Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 479/879/17
Провадження № 1-кп/475/83/19
У Х В А Л А
Іменем України
07.08.2019смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їх захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000074 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_13 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України ,

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2019 р. з Миколаївського апеляційного суду до Доманівського районного суду Миколаївської області надійшов на розгляд обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000074 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_13 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України.

11 березня 2019 р. ухвалене рішення про призначення підготовчого судового засідання на 27 березня 2019 р., яке неодноразово відкладалося через неможливість явки всіх учасників у судове засідання, востаннє до 07 серпня 2019 р.

У підготовче судове засідання потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не з`явилися, у письмових заявах просили судовий розгляд проводити без їх участі.

Заслухавши думку учасників, які вважали за можливе провести підготовче судове засідання без участі потерпілих, суд провів підготовче судове засідання в їх відсутність.

У ході підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 вважав можливим призначення кримінального провадження до судового розгляду, посилаючись на відсутність для цього перешкод та відповідність обвинувального акта вимогам КПК України.

Захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 заявили клопотання про повернення обвинувального акта прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

У клопотанні захисник ОСОБА_9 посилався на те, що в обвинуваченні його підзахисного ОСОБА_4 не конкретизований предмет, спеціально пристосований для спричинення тілесних ушкоджень, яким його підзахисний нібито вчиняв хуліганські дії, тобто не викладене формулювання обвинувачення згідно конкретних фактично встановлених обставин на підтвердження обвинувачення за ч.4 ст.296 КК України.

Захисник ОСОБА_10 посилався у клопотанні про повернення обвинувального акта на невідповідність його вимогам ст.291 КПК України, зокрема на неконкретизованість дій його підзахисного ОСОБА_5 при вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, що порушує його право на захист, оскільки перешкоджає якісне його здійснення. Також в обвинувальному акті зазначено про відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючої обставини: вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою. Зазначення пом`якшуючих та обтяжуючих обставин без конкретизації відносно обвинувачених також є істотною невідповідністю обвинувального акта вимогам закону.

Їх підзахисні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_11 підтримали клопотання захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Підсудні ОСОБА_13 , ОСОБА_8 поклалися на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до висновку про неможливість призначення провадження до судового розгляду та необхідність повернення обвинувального акта прокурору через його невідповідність вимогам закону.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

При цьому у кримінальному процесі під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до вимог п. 3 (а) ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною радою України, та практикою Європейського суду з прав людини, обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Вимоги ст. 348 КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення.

Таким чином, висунуте особі обвинувачення має бути зрозумілим, як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, суд повинен виходити з описання складів злочинів у диспозиціях статтей Кримінального кодексу України, за якими особи притягуються до кримінальної відповідальності, та вимагати від прокурорів викладу в обвинувальному акті тих обставин злочину, які підлягають обов`язковому встановленню.

Обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені між собою, в т.ч. формулювання обвинувачення.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

У Постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року 5-328кс16 суд звернув увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Тобто, фактичні обставини кримінального правопорушення в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Об`єктивна сторона складу злочину - це зовнішній прояв злочинного посягання, що включає суспільно небезпечне і протиправне діяння, вчинене у певний час, визначеним способом, із застосуванням конкретних засобів, з настанням суспільно небезпечних наслідків. Особливе значення об`єктивної сторони складу злочину в теорії та судовій практиці обумовлене тим, що вона структурно входить в основу кримінальної відповідальності, визначає її межі, є умовою правильної кваліфікації та розмежування суміжних складів злочинів, а також елементи об`єктивної сторони складу злочину конструюють диспозицію кримінально-правової норми.

Відповідно до частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обвинувальний акт, складений слідчим Кривоозерського ВП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_17 , затверджений начальником Кривоозерського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_18 30.09.2017 р., за яким ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України; ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України, не відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України, а саме п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, яке прокурор вважає доведеним. Також обвинувальний акт не відповідає кримінальному закону щодо визначення обставин, що обтяжують покарання обвинуваченим.

Так, обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_13 , крім цього, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Згідно роз`яснень у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22 грудня 2006 р. № 10 при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, знищенням чи пошкодженням майна, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла (п.5 зазначеної Постанови).

Формулюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, які прокурор вважає встановленими, прокурор не сформулював наслідки вчиненого злочину, а послався на докази - висновки судово-медичних експертиз.

Викладені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення за ознаками ч.4 ст.296 КК України усім обвинуваченим зазначене ідентичним, тобто не містить розмежування та конкретизацію дій кожного учасника під час скоєння злочину, причинно-наслідкового зв`язку між діями конкретного учасника з наслідками, що настали саме в результаті його дій.

При цьому в обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 включені наслідки у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , у завданні якого вони не обвинувачуються.

При викладенні обставин скоєння злочину та формулюванні обвинувачення прокурором недотримані положення пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22 грудня 2006 р. № 10, згідно з якими кваліфікуюча ознака хуліганства, як застосування спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Поняття спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень предмета розкрите у п.11 зазначеної Постанови.

При формулюванні обвинувачення усім обвинуваченим не конкретизовані фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, на підтвердження зазначеної кваліфікуючої ознаки хуліганства.

Також слушними є посилання захисника ОСОБА_10 про недопустимість узагальнення наявності/відсутності обтяжуючих, пом`якшуючих відповідальність обставин усім обвинуваченим без їх конкретизації стосовно кожного обвинуваченого.

З викладених обставин та формулювання обвинувачення вбачається, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за попередньою змовою групою осіб, при цьому всупереч положенням ч.4 ст.67 КК України кваліфікуюча ознака вчинення злочину групою осіб безпідставно зазначена як обтяжуюча обставина та не зазначена як кваліфікуюча ознака.

В обвинувальному акті при викладенні обставин прокурором розкрита сутність доказів обвинувачення зазначені висновки проведених у ході досудового розслідування експертиз, що до початку судового розгляду кримінального провадження по суті фактично ставить вже най цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 ст.8, ч. 5 ст.9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини в п. 87 рішенні по справі "Салов проти України" від 06.09.2005 року (статус остаточного набрало 06.12.2005 року), в якій були встановлені порушення статті 6 Конвенції та визначив, що принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу. Крім того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєве більш невигідне становище порівняно з іншою стороною.

Вказане порушення та невідповідність вимогам процесуального законодавства в обвинувальному акті під час підготовчого засідання виправити не вбачається можливим.

За таких обставин суд приходить до висновку про існування перешкод для призначення обвинувального акта до судового розгляду, які порушують право обвинувачених на захист, що гарантується кожній особі приписами п.«с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст.20 КПК України.

Зазначене є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.291, ст.314 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000074 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_13 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Доманівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя : ОСОБА_1