ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/546/19 Справа № 211/459/17-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000590, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В-Павлівка Новобузького району Миколаївської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та звільненого від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, -

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 3400 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження за наступних обставин.
ОСОБА_6 29 жовтня 2015 року приблизно об 11 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «М-2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Південної, з боку буд. 74 по вул. Південній в напрямку вул. Магістральної в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, швидкість його руху була приблизно 10 кілометрів на годину.
В цей час по проїзній частині вул. Апостолівської з боку вул. Ковровської в напрямку вул. Щоголева в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу рухався автомобіль «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , швидкість його руху була близько 60 кілометрів на годину.
Водій ОСОБА_6 , наближаючись до нерегульованого перехрестя повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); 16.11 і дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України.
Однак ОСОБА_6 , діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, шляхом не надання переваги в русі водієві автомобілю «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 16.11 і дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
- «1.5. … бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні … загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;
- «16.11 На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.»;
- «Дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі».
В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «М-2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України та не надав переваги в русі автомобілю «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , внаслідок чого відбулося зіткнення даних транспортних засобів.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобілю «М-2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому внутрішньої щиколотки без зміщення лівого гомілковостопного суглобу, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесним ушкодженням за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби.
Між порушенням водієм ОСОБА_6 вимог п. 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілій ОСОБА_7 , є прямий причинний зв`язок.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що досудовим розслідуванням спотворені обставини ДТП, а саме незаконне визнання органом досудового розслідування даного перехрестя нерівнозначним та не врахування обмеженої оглядовості знаку 2.1 Дати дорогу з салону а/м АЗЛК-2140. Також вказує, що судом першої інстанції прийнято до уваги покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та відкинуті покази потерпілої ОСОБА_7 і свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Апелянт вважає, що висновки АТЕ № 19/10.1-197 від 13 грудня 2016 року та пояснення експерта ОСОБА_15 не відповідають методиці проведення автотехнічних досліджень та фактичним обставинам ДТП. Вказує, що йому не було надано можливості заявити відвід експерту, призначеному слідчим, поставити додаткові питання автотехніку, пропонувати для дослідження свій варіант обставин ДТП, а також ніяким документом, на думку обвинуваченого, не пояснюється: який варіант обставин ДТП прийнятий органом досудового розслідування для обвинувачення, правову підставу притягнення тільки ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, хоча в висновках АТЕ НДЕКЦ встановлений причинний зв`язок між неналежними діями водія ОСОБА_16 та наслідками ДТП.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просить вирок суду змінити, зазначити в мотивувальній частині вироку про дослідження судово-медичних експертиз ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд в порушення вимог ст. 384 КПК України хоча і дослідив у судовому засіданні висновки судово-медичних експертиз, проте не зазначив про це у мотивувальній частині вироку.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд у вироку навів покази інших учасників руху, свідків та експерта не давши ним вичерпного аналізу та не взявши них до уваги, що істотно вплинуло на його висновки. Вказує, що неповнота судового розгляду визначається в тому, що винуватість водія ОСОБА_6 встановлена в основному висновками АТЕ, які по деяким важливим моментам є сумнівними, а клопотання про проведення повторної експертизи, яке було заявлено стороною захисту, не було задоволено. Зазначає, що в вироку суду не вказано та не аргументовано, чому суд порахував, що на даному перехресті водій ОСОБА_6 повинен був надати ОСОБА_11 дорогу, якщо при наявності асфальтного покриття на проїзних частинах, ніякого знаку Головна дорога на вул. Старих Більшовиків встановлено не було.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілої та з підстав, зазначених у скаргах, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні доводам своєї апеляційної скарги і просив вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просив її задовольнити, а вирок суду змінити.
Потерпіла ОСОБА_7 вважала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого обгрунтованими і просила їх задовольнити.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка, тому доводи обвинуваченого та потерпілої в цій частині є необґрунтованими.
В суді І інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_6 вину не визнав і пояснив, що він під`їхав до перехрестя, зменшив швидкість, зупинився, потім виїхав на перехрестя та побачив, що несеться білий автомобіль та відбувся удар. Ніяких дорожніх знаків він не бачив, дорожній знак «Дати дорогу» був на стовпі, але його закривало дерево. Вважає винним у ДТП водія автомобіля Рено, але апеляційний суд вважає, що версія обвинуваченого про його невинуватість у вчиненні злочину належним чином перевірена судом і спростовуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду.
Так, потерпіла ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді пояснила, що обвинувачений є її батьком. Коли вони виїхали на перехрестя вулиць, батько повернувся направо та наліво, почали рухатися і на середині перехрестя боковим зором вона побачила великий білий автомобіль. Удар вона не почула, прийшла до тями, коли вже почали кричати. Зазначила, що вона слідкувала за дорогою, знаку не бачила. Водійського посвідчення не має.
Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснила, що вона бачила події ДТП, вона їхала з чоловіком та дитиною по головній дорозі з середньою швидкістю, а автомобіль ОСОБА_6 виїхав їм назустріч та на перехресті сталося зіткнення. Зі сторони Москвича по другорядній дорозі стоїть знак «Дати дорогу» на висоті десь 4 метри.
Свідок ОСОБА_11 також в суді першої інстанції пояснив, що керував автомобілем «Рено Трафік», вони рухалися у відповідності до вимог ПДР зі швидкістю 60 км/год, справа від нього виїхав автомобіль Москвич, метрів за 10-15 він його побачив. Він загальмував, сталося ДТП. Зі сторони Москвича стояв дорожній знак «Дати дорогу», Москвич перед перехрестям не зупинявся. По ходу його руху був знак «Головна дорога». З другорядної дороги на головну дорогу нічого не загороджувало огляд.
З висновку експерта № 19/10.1-197 від 13 грудня 2016 року (а.с.126-131) згідно варіантів механізму ДТП № 1, 2, 3 в діях водія ОСОБА_6 з керування автомобілем «АЗЛК 21040» вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 і дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з ДТП, що настала. В діях водія ОСОБА_11 з керування автомобілем «Рено Трафік» вбачається невідповідність вимогам п. 16.12 ПДР України, яка з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням події ДТП. Згідно варіанту механізму ДТП № 4 в діях водія ОСОБА_11 з керування автомобілем «Рено Трафік» не вбачається невідповідністей вимогам ПДР України, котрі б з технічної точки зору могли знаходитись в причинному зв`язку з настанням події ДТП. В діях водія ОСОБА_6 з керування автомобілем «АЗЛК 21040» вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 і дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з ДТП, що настала.
В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_15 , який пояснив, що дії двох водіїв не відповідали ПДР України. Однак, з врахуванням наявності знаку «Дати дорогу» у водія ОСОБА_6 , саме його дії перебували у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП.
З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди разом зі схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 29 жовтня 2015 року та фото таблицею до нього, геометричні координати місця події встановлені на підставі аналізу інформації сліду і локалізації пошкоджень ТЗ згідно схеми ДТП, перехрестя нерегульоване, місце події знаходиться в зоні дії дорожніх знаків пріоритету, а саме знаку: 2.1, ділянка шляху світла, відстань видимості з робочого місця водія не обмежена, розташування транспортних засобів за межами проїзної частини згідно схеми ДТП. Згідно схеми ДТП визначені напрямки руху ТЗ, локалізація, розташування ТЗ за межами проїзної частини, сліди гальмування, дорожній знак пріоритету 2.1 Згідно фото таблиці вбачається візуальне розташування транспортних засобів, загальне фото місця ДТП, де встановлено рух авто, локалізація, розташування автомобілів, сліди гальмування, знак 2.1 пріоритету, видимість якого нічим не обмежена (а.с. 34-45).
Доводи апеляційних скарг обвииуваченого та потерпілої, що висновки АТЕ № 19/10.1-197 від 13 грудня 2016 року та пояснення експерта ОСОБА_15 не відповідають методиці проведення автотехнічних досліджень та фактичним обставинам ДТП, апеляційний суд визнає необгрунтованими. Суд проаналізував вказані висновки експертизи, дав їм правильну оцінку, вони належно аргументовані з наукової точки зору, не суперечать іншим доказам у справі, а тому суд вірно визнав їх доказами.
До тверджень обвинуваченого в частині того, що оглядовість була обмежена, тому він не мав можливості побачити знак пріоритету, суд відноситься критично, оскільки вони спростовуються проведеною автотехнічною експертизою, відповідно до якої водій ОСОБА_6 мав об`єктивну можливість завчасно бачити перехрестя, дорожній знак 2.1 та в робочому режимі діяти відповідно до вимог Правил дорожнього руху.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова від 20 листопада 2014 року, справа № 5-18кс14), яку апеляційний суд приймає до уваги, у випадку виникнення ДТП за участю декількох учасників наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку. Для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що посилання обвинуваченого з приводу того, що у водія ОСОБА_11 по ходу руху не було встановлено знаку «Головна дорога», що на його думку спростовує висновки автотехнічної експертизи та презюмує рівнозначність доріг, що утворюють перехрестя, не заслуговують на увагу та не впливають на розвиток причинно-наслідкового зв`язку із ДТП, оскільки судовим розглядом кримінального провадження з`ясовано, що по ходу руху обвинуваченого було встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», невиконання вимог якого останнім і призвело безпосередньо до ДТП.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_14 , який пояснив, що дорожнього знаку не було, та ОСОБА_13 , яка пояснила, що дорожній знак у вигляді трикутника був на дорозі, але його не було видно за деревами, при цьому обидва свідка не були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд вважає безпідставними, так як даний факт перевірявся судом першої інстанції та було зазначено, що ці обставини спростовуються дослідженими у ході судового розгляду доказами, а також різняться між собою. Як зазначалося вище, відповідно до протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди разом зі схемою та фото таблицею до нього від 29 жовтня 2015 року вбачається наявність знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» по ходу руху обвинуваченого та відсутність будь-яких об`єктів, які б обмежували його видимість. Також неспроможними є показання свідка ОСОБА_14 щодо часу, коли дерево, що загороджувало оглядовість знаку 2.1 водію ОСОБА_6 , було прибрано, оскільки як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 15 квітня 2016 року, проведеного з водієм ОСОБА_6 , на момент проведення вказаної слідчої дії дерево було відсутнє, при цьому свідок ОСОБА_14 під присягою суду чітко відповів, що саме він через рік після ДТП спиляв те дерево.
Сукупність досліджених в суді І інстанції доказів підтверджує, що дії ОСОБА_6 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи прокурора, які на його думку є підставою для зміни вироку суду стосовно того, що в мотивувальній частині вироку не зазначено про дослідження судово-медичних експертиз ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , оскільки останнім внаслідок ДТП спричинено легкі тілесні ушкодження, що не є об`єктивною стороною злочину, передбаченого ст. 286 КК України.
Доводи ж обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 в апеляційних скаргах про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на їх думку, суд повинен був провести повторну експертизу, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 про недоведеність вини обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку апеляційним судом не виявлено.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
На судові рішення може бути подана касаційна скарга до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4