21.11.2019
Справа № 642/6498/19
Провадження№1-кп/642/832/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125, ч.1 ст.125, ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду знаходиться зазначена кримінальна справа.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У судовому засіданні прокурор просив продовжити строки застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 , що тримається під вартою, строк якого закінчується.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність прокурором наявності ризиків відносно обвинуваченого.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, беручи до уваги те, що обставини, які послугували підставою для обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, та які були встановлені попередньо, на даний час мають місце і не змінились.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
На даний час є наявними ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України: а саме : 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити.
Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який, обраний відносно ОСОБА_4 ..
Запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, приймаючи до уваги, що судовий розгляд даного обвинувального акту триває, а також, що на цей час у суду немає підстав вважати відсутніми ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку, що обраний відносно них запобіжний захід слід продовжити ще на 60 діб.
Керуючись ст. ст. 331, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ Харківський слідчий ізолятор, обраний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити строком на 60-днів, до 19 січня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя : ОСОБА_1