Справа № 308/8906/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03.12.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп /4806/876/19, за апеляційними скаргами, які подали обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :
ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2019 відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу та продовжено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 . громадянину України, українцю, не одруженому, тимчасово не працюючому, раніше судимому відповідно до вироку Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2016 за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 цього Кодексу та встановленням іспитового строку на 3 роки,
обвинуваченому за ч. 2 ст. 186 КК України строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 23.12.2019 включно.

В ухвалі суду вказується на те, що встановлений при обранні ОСОБА_6 ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду не зменшився та виправдовує тримання його під вартою, а наведені в клопотанні обставини перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії ухвали про тримання ОСОБА_6 під вартою. При цьому, зазначається, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід із урахуванням його тривалості у співвідношенні з тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, конкретними підставами та метою його застосування. Тому, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, те, що на даний час судовий розгляд ще не закінчено, а також передбачені ст. 177 КПК України ризики, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим, продовжив ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:
- обвинувачений ОСОБА_8 вказує на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим щодо нього. Вважає, що для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання передбаченим ст. 177 КПК України ризикам достатнім буде застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Стверджує, що від органу досудового розслідування та суду не ухилявся й таких намірів не має, а також не може й не буде будь-яким чином впливати на потерпілого та свідків. Зазначає, що під час досудового розслідування він визнав вину в учиненні злочину під тиском правоохоронців, а перебування його під вартою не відповідає європейським нормам та погіршує його стан здоров`я. Просить змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт із застосування електронних засобів контролю;
- захисник ОСОБА_7 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Посилається на те, що, приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою виключно з мотивів тяжкості злочину, незавершеності судового розгляду та формального твердження про існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, суд першої інстанції не навів конкретних фактів, які б свідчили про ухиляння ОСОБА_6 від слідства та суду, вплив на свідків та невиконання покладених на нього обов`язків. Разом із тим, зазначає, що судом не досліджувались обставини, які відповідно до ст. 150 КПК України мають бути враховані при обранні запобіжного заходу (вік підозрюваного, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, місце проживання), а також не дана належна оцінка соціальним зв`язкам ОСОБА_6 .. Посилається і на те, що судом не враховано способу життя обвинуваченого, те, що раніше він не ухилявся від слідства та суду чи виконання судових рішень, не вчиняв злочинів проти правосуддя. Стверджує, що більшість висновків суду ґрунтуються на припущеннях, а не на доказах у кримінальному провадженні. Також указує на те, що прокурором не доведено того, що, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, ОСОБА_6 буде переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду чи перешкоджати кримінальному провадженню. Просить ухвалу скасувати та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду : обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги й просили їх задовольнити; прокурора ОСОБА_5 , який судове рішення вважає законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що обставини вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 , його тяжкість, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може ухилятися від явки до суду та виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати встановленню істини у справі, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлений при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу ризик переховування його від органів досудового розслідування та суду не зменшився та виправдовує тримання його під вартою, а наведені у клопотанні обставини перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії ухвали про тримання ОСОБА_6 під вартою.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд враховує і те, що під час досудового розслідування кримінального провадження ОСОБА_6 переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим, відповідно до постанови від 07.09.2019 оголошувався у розшук, про що свідчать відомості, які містяться в розділі ІІ доданого до обвинувального акту Реєстру матеріалів досудового розслідування (а. к. п. 6), а також те, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, і при цьому, обвинувачується у вчиненні злочину, який мав місце 20.06.2016, тобто майже через два місця після ухвалення щодо нього Ужгородським міськрайонним судом вироку від 28.04.2016 за вчинення аналогічного злочину, яким його звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_6 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на теперішній час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, конкретними підставами та метою його застосування, у зв`язку з чим, висновок суду про те, що менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, - колегія суддів також вважає обґрунтованим і таким, що узгоджується з матеріалами та обставинами кримінального провадження.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим, так як для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання передбаченим ст. 177 КПК України ризикам достатнім буде застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не ухилявся від органу досудового розслідування та суду, не знайшли свого підтвердження та спростовуються фактом оголошення його 07.09.2016 у розшук.
Як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не має намірів ухилятися від суду, а також не може й не буде будь-яким чином впливати на потерпілого та свідків.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що під час досудового розслідування він визнав вину в учиненні злочину під тиском правоохоронців, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі відповідно до вимог КПК України не являються предметом розгляду при вирішенні питання про застосування чи продовження особі запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що перебування обвинуваченого під вартою не відповідає європейським нормам та погіршує його стан здоров`я, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й, відповідно, не спростовують висновків суду першої інстанції про доцільність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою та не свідчать про неможливість його тримання під вартою.
Із вищенаведених підстав, як такі, що не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , про те, що більшість висновків суду ґрунтуються на припущеннях, а не на доказах у кримінальному провадженні, а також про те, що прокурором не доведено того, що, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, ОСОБА_6 буде переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду чи перешкоджати кримінальному провадженню.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження та не свідчать про незаконність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, - апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги захисника про те, що: приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою виключно з мотивів тяжкості злочину, незавершеності судового розгляду та формального твердження про існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, суд першої інстанції не навів конкретних фактів, які б свідчили про ухиляння ОСОБА_6 від слідства та суду, вплив на свідків та невиконання покладених на нього обов`язків; судом не досліджувались обставини, які відповідно до ст. 150 КПК України мають бути враховані при обранні запобіжного заходу (вік підозрюваного, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, місце проживання), а також не дана належна оцінка соціальним зв`язкам ОСОБА_6 ; судом не враховано способу життя обвинуваченого, те, що раніше він не ухилявся від слідства та суду чи виконання судових рішень, не вчиняв злочинів проти правосуддя.
Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного та продовжив строк його тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 23 грудня 2019 року.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги, доводи яких не знайшли свого підтвердження, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не вказувала.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги, які подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2019, якою відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу й продовжено обвинуваченому за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23.12.2019, включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :