суду і не просила про позбавлення волі. Більш того, огорожа потерпілої відновлена, засуджений виконував роботи по її відновленню і буде відшкодовувати вартість матеріалів.
Відповідно до довідки характеристики, скарги на засудженого від жителів мікрорайону не надходили, а чутки про антисоціальний спосіб життя не можна брати до уваги тому, що ці обставини, з огляду на положення ст. 91-94 КПК, підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази - відповідній оцінці. Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17, ч. 3 ст. 373 КПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви мають тлумачитися на користь особи.
Засуджений не має судимості, після вчинення крадіжок улітку 2016 року, майже два роки правопорушень не допускав.
Після відмороження пальців обох ніг у лютому 2019 року, ОСОБА_4 ледве пересувається, йому важно підводитися ,ним подані документи до медичної установи для оформлення групи інвалідності.
Як самі злочини, так і особа обвинуваченого не становлять високої суспільної небезпеки.
З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який повністю визнав свою провину, розкаявся, сприяв у розкритті злочинів, перед потерпілою залагодив свою провину, вживає заходів до відшкодування шкоди, має важке захворювання , після вчинення крадіжок минув значний проміжок часу і нових правопорушень він не допускав, приймаючи до відома досудову доповідь органу з питань пробації щодо соціально-психологічної характеристики обвинуваченого, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, прийшов до вірного переконання , що засуджений зможе виправитись без реального відбування покарання з випробуванням в умовах контролю за його поведінкою
Ураховуючи наведені у скарзі доводи та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2019 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3