Справа № 595/1054/19
Провадження № 1-кп/603/107/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" серпня 2019 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000063 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2019 року,
про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та проживаючої за адресом: АДРЕСА_1 , освіти середньої, не працюючої, розлученої, на утриманні троє малолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 357 КК України, ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
18 січня 2019 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) у ОСОБА_3 під час перебування у приміщенні житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 , виник злочинний намір спрямований на викрадення чужого майна, а саме: банківської карточки для виплат АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , яка знаходилась у кишені куртки на вішаку в коридорному приміщенні та на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці с. Передмістя Бучацького району та являється її особистим документом.
Реалізовуючи свій злочинний намір та доводячи його до логічного завершення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, 18 січня 2019 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_3 , діючи умисно, бажаючи заволодіти неналежним їй особистим документом ОСОБА_5 та в подальшому використовувати його для власних потреб, тобто переслідуючи корисливі мотиви і мету, ОСОБА_3 переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, тобто діючи таємно, підійшла до куртки, яка знаходилась на вішаку у коридорному приміщенні будинку та протягнувши свою руку у зовнішню кишеню даної куртки витягнула звідти особистий документ ОСОБА_5 , а саме її банківську карточку для виплат АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , отримавши при цьому можливість володіти, користуватись та розпоряджатись нею.
Окрім цього, 07 лютого 2019 року близько 13 год 25 хв ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та знаючи про те, що на рахунку банківської карточки для виплат відділення АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 можуть знаходитись грошові кошти та знаючи пін-код до неї, оскільки раніше допомагала ОСОБА_5 отримувати кошти з банкомату за допомогою цієї банківської картки, підійшла до банкомату відділення АТ КБ «ПриватБанк», який знаходиться в м. Бучач по вул. Галицька, 49, та вклавши у нього вищевказану банківську картку та перевіривши стан рахунку на даній картці та провівши операцію «зняття коштів» зняла із банківської карточки для виплат відділення АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 7 тисяч гривень.
У подальшому, ОСОБА_3 діючи з єдиним злочинним наміром, спрямованим на заволодіння грошовими коштами, умисно, маючи у своєму користуванні банківську карточку для виплат відділення АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , протягом трьох днів, а саме 07 лютого 2019 року, 08 лютого 2019 року та 09 лютого 2019 року, перебуваючи в мережі Інтернет під час азартної комп`ютерної ігри «Book-Fra» за допомогою банківської карточки перерахувала на рахунок вищевказаної ігри грошові кошти на загальну суму 424 гривні 46 копійок, які знаходились на банківській карточці ОСОБА_5 .
Даним протиправним діянням, яке виразилось у знятті грошових коштів із банківської карточки для виплат відділення АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 7 424 гривні 46 копійок.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_3 своїми діями вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст.357 КК України таємне викрадення офіційного документа, а також кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка)
07.08.2019 року між потерпілою ОСОБА_5 з одного боку та обвинуваченою ОСОБА_3 , з іншого боку на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України укладена угода про примирення.
Згідно вказаної угоди обвинувачена ОСОБА_3 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 357 КК України та ч. 1 ст. 185 КК України, в обсязі обвинувачення. Також, вказаною угодою сторони погодили покарання:
-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.;
-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Окрім цього в угоді погодили, що остаточне покарання ОСОБА_3 буде призначено з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, а саме шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням та остаточне покарання буде визначатися у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складатиме 850 грн.
Також, в угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , обвинувачена ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 , кожний окремо, угоду про примирення підтримали та просили її затвердити.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить із завдання суду об`єктивно перевірити відповідність укладеної угоди про примирення вимогам закону та з`ясувати наявність підстав для твердження про винуватість обвинуваченого.
Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості та передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.
За змістом угоди, яку було надано до суду з обвинувальним актом, вбачається, що вона відповідає вимогам закону, а саме приписам ст. 471 КПК України, оскільки в ній зазначено сторони укладення угоди, а саме обвинуваченої ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_5 , формулювання обвинувачення, правова кваліфікація дій ОСОБА_3 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, також узгоджене покарання у виді штрафу та згода сторін на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу та наслідки невиконання угоди.
Слід зазначити, що узгоджене сторонами покарання у виді 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, що складає 850 грн., відповідає загальним правилам призначення покарань, передбачених кримінальним законом.
Судом також з`ясовано, що ОСОБА_3 цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Отже судом з`ясовано, що обвинувачена усвідомлює свої права, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до неї застосовано, а також суд переконався, що укладення угоди є добровільним.
Крім того, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , а узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.
Підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачених положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку про можливість затвердження укладеної 06.08.2019 року угоди про примирення та призначає ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов до обвинуваченої не пред`являвся.
Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.
Матеріальна шкода, завдана ОСОБА_3 на загальну суму 7424 грн 46 коп обвинуваченою ОСОБА_3 відшкодована в повному обсязі.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись п. 1 ч.3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення, укладену 06 серпня 2019 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0000063, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2019 року.
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 357 КК України та ч. 1 ст. 185 КК України призначивши їй узгоджене сторонами угоди про примирення від 06 серпня 2019 року покарання:
-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.;
-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Речові докази: банківська карточка для виплат відділення АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка поміщена у сейф-пакет експертної служби №1124680 та передана на зберігання в камеру зберігання речових доказів Бучацького відділення поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1