Справа № 706/522/18
УХВАЛА

06 листопада 2019 року м. Христинівка Черкаської області

Суддя Христинівського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , начальника Христинівського районного сектору з питань пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області подання інспектора Христинівського районного сектору з питань пробації про звільнення від покарання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Христинівки Черкаської області, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, який проживає по АДРЕСА_1 ,
ВСТАНОВИВ:

Вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 05.03.2009 р. ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки та звільнений від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, на підставі п.п. 2, 3, 4 ст.76 КК України на нього покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої системи, повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Заслухавши пояснення начальника Христинівського районного сектору з питань пробації ОСОБА_4 , який підтримав подання, пояснення засудженого ОСОБА_5 , який просив подання задовольнити, думку прокурора ОСОБА_3 про необхідність задоволення подання, дослідивши матеріали за поданням та матеріали особової справи, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України, ст. 165 КВК України підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є закінчення іспитового строку, виконання засудженим покладених на нього обов`язків та невчинення нового злочину.

Судом встановлено, що вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 05.03.2009 р. ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки та звільнений від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, на підставі п.п. 2, 3, 4 ст.76 КК України на нього покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої системи, повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

З наданих матеріалів особової справи № 33/2010 встановлено, що на розгляді Уманського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження від 2011 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України передумовами для звільнення засудженого від відбування покарання є виконання покладених на нього обов`язків і невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину.

При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та відповідно її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ч. 1 ст. 17 КПК України вважається невинуватою.

Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Відсутність у положеннях ч. 3 ст. 75, ч. 1 ст. 78 КК України, ч. 2 ст. 165 КВК України вказівки на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину чи модального слова «може» свідчить, що згадані норми мають імперативний (зобов`язуючий) характер, а тому представник органу з питань пробації після закінчення іспитового строку має право звернутися з поданням про звільнення від відбування покарання.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що ОСОБА_5 виконав покладені на нього судом обов`язки, суд приходить до висновку про задоволення подання та звільнення ОСОБА_5 від призначеного судом покарання.

Керуючись ч.1 ст.78 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 звільнити від покарання, призначеного вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 05.03.2009 року.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1