ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року
м. Київ

справа № 369/2278/18

провадження № 51-2182 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою представника ТОВ «Компанія «Інто Україна» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року, якою йому повернуто подану ним апеляційну скаргу на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2018 року затверджено угоду між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором м. Києва про визнання винуватості.
ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочинів, передбачених:
- ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 205 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн;
- ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 205 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн;
- ч. 2 ст. 205-1 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та/чи адміністративно-господарськими функціями строком на 3 роки.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та/чи адміністративно-господарськими функціями строком на 3 роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та/чи адміністративно-господарськими функціями строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Представник ТОВ «Компанія «Інто Україна» - адвокат ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу.
04 лютого 2019 року ухвалою судді Київського апеляційного суду повернуто представнику ТОВ «Компанія «Інто Україна» - адвокату ОСОБА_6 апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з подання апеляційної скарги особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник ТОВ «Компанія «Інто Україна» - адвокат ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухвалою судді апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги адвокат ОСОБА_6 мотивує тим, що суддя суду апеляційної інстанції, не врахувавши положення ст. 7 КПК України, безпідставно повернув подану ним апеляційну скаргу, оскільки оскаржуване судове рішення стосується інтересів ТОВ «Компанія «Інто Україна», а тому відповідно до норм кримінального процесуального закону вони мають право на апеляційне оскарження.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
Частиною 2 статті 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст. 394 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угоди не може бути укладена.
Положенням ч. 1 ст. 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у його постанові № 5-347 кс 15 від 03 березня 2016 року, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження; і при цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК України.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Як убачається з вироку від 03 квітня 2018 року, суд першої інстанції затвердив угоду, укладену між прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 .
Адвокат ОСОБА_6 , оспорюючи зазначений вирок, вказав на порушення викладеними у ньому обставинами прав, свобод та інтересів ТОВ «Компанія «Інто Україна».
Перевіривши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 та встановивши, що її подано на вирок суду першої інстанції, ухвалений на підставі угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, суддя апеляційного суду зазначив у своєму рішенні про те, що скарга подана особою, яка не має права на оскарження такого вироку.
Представник Товариства в касаційній скарзі, оспорюючи ухвалу судді суду апеляційної інстанції, також указав на порушення прав та інтересів ТОВ «Компанія «Інто Україна»
Проте Суд із зазначеними доводами представника Товариства не погоджується з огляду на те, що рішення суду першої інстанції хоча й містить згадування назви ТОВ «Компанія «Інто Україна», однак стосується виключно обвинуваченого ОСОБА_7 .
При цьому суд першої інстанції не досліджував та не оцінював правомірність діяльності ТОВ «Компанія «Інто Україна», а отже, не вирішував наперед питання про його права, свободи та інтереси й не встановлював преюдиційних фактів щодо нього
З огляду на викладене суддя апеляційного суду, повертаючи апеляційну скаргу, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому обґрунтованих підстав для задоволення касаційної скарги адвоката ОСОБА_6 немає.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу представника ТОВ «Компанія «Інто Україна» - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу судді Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року, якою йому повернуто подану ним апеляційну скаргу на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3