ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2405/19 Справа № 205/9017/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
23 вересня 2019 року м. Дніпро
23 вересня 2019 року було розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_3 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2019 року щодо:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води, Дніпропетровської області, громадянина України, пенсіонера, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину 2001 року народження, є інвалідом третьої групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк в 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових речовин, на початку вересня 2015 року, перебуваючи у м. Дніпропетровську, діючи за вказівкою невстановленої слідством особи, на транспортному засобі - моторолері «Кімко», прослідував до ділянки лісосмуги, яка розташована впродовж автотраси Н-08 (сполученням «Дніпропетровськ-Запоріжжя»), а саме, за географічними координатами: N48.296852, Е34.996856, де у схованці, яка була створена невстановленою особою за невстановлених обставин у поглибленні землі під частиною автомобільного бампера, ОСОБА_4 забрав поліетиленовий пакет, у якому знаходилась вибухова речовина - пластид, у кількості 11 брикетів вагою 10 кг. з 5 детонаторами та бойові припаси - гранату «Ф-1» та гранату «РГД-5» з 2 запалами УЗРГМ-2. Вказаний пакет ОСОБА_4 помістив до власної сумки, яку в подальшому перемістив за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_3 .
09.09.2015 року ОСОБА_4 поклав вказану сумку, у якій знаходився отриманий за вищевказаних обставинах пакет, до транспортного засобу, а саме, до корзини моторолера «Кімко», перемістив її до подвір`я за адресою: будинок АДРЕСА_4 , слідуючи до свого знайомого - ОСОБА_5 , який проживає за вказаною адресою. Прибувши до зазначеного місця, ОСОБА_4 розмістив моторолер у подвір`ї вказаного будинку, при цьому ОСОБА_5 не був обізнаний про вміст сумки ОСОБА_4 , яка знаходилась у вказаному моторолері. Після цього, ОСОБА_4 знаходився разом з ОСОБА_5 напроти моторолера у подвір`ї. У цей час доступу до подвір`я та до моторолера «Кімко» з особистими речами ОСОБА_4 ніхто не мав. 09.09.2015 року під час проведення огляду місця події - подвір`я житлового будинку АДРЕСА_4 , співробітниками УСБУ у Дніпропетровській області з особистих речей ОСОБА_4 , які знаходились у вищевказаному моторолері, було вилучено вибухову речовину - пластид, у кількості 11 брикетів вагою 10 кг. з 5 детонаторами та бойові припаси - гранату «Ф-1» та гранату «РГД-5» з 2 запалами УЗРГМ-2, які ОСОБА_4 за вищевикладених обставин придбав без передбаченого законом дозволу, після чого носив та зберігав при собі.
Розглянувши вказану апеляційну скаргу, колегія суддів постановила вирок, яким апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_3 - задоволено частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2019 року щодо ОСОБА_4 , в частині призначеного покарання - скасовано.

Ухвалено новий вирок, яким призначено ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання відраховано з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

З вказаним рішенням суду не згоден, виходячи з наступного.
Вважаю за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Крім цього наголошую, що відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В апеляційному суді ОСОБА_4 пояснив, що він після подій в Україні 2013-2014 років став проводити роботу по визволенню, обміну полонених українських воїнів, заручників, поверненню їх в Україну. Вказаний факт підтвердив копією припису від 11.08.2014 року (а.с. 32).
Його діяльність по визволенню полонених була відомою спецслужбам обох сторін, які відповідно неодноразово пропонували йому працювати в інтересах відповідних спецслужб. Але з цим пропозиціями він не погодився, тому вважає, що вказана відмова стала провокацією проти нього та фальсифікацією даної справи. Зазначив, що його шантажували сином.
Вказаний довід ОСОБА_4 , як і інші його пояснення щодо незгоди з обвинуваченням, необхідно було ретельно перевірити та надати кваліфіковану оцінку. Докази повинні бути перевірені на їх належність, допустимість та достатність.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Хочу наголосити, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідати вимогам ст.ст. 65-67 КК України.
На мою думку, районний суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 діяння, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який судимості не має, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, натомість періодично знаходиться на лікуванні у неврологічному відділенні з діагнозом енцефалопатія складного генезу дисциркуляторная, посттравматична - ЗЧМТ 1986, 1987 р. контузія головного мозку, є пенсіонером, являється інвалідом 3 групи, має статус учасника бойових дій в ДРА, позитивно характеризується, має бойові нагороди: орден Червоної зірки, медаль За відвагу, медаль За заслуги в боротьбі з міжнародним тероризмом та інші. Має на утриманні батьків похилого віку.
Зазначені травми та контузію він отримав під час виконання бойових завдань в ДРА.
На мою думку з урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України.
Тому вважаю, що вирок суду першої інстанції, необхідно було залишити без змін.
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Зазначаю, що не повинно бути спрощенного підходу до судового розгляду незалежно від його стадії, в зв`язку з чим висловлюю окрему думку.
23.09.2019р.
Суддя Дніпровського
апеляційного суду ОСОБА_6