Справа № 573/2273/19
Номер провадження 1-кс/573/878/19
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2019 року м. Білопілля

Слідчий суддя Білопільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Білопільського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, працюючого на посаді комплектувальника товарів у ТОВ «Фруленд Україна», на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інваліда, раніше не судимого,

- запобіжного заходу у виді тримання під вартою,
в с т а н о в и в :
07 грудня 2019 року слідчий Білопільського ВП ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що 04 грудня 2019 року близько 2 години 30 хвилин ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 перебували в дворі багатоповерхового будинку, що по АДРЕСА_2 , де побачили автомобіль «ВАЗ 21104», реєстр. номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 . У цей момент у останніх виник спільний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним автомобілем.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним автомобілем, ОСОБА_7 підійшов до автомобіля, відкрив передні пасажирські дверцята, що були не замкнені, та проник до салону автомобіля, де побачив, що ключ знаходиться в замку запалення. Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 відкотили автомобіль з двору на дорогу з твердим покриттям по АДРЕСА_2 , де ОСОБА_8 сів за кермо і завів двигун автомобіля. ОСОБА_9 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_7 сів на заднє сидіння автомобіля, після чого поїхали з м. Білопілля вздовж вул. Ч. Перепелиці, а ОСОБА_5 і ОСОБА_10 побігли в напрямку стадіону ім. Ю. Білонога, що по вул. Соборній, у м. Білопілля.

Таким чином ОСОБА_5 умисно за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 незаконно заволоділи зазначеним автомобілем.

Вказані відомості внесені до ЄРДР 04 грудня 2019 року за №0000622 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

06 грудня 2019 року о 18 годині 16 хвилин ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

На існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків слідчий зазначив те, що на даний час в Конотопському міськрайоному суді Сумської області розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України, що свідчить про схильність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень. ОСОБА_5 , інші підозрювані, потерпілий проживають в одному населеному пункті, а саме: у м. Білопілля, показання підозрюваних різняться, а тому в разі застосування відносно ОСОБА_5 менш обтяжливого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній матиме можливість незаконно впливати на потерпілого та підозрюваних, що може суттєво вплинути на повноту та об`єктивність досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

У ході досудового розслідування відносно ОСОБА_5 зібрано достатньо доказів, які свідчать про вчинення ним тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, негативної репутації, відсутності роботи та сталих соціальних зв`язків, встановленому ризику неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 , прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримали.
Підозрюваний ОСОБА_5 свою винуватість за пред`явленою підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, не визнав взагалі, пояснив, що він навпаки відмовляв інших осіб від вчинення злочину. Проти задоволення клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував, просив обрати більш м`який запобіжний захід.
Захисник ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конституції України та п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як за вмотивованим рішенням суду і на підставах та в порядку, встановлених законом.

Як вбачається зі статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Щодо поняття «обґрунтована підозра» суд, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує позицію ЄСПЛ, відображену в п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року в справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення та в п. 32 рішення в справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, згідно з якою вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, пред`явлена ОСОБА_5 підозра за ч. 2 ст. 289 КК України має місце та підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, зокрема:
- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 04 грудня 2019 року;
- протоколами проведення слідчого експерименту з підозрюваними ОСОБА_7 , ОСОБА_8 із застосуванням технічних засобів фіксування від 06 грудня 2019 року, відповідно до яких останні розказали та показали на місці як вони разом з ОСОБА_5 та іншими особами заволоділи автомобілем;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 05 грудня 2019 року, згідно з яким останній розказав про обставини вчинення злочину і що в цьому брав безпосередню участь ОСОБА_5 .

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме: питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів приходить до висновку, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.
У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» наголошується, що суди при розгляді справ застосовують Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Чахла проти Сполученого Королівства» зазначено, що будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки у відповідності з основними процесуальними нормами національного права, але також відповідати меті ст. 5 Конвенції, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі.
Суд звертає увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Ніколова проти Болгарії»).
Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя також не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку. У цьому контексті мають враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, соціальні зв`язки, його майновий стан і зв`язки з державою, а також міжнародні контакти (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії», від 26 січня 1993 року, п. 33).
Так, обставини та докази, на які посилається слідчий і прокурор у клопотанні (тяжкість покарання за даним злочином, наявність кримінального провадження, яке розглядається в іншому суді, вірогідна майбутня протиправна поведінка) не дають суду достатніх беззаперечних підстав вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, і негативно вплинути на хід розслідування кримінального провадження.
У той же час, для встановлення істини по справі з огляду на важливість показань підозрюваних у даному кримінальному провадженні, які проживають в одному з ОСОБА_5 населеному пункті, слідчий суддя погоджується зі слідчим та прокурором у тому, що існують достатні підстави вважати, що існує ризик незаконного впливу підозрюваного на інших підозрюваних та потерпілого.
При цьому слідчий суддя критично ставиться до твердження слідчого та прокурора, що запобігти цьому ризику можна лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу, а саме: тримання під вартою.
У даному випадку слід брати до уваги те, що відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При цьому слідчий суддя враховує, що в судовому засіданні було встановлено і не заперечувалося самим слідчим і прокурором, що підозрюваний ОСОБА_5 працює, проживає з батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Враховуючи наведені вище обставини, з урахуванням наявного в ОСОБА_5 постійного місця проживання разом з батьками, що свідчіть про міцність соціальних зв`язків останнього за місцем проживання, приймаючи до уваги презумпцію невинуватості обвинуваченого, а також недоведеність прокурором обставин, які свідчать про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, слідчий суддя вважає за можливе обрати підозрюваному запобіжний захід більш м`який, ніж тримання під вартою, а саме: запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
При цьому слідчий суддя також вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 194, 369-372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Клопотання старшого слідчого Білопільського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю (браслету) та покласти на нього наступні обов`язки:
1) прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це;
2) заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком прибуття до слідчого, прокурора, суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання чи перебування;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон (у разі їх наявності);
5) утримуватись від спілкування із підозрюваними, потерпілим та свідками в кримінальному провадженні.
Строк дії покладених на ОСОБА_5 обов`язків, домашнього арешту визначити терміном на два місяці з дня постановлення даної ухвали, але в межах строку досудового розслідування.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою під час перебування під домашнім арештом мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням підозрюваним ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту під час досудового розслідування покласти на слідчого Білопільського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 .
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя