В И Р О К
іменем України
27 вересня 2019 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_1
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 (на цей час - Гльоза) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000445, за обвинуваченням:

ОСОБА_21 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, фізичної особи-підприємця, такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України, на має зареєстрованого місця проживання, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 , здійснюючи підприємницьку діяльність в якості фізичної особи-підприємця, займаючись роздрібною торгівельною діяльністю, пов`язаною з меблями, освітлювальними приладами та іншими товарами для дому, в період з вересня 2014 року, більш точний час не встановлений, з корисливих спонукань, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, вирішив заволодіти грошовими коштами. Так, ОСОБА_6 , діючи з корисливих спонукань, вирішив заволодіти чужим майном шляхом шахрайства. З цією метою ОСОБА_6 розробив у загальних рисах план вчинення злочину, згідно якого він як фізична особа-підприємець, повинен підшукати особу та спонукати останню на укладання розробленого ним договору, спрямованого на замовлення меблів, на обов`язкових умовах передоплати, переконавшись у вигідності умов договору, та отримуючи в подальшому грошові кошти, розпоряджаючись ними на власний розсуд, при цьому не використовуючи грошові кошти на придбання товару та уникаючи зустрічей з потерпілими особами під різноманітними приводами.
Так, 05 жовтня 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_14 на суму 5604 гривні, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передплата, яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_14 зі своєї сторони відповідно до умов договору передала ОСОБА_6 завдаток в розмірі 2800 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів, та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_14 матеріальні збитки у розмірі 2800 гривень.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 09 жовтня 2014 року ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і зверненням його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_22 на суму 7560 гривень, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передплата, яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_23 зі своєї сторони відповідно до умов договору передала ОСОБА_6 завдаток в розмірі 4000 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_24 матеріальні збитки у розмірі 4000 гривень.

Після цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 13 жовтня 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_20 на суму 10013 гривень, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передплата, яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_20 зі своєї сторони відповідно до умов договору передав ОСОБА_6 завдаток в розмірі 5000 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_20 матеріальні збитки у розмірі 5000 гривень.

Також, продовжуючи свою злочинну діяльність, 16 жовтня 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою: АДРЕСА_5 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_19 на суму 5669 гривень, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передплата, яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_19 зі своєї сторони відповідно до умов договору передала ОСОБА_6 завдаток в розмірі 4000 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_19 матеріальні збитки у розмірі 4000 гривень.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 17 жовтня 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою: АДРЕСА_6 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_16 на суму 3950 гривень, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передплата, яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_16 зі своєї сторони відповідно до умов договору передав ОСОБА_6 завдаток в розмірі 1250 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_16 матеріальні збитки у розмірі 1250 гривень.

Після цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 22 жовтня 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою: АДРЕСА_7 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_18 на суму 5823 гривні, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передплата, яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_18 зі своєї сторони відповідно до умов договору передав ОСОБА_6 завдаток в розмірі 3000 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_18 матеріальні збитки у розмірі 3000 гривень.

Також, продовжуючи свою злочинну діяльність, 23 жовтня 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою: АДРЕСА_8 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_25 на суму 6344 гривні, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передплата яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_25 зі своєї сторони відповідно до умов договору передала ОСОБА_6 завдаток в розмірі 5000 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_25 матеріальні збитки у розмірі 5000 гривень.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 23 жовтня 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою: АДРЕСА_9 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_9 на суму 4102 гривні, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передплата, яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_9 зі своєї сторони відповідно до умов договору передала ОСОБА_6 завдаток в розмірі 3000 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальні збитки у розмірі 3000 гривень.

Після цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 03 листопада 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою АДРЕСА_10 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_11 на суму 6650 гривень, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передплата, яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_11 зі своєї сторони відповідно до умов договору передав ОСОБА_6 завдаток в розмірі 3650 гривен, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд. Далі, 08 грудня 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 подзвонив по мобільному телефону ОСОБА_11 та попросив у останнього грошові кошти за доставку виготовлених меблів. Після цього, 08 грудня 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_11 , де ОСОБА_11 передав ОСОБА_6 грошові кошти у вигляді додаткового завдатку у розмірі 1000 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився ними на сласний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальні збитки у загальному розмірі 4650 гривень.

Також, продовжуючи свою злочинну діяльність, 11 листопада 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кірова, біля магазину «АТБ» (більш точна адреса не встановлена), уклав договір по виготовленню меблів зі ОСОБА_26 на суму 6948 гривень, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передплата, яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_26 зі своєї сторони відповідно до умов договору передала ОСОБА_6 завдаток у вигляді 1000 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд. Далі, 14 листопада 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 зустрівся зі ОСОБА_26 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кірова, біля магазину «АТБ» (більш точна адреса не встановлена) та на виконання останньою умов вищезазначеного договору отримав від неї додатковий завдаток у вигляді 1000 гривень, якими заволодів та розпорядився на власний розсуд. Далі, 24 листопада 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 зустрівся зі ОСОБА_26 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кірова, біля магазину «АТБ» (більш точна адреса не встановлена) та на виконання останньою умов вищезазначеного договору отримав від неї додатковий завдаток у вигляді 1000 гривень, якими заволодів та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_26 матеріальні збитки у загальному розмірі 3000 гривень.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 15 листопада 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою: АДРЕСА_12 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_17 на суму 7106 гривень, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передплата яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_17 зі своєї сторони відповідно до умов договору передав ОСОБА_6 завдаток у вигляді 4900 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_17 матеріальні збитки у розмірі 4900 гривень.

Після цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 12 грудня 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою: АДРЕСА_13 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_15 на суму 6120 гривень, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передплата, яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_15 зі своєї сторони відповідно до умов договору передала ОСОБА_6 завдаток у вигляді 3200 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд, чим спричини ОСОБА_15 матеріальні збитки у розмірі 3200 гривень.

Також, продовжуючи свою злочинну діяльність, 26 грудня 2014 року, в денний час доби, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, знаходячись за адресою: АДРЕСА_14 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_12 на суму 3760 гривень, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передоплата яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_12 зі своєї сторони відповідно до умов договору передала ОСОБА_6 завдаток у вигляді 1900 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд, чим спричини ОСОБА_12 матеріальні збитки у розмірі 1900 гривень.

ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні зазначених кримінальних правопорушення за обставин, викладених вище, заперечив повністю, та показав, що договори на виготовлення меблів, які зазначені у обвинувальному акті, з потерпілими у даному кримінальному провадженні він не укладав та їх не підписував, від потерпілих коли-небудь кошти на виготовлення меблів він не брав. На інші питання відповіді надавати відмовився.

Попри заперечення своєї вини в зазначених інкримінованих кримінальних правопорушеннях, винуватість ОСОБА_6 повністю підтверджена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Із витягу з ЄДРПОУ (т. 1 а.с. 250-251) вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрований у якості фізичної особи підприємця з 08 серпня 2014 року. Вид діяльності роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах.

Окрім цього,за епізодом 05 жовтня 2014 року:
Потерпіла ОСОБА_14 показала суду, що обвинуваченого до цих подій не знала. Якось вона йшла по вулиці і їй дали візитку на виготовлення меблів зі знижкою. Їй потрібна була шафа-купе і вона вирішила зателефонувати. Після дзвінка до неї додому приїхала особа, в якій вона впізнає ОСОБА_6 , в якого вона перевіряла паспорт та який показував їй своє свідоцтво. Останній зробив заміри, обрахував вартість 5600 грн. ОСОБА_6 сказав, що якщо вона хоче швидше отримати замовлення, то необхідно заплатити 50% від суми роботи. Вони з ОСОБА_6 уклали договір, на підставі якого вона віддала 50%, що становило 2800 грн., про що був зроблений запис в договорі. Меблі мали бути поставлені їй протягом 40 днів, але в цей строк замовлення так і не було виконане. Коли вона зателефонувала ОСОБА_6 , той сказав, що автомобіль не може заїхати на базу і тому вони не встигають виконати замовлення, а ще замовили скло, яке теж ще не доставили. З часом ОСОБА_6 взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки. Вона поїхала до офісу ОСОБА_6 на АДРЕСА_15 , але там офісу вже не було, після чого вона пішла до поліції та написала заяву. До цього часу меблі їй не поставлені і грошові кошти не повернуті.

З дослідженої судом заяви про залучення до провадження як потерпілого від 29 червня 2015 року (т. 1 а.с. 91) вбачається, що ОСОБА_14 просить вжити заходів до ФОП ОСОБА_6 , який під приводом виготовлення меблів заволодів грошовими коштами, чим спричинив збиток у сумі 2800 грн.

Судом досліджено надану потерпілою на стадії досудового розслідування копію договору № 1005R-1 (т. 1 а.с. 96), укладеного 05 жовтня 2014 року між ОСОБА_14 ( АДРЕСА_2 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім виробу, позначеного в договорі як «ш/к», з описом його розмірів, кольору та складових загальною вартістю 5604 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 2800 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

Оригінал договору (т. 3 а.с. 124-125) був наданий потерпілою під час судового провадження іншому складу суду (т. 3 а.с. 121), долучений до матеріалів кримінального провадження та досліджений в судовому засіданні.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року (т. 10 а.с. 13-25), підпис від імені ОСОБА_6 та рукописні записи у вказаному договорі № 1005-R1 від 05 жовтня 2014 року виконані ОСОБА_6 .

За епізодом 09 жовтня 2014 року:
Потерпіла ОСОБА_27 показала суду, що обвинуваченого до цих подій не знала. 09 жовтня 2014 року в обідній час вона зателефонувала обвинуваченому за рекламною візитівкою і той в той же вечір приїхав до неї додому. Останній був разом з іншим хлопцем, зробили заміри. Договір був підписаний із ОСОБА_6 , ним же на підписі була поставлена печатка. Сума всього замовлення була десь 7500 гривень, а сума завдатку - 4000 гривень. Ця сума була вказана в договорі та передана нею ОСОБА_6 в руки. Коли після закінчення строку виконання замовлення вона почала телефонувати обвинуваченому, слухавку ніхто не брав. Потім вона поїхали за адресою, котра була вказана у договорі - на АДРЕСА_15 . Коли приїхала туди, то офіс вже був закритий, а сусіди сказали, що у ОСОБА_6 з ОСОБА_28 там був офіс, але хлопці порядні: не кричали, не обзивалися, але вони звідти з`їхали. До цього часу ні меблів, ні грошей не має.

За протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 03 червня 2015 року (т. 1 а.с. 5), ОСОБА_27 просить органи міліції вжити заходи до ФОП ОСОБА_6 , який 09 жовтня 2014 року шахрайським шляхом заволодів її грошовим коштами в сумі 4000 грн.

Судом досліджено надану потерпілою на стадії досудового розслідування копію договору № 1009-R2 (т. 1 а.с. 11), укладеного 09 жовтня 2014 року між ОСОБА_27 ( АДРЕСА_3 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім кухні з описом її розмірів, кольору та складових загальною вартістю 7560 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 4000 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

Оригінал договору (т. 10 а.с. 33-34) був наданий потерпілою під час судового провадження, долучений до матеріалів кримінального провадження та досліджений в судовому засіданні.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року (т. 10 а.с. 13-25), підпис від імені ОСОБА_6 та рукописні записи у вказаному договорі № 1009-R2 від 09 жовтня 2014 року виконані ОСОБА_6 .

Потерпілою також надана копія свідоцтва про шлюб (т. 9 а.с. 91), згідно якого ОСОБА_27 у зв`язку із реєстрацією 13 жовтня 2018 року шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_29 ».

За епізодом 13 жовтня 2014 року:
Потерпілий ОСОБА_20 показав суду, що обвинуваченого до цих подій не знав. Приблизно в жовтні 2014 року на вулиці біля вокзалу йому вручили візитку про виготовлення меблів та пропонували знижку. Йому потрібні були вбудовані кухонні меблі. Він зателефонував за номером, котрий вказаний був у візитівці і одразу ж приїхав ОСОБА_6 останній все виміряв, пояснив, вони все порахували і ОСОБА_6 сказав, що все буде коштувати 10013 грн., і це було суттєво дешевше ніж в інших місцях, але потрібно внести завдаток на матеріали для виготовлення меблів 50%, тобто 5000 грн. В той же день вони уклали договір, ОСОБА_30 на ньому поставив підпис і печатку, після цього він вручив обвинуваченому 5000 грн. Ці гроші він передав особисто обвинуваченому з рук в руки. Десь через місяць він зателефонував ОСОБА_6 і той сказав, що якісь проблеми з панелями і треба ще трохи почекати. Коли він зателефонував до ОСОБА_6 ще через якийсь час, той вже не брав слухавку. Тоді він поїхав на вул. Короленка, котра була вказана в договорі, але офісу там вже не було. Після цього він звернувся до поліції, а пізніше - десь в січні 2015 року, прийшов лист в котрому було вказано, що якщо ОСОБА_6 не виконає замовлення, то поверне кошти, але так до цього часу ні меблів, ні грошей не має.

З дослідженої судом заяви про залучення до провадження як потерпілого від 29 червня 2015 року (т. 1 а.с. 191) вбачається, що ОСОБА_20 просить вжити заходів до ФОП ОСОБА_6 , який під приводом виготовлення меблів заволодів грошовими коштами, чим спричинив збиток у сумі 5000 грн.

Судом досліджено надану потерпілим на стадії досудового розслідування копію договору № 1013-R1 (т. 1 а.с. 195), укладеного 13 жовтня 2014 року між ОСОБА_20 ( АДРЕСА_4 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім кухні, з описом її розмірів, кольору та складових загальною вартістю 10013 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 5000 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

Судом також досліджено надану потерпілим на стадії досудового розслідування копію листа від ФОП ОСОБА_6 до ОСОБА_20 , датованого 19 грудня 2014 року (т. 1 а.с. 196), за яким повідомляється про те, що у зв`язку з реконструкцією виробництва меблі виникла несвоєчасна поставка замовлення, зобов`язуються виконати замовлення до 31 січня 2015 року.

Оригінал договору (т. 10 а.с. 31-32) та листа (т. 10 а.с. 95) були надані потерпілим під час судового провадження, долучені до матеріалів кримінального провадження та досліджені в судовому засіданні.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року (т. 10 а.с. 13-25), підпис від імені ОСОБА_6 та рукописні записи у вказаному договорі № 1013-R1 від 13 жовтня 2014 року, а також підпис у листі від 19 грудня 2014 року, адресованому ОСОБА_20 , виконані ОСОБА_6 .

За епізодом 16 жовтня 2014 року:
Потерпіла ОСОБА_19 показала суду, що обвинуваченого до цих подій не знала. Приблизно 13 жовтня 2014 року вона була в районі вокзалу по власним справам і взяла у чоловіка, котрий там стояв, рекламну візитку на виробництво меблів на замовлення. Їй була потрібна шафа-купе, оскільки пропонувалося гарні знижки для пенсіонерів, вона зацікавилася і залишила свій номер телефону тому чоловіку та сказала, що їй потрібно порадитися з рідними. Десь через два дні їй зателефонували та запитали, що вона вирішила, і вона відповіла, що так. Потім приїхав обвинувачений ОСОБА_6 , зробив замір, виписав їй договір, та сказав, що для закупівлі матеріалу необхідні гроші завдаток. Все замовлення коштувало 5669 гривень, і дала обвинуваченому завдаток в 4000 гривень, але сказала, що їй необхідно терміново. Той відповів, що так, добре, взяв гроші і вони на цьому розсталися. Гроші вона передавала особисто в руки обвинуваченому ОСОБА_6 і домовлялася саме з ним. Вже коли прийшов час отримувати меблі, але їй ніхто не подзвонив, вона зателефонувала сама, і їй відповіли, що ще не готово. Потім, через деякий час, телефон взагалі перестав відповідати. На її наполегливі дзвінки взяли слухавку та сказали, що меблі є і стоять на «Західному», обіцяли на днях їх привезти. Знову пройшов тиждень і вона почала телефонувати сама, але ніхто не брав слухавку. Потім пішла шукати це підприємство на вул. Короленка, але на дверях офісу була записка, що ніякої фірми тут не має, звертайтесь до міліції. Вона відразу спустилась вниз по вул. Короленка до відділу міліції і подала заяву. До цього часу шафу їй не привезли і гроші не повернули.

З дослідженої судом заяви про залучення до провадження як потерпілого від 29 червня 2015 року (т. 1 а.с. 182) вбачається, що ОСОБА_19 просить вжити заходів до ФОП ОСОБА_6 , який під приводом виготовлення меблів заволодів грошовими коштами, чим спричинив збиток у сумі 4000 грн.

Судом досліджено надану потерпілою на стадії досудового розслідування копію договору № 1016-R1 (т. 1 а.с. 185), укладеного 16 жовтня 2014 року між ОСОБА_19 ( АДРЕСА_16 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім виробу, позначеного в договорі як «ш/к», з описом його розмірів, кольору та складових загальною вартістю 5669 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 4000 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

Оригінал договору (т. 9 а.с. 96-97) був наданий потерпілою під час судового провадження, долучений до матеріалів кримінального провадження та досліджений в судовому засіданні.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року (т. 10 а.с. 13-25), підпис від імені ОСОБА_6 та рукописні записи у вказаному договорі № 1016-R1 від 16 жовтня 2014 року виконані ОСОБА_6 .

За епізодом 17 жовтня 2014 року:
Потерпілий ОСОБА_16 показав суду, що обвинуваченого до цих подій не знав. На вулиці хтось роздавав рекламні візитівки і його дружина взяла таку, оскільки їм потрібні були меблі. Після дзвінка 17 жовтня 2014 року до нього додому приїхав обвинувачений, уклав з ним договір, текст якого заповнював сам обвинувачений. Сума договору була 3950 грн., завдаток ОСОБА_6 взяв 2700 грн., а залишок 1250 грн. він повинен буд доплатити потім. Пізніше, у зв`язку із тим, що замовлення не виконувалося, він намагався телефонувати, приходив за адресою, але не знайшов ОСОБА_6 , тому звернувся до міліції. Потім з часом надійшов лист, в котрому ОСОБА_6 написав, що в найближчий час зобов`язується виконати замовлення, а в разі, якщо не буде зроблено замовлення, то він поверне грошові кошти котрі брав в якості завдатку. На даний час договір не був виконаний і грошові кошти йому не повернуті.

З дослідженої судом заяви про залучення до провадження як потерпілого від 29 червня 2015 року (т. 1 а.с. 128) вбачається, що ОСОБА_16 просить вжити заходів до ФОП ОСОБА_6 , який під приводом виготовлення меблів заволодів грошовими коштами, чим спричинив збиток у сумі 2700 грн.

Судом досліджено надану потерпілим на стадії досудового розслідування копію договору № 1017-R1 (т. 1 а.с. 133), укладеного 17 жовтня 2014 року між ОСОБА_16 ( АДРЕСА_6 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім кухні, з описом її розмірів, кольору та складових загальною вартістю 3950 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 2700 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

Судом також досліджено надану потерпілим на стадії досудового розслідування копію листа від ФОП ОСОБА_6 до ОСОБА_16 , датованого 19 грудня 2014 року (т. 1 а.с. 134), за яким повідомляється про те, що у зв`язку з реконструкцією виробництва меблів виникла несвоєчасна поставка замовлення, зобов`язуються виконати замовлення до 31 січня 2015 року.

Оригінал договору (т. 10 а.с. 29-30) та листа (т. 10 а.с. 26) були надані потерпілим під час судового провадження, долучені до матеріалів кримінального провадження та досліджені в судовому засіданні.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року (т. 10 а.с. 13-25), підпис від імені ОСОБА_6 та рукописні записи у вказаному договорі № 1017-R1 від 17 жовтня 2014 року, а також підпис у листі від 19 грудня 2014 року, адресованому ОСОБА_16 , виконані ОСОБА_6 .

За епізодом 22 жовтня 2014 року:
Потерпілий ОСОБА_18 показав суду, що обвинуваченого до цих подій він не знав. На вулиці йому вручили візитівку з адресою та телефоном по виготовленню кухні, шаф-купе. Йому потрібна була вбудована кухня, тому він по вказаному в візитівці номеру подзвонив, домовились, і до нього приїхала особа, в якій він впізнає обвинуваченого ОСОБА_6 , в цей же день, чи можливо наступного дня. ОСОБА_6 приїхав, все виміряв, відразу намалював ескіз. Вони склали договір та підписали його. На виконання своєї частини договору він одразу передав ОСОБА_6 в руки 3000 грн. Коли замовлення не було виконане у обумовлений строк, він приходив до вказаного в договорі офісу на вул. Короленко, але там вже нікого не було. Намагався телефонувати за наявними номерами, але ніхто не брав слухавку. Обвинувачений не зв`язувався з ним щодо подальшого виконання замовлення.

З дослідженої судом заяви про залучення до провадження як потерпілого від 29 червня 2015 року (т. 1 а.с. 171) вбачається, що ОСОБА_18 просить вжити заходів до ФОП ОСОБА_6 , який під приводом виготовлення меблів заволодів грошовими коштами, чим спричинив збиток у сумі 3000 грн.

Судом досліджено надану потерпілим на стадії досудового розслідування копію договору № 1022-R1 (т. 1 а.с. 175-176), укладеного 22 жовтня 2014 року між ОСОБА_18 ( АДРЕСА_7 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім кухні, з описом її розмірів, кольору та складових загальною вартістю 5823 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 3000 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

Оригінал договору (т. 10 а.с. 146-147) був наданий потерпілим під час судового провадження, долучений до матеріалів кримінального провадження та досліджений в судовому засіданні.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 3/1.1/641 від 06 вересня 2019 року (т. 10 а.с. 156-160), підпис від імені ОСОБА_6 у вказаному договорі № 1022-R1 від 22 жовтня 2014 року виконаний ОСОБА_6 .

За епізодом 23 жовтня 2014 року з потерпілою ОСОБА_25 :
Судом досліджено заяву ОСОБА_25 про вчинення злочину від 25 червня 2015 року (т. 1 а.с. 100), за якою остання проживає за адресою: АДРЕСА_8 . 23 жовтня 2014 року нею була викликана особа, що проводить заміри (приватний підприємець), для встановлення шафи-купе та вішака в прихожу, ОСОБА_6 . Зазначений громадянин здійснив усі необхідні заміри для майбутнього виробу, подзвонив «колезі» для того, щоб той здійснив розрахунок суми. Сума, оголошена «колегою» їх з чоловіком цілком задовольнила, після чого вони уклали договір з громадянином ОСОБА_6 (договір 1023-R2 від 23 жовтня 2015 року). Сума за договором склала 6344 грн. Ознайомившись із договором, вона дала передплату в розмірі 5000 грн. готівковими грошовими коштами ОСОБА_6 . У встановлені строки вони самостійно телефонували ОСОБА_6 для того, щоб довідатися, коли їм чекати меблі на що протягом двох місяців вони чули «завтра перетелефоную». Дзвінка так і не було. З лютого місяця номер, через який до цього здійснювався зв`язок з ОСОБА_6 , був вимкнений. Станом на 25 червня 2014 року у них немає ані шафи-купе, ані вішака в прихожій. Також передплату в розмірі 5000 грн. їй ОСОБА_6 не повернув. Просить правоохоронні органи притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 .

З дослідженої судом заяви про залучення до провадження як потерпілого від 29 червня 2015 року (т. 1 а.с. 104) вбачається, що ОСОБА_25 просить вжити заходів до ФОП ОСОБА_6 , який 23 жовтня 2014 року уклав з нею договір на виготовлення та доставку меблі, при цьому отримавши 5000 гривень, як суму завдатку, умов договору не виконував, меблі вона не отримала.

Судом досліджено надану потерпілою на стадії досудового розслідування копію договору № 1023-R1 (т. 1 а.с. 101-103), укладеного 23 жовтня 2014 року між ОСОБА_25 ( АДРЕСА_8 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім виробу, позначеного в договорі як «ш/к; вішак», з описом його розмірів, кольору та складових загальною вартістю 6344 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 5000 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

Оригінал договору (т. 3 а.с. 113-114), а також оригінал листа від ФОП ОСОБА_6 до ОСОБА_25 , датованого 19 грудня 2014 року (т. 3 а.с. 115), за яким повідомляється про те, що у зв`язку з реконструкцією виробництва меблі виникла несвоєчасна поставка замовлення, зобов`язуються виконати замовлення до 31 січня 2015 року, були надані потерпілою під час судового провадженні іншому складу суду (т. 3 а.с. 112), долучені до матеріалів кримінального провадження та досліджені в судовому засіданні.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року (т. 10 а.с. 13-25), підпис від імені ОСОБА_6 та рукописні записи у вказаному договорі № 1023-R2 від 23 жовтня 2014 року, а також підпис у листі від 19 грудня 2014 року, адресованому ОСОБА_25 , виконані ОСОБА_6 .

За епізодом 23 жовтня 2014 року з потерпілою ОСОБА_9 :
Потерпіла ОСОБА_9 показала суду, що обвинуваченого до цих подій не знала. Дату точно пригадати не може, але це було десь перед Новим 2015 роком. Вона йшла до центрального вокзалу і їй дали візитку та сказали, що відразу можливо замовити меблі. Вона зателефонувала, оскільки їй була потрібна шафа-купе, і їй відповіли по тому номеру телефону та сказали, що завтра прийдуть. До неї додому прийшов обвинувачений ОСОБА_6 , який зробив необхідні заміри, провів розрахунки, вони уклали договір, і обвинувачений сказав, що загальна вартість замовлення становить 4102 грн., але для швидшого виконання замовлення треба оплатити 70% від цієї суми. У неї було 3000 гривень, які вона передала обвинуваченому в руки. В той же день вона відчула негаразд зателефонувала обвинуваченому, але той її заспокоїв, сказав, що вони ж уклали договір. Ближче до Нового року вона повинна була все отримати, але до того часу обвинувачений перестав брати слухавку. На даний час меблі не встановлені, грошові кошти не повернуті.

З дослідженої судом заяви про залучення до провадження як потерпілого від 29 червня 2015 року (т. 1 а.с. 17) вбачається, що ОСОБА_9 просить вжити заходів до ФОП ОСОБА_6 , який під приводом виготовлення меблів заволодів грошовими коштами, чим спричинив збиток у сумі 3000 грн.

Судом досліджено надану потерпілою на стадії досудового розслідування копію договору № 1023R-1 (т. 1 а.с. 20), укладеного 23 жовтня 2014 року між ОСОБА_9 ( АДРЕСА_9 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім виробу, позначеного в договорі як «ш/к», з описом його розмірів, кольору та складових загальною вартістю 4102 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 3000 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

Судом також досліджено надану потерпілою на стадії досудового розслідування копію листа від ФОП ОСОБА_6 до ОСОБА_9 , датованого 19 грудня 2014 року (т. 1 а.с. 32), за яким повідомляється про те, що у зв`язку з реконструкцією виробництва меблів виникла несвоєчасна поставка замовлення, зобов`язуються виконати замовлення до 31 січня 2015 року.

За епізодом 03 листопада 2014 року:
Потерпілий ОСОБА_11 показав суду, що обвинуваченого до цих подій не знав. 29 жовтня 2014 року він на вулиці отримав візитку про виготовлення меблів. Оскільки йому потрібна була кухня, він зателефонував і до нього прийшов обвинувачений ОСОБА_6 . Останній зробив всі необхідні заміри і загальна вартість замовлення була оцінена в 6650 гривень. Вони з ОСОБА_6 домовилися що, 3650 грн. він передасть тому зараз, а три тисячі в подальшому по тисячі в місяць. На наступний день він поїхав в офіс обвинуваченого на вул. Короленка і привіз із собою гроші - 3650 грн. Там вони з обвинуваченим склали договір, він передав ОСОБА_6 особисто в руки 3650 грн. і останній сказав, що 24 листопада їм вже все привезуть та будуть встановлювати. 24 листопада ніхто нічого не привіз, вони почали телефонувати але ніхто на їх дзвінки не відповідав. Потім в грудні був дзвінок від обвинуваченого і той сказав, що їхні меблі готові, тільки потрібні гроші, бо їм нема за що заправити автомобіль, щоб доставити меблі. Після цього ОСОБА_6 приїхав і він останньому особисто передав ще 1000 гривень. Надалі він дзвонив по телефонам, але ніхто не відповідав. Їздив в офіс, але вийшла якась дівчина та повідомила, що ті хлопці тут офіс вже не знімають. В лютому місяці ОСОБА_6 прислав листа, в якому вказав, що до якогось там числа зобов`язується встановити меблі, а якщо не встановлять то вони повернуть грошові кошти. На цей час меблів не має, гроші не повернуті.

З дослідженої судом заяви про залучення до провадження як потерпілого від 29 червня 2015 року (т. 1 а.с. 48) вбачається, що ОСОБА_11 просить вжити заходів до ФОП ОСОБА_6 , який під приводом виготовлення меблів заволодів грошовими коштами, чим спричинив збиток у сумі 4650 грн.

Судом досліджено надану потерпілим на стадії досудового розслідування копію договору № 1103R-2 (т. 1 а.с. 51-52), укладеного 03 листопада 2014 року між ОСОБА_11 ( АДРЕСА_11 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім кухні, з описом її розмірів, кольору та складових загальною вартістю 6650 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 3650 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів. Також договір містить допис про внесення додаткового завдатку в розмірі 1000 грн. 08 грудня 2014 року.

Судом також досліджено надану потерпілим на стадії досудового розслідування копію листа від ФОП ОСОБА_6 до ОСОБА_11 , датованого 19 грудня 2014 року (т. 1 а.с. 53), за яким повідомляється про те, що у зв`язку з реконструкцією виробництва меблі виникла несвоєчасна поставка замовлення, зобов`язуються виконати замовлення до 31 січня 2015 року.

За епізодом 11 листопада 2014 року:
Потерпіла ОСОБА_26 показала суду, що обвинуваченого до цих подій не знала. В один з днів, точніше пригадати не може, вона йшла по вул. Кірова та біля «АТБ» зустріла обвинуваченого, який запропонував їй меблі. Вона запитала, а чи можна шафу-купе, та отримала ствердну відповідь. Вона вирішила зробити подарунок доньці та домовилася з обвинуваченим ОСОБА_6 , що він приїде до доньки додому, і дала йому адресу. На наступний день обвинувачений приїхав до доньки додому, вони з ним поспілкувалися, донька обрала колір шафи. Потім донька зателефонувала, сказала, що обвинувачений приїздив, зробив всі заміри. На наступний день вона знову зустрілася з обвинуваченим там же - біля «АТБ», по вул. Кірова. Вони з останнім склали договір. В неї багато грошей не було, тому вона дала ОСОБА_6 всього 1000 гривень, що він записав в договорі. Пізніше вона отримала пенсію, зателефонувала обвинуваченому і сказала, що може ще виплатити, на що той погодився. Останній під`їхав до «АТБ», і вона віддала йому ще 1000 гривень, про що він зробив відповідний допис в її примірнику договору. Потім її чоловік також отримав гроші, і вона знову зателефонувала обвинуваченому, той знову під`їхав, і вона передала йому ще 1000 грн. З собою договору у неї не було, була лише копія пенсійного посвідчення, тому обвинувачений на цій копії написав, що отримав 1000 гривень. Пізніше вона зателефонувала ОСОБА_6 , але той не відповідав, і вона вирішила піти до офісу на вул. Короленка. Там їй сказали, що таких тут вже і близько не має. Після цього вона ще намагалася додзвонитися, але слухавку так ніхто і не взяв, тому вона звернулася до міліції.

З дослідженої судом заяви про залучення до провадження як потерпілого від 11 червня 2015 року (т. 1 а.с. 69) вбачається, що ОСОБА_26 просить вжити заходів до ФОП ОСОБА_6 , який 11 листопада 2014 року уклав з нею договір на виготовлення та доставку меблі, при цьому отримавши 3000 гривень, як суму завдатку, умов договору не виконував, меблі вона не отримала.

Судом досліджено надану потерпілою на стадії досудового розслідування копію договору № 1111R-2 (т. 1 а.с. 80), укладеного 11 листопада 2014 року між ОСОБА_26 ( АДРЕСА_17 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім виробу, позначеного в договорі як «ш/к», з описом його розмірів, кольору та складових загальною вартістю 6948 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 1000 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів. Договір містить допис про внесення додаткового завдатку в розмірі 1000 грн. 14 листопада 2014 року.

Також судом досліджено надану потерпілою на стадії досудового розслідування копію власного пенсійного посвідчення (т. 1 а.с. 82), яка містить рукописний запис «Взял доплату 1000 гр. 24.11.2014 ОСОБА_6 » з підписом від імені ОСОБА_6 .

За епізодом 15 листопада 2014 року:
Потерпілий ОСОБА_17 показав суду, що обвинуваченого до цих подій не знав. В 2014 році його дружина ОСОБА_31 біля магазину «Варус» взяла рекламну візитівку щодо виготовлення меблів з можливістю отримати знижку в 10%, якщо подзвонити в той же день. Їм потрібна була шафа-купе, тому він одразу передзвонив по номеру, зазначеному в візитівці. Після дзвінка до них додому за адресою: АДРЕСА_12 , прийшов обвинувачений, який здійснив заміри, вони склали договір і він заплатив обвинуваченому кошти завдаток в розмірі 4900 грн., передавши ці кошти обвинуваченому особисто в руки. Обвинувачений йому обіцяв, що через 20 чи 30 днів шафа буде готова. Після того, як вийшов строк, він зателефонував обвинуваченому, на що той сказав, що дуже погані погодні умови, побилися дзеркала, і попросив ще два тижні. Пройшло ще два тижні, але до цього часу не має ні шафи, ні грошей. Потім прийшов лист від обвинуваченого, що у них якісь там проблемні питання, і просять дати їм ще 20 днів. Пройшло 20 днів, але й після цього ні один телефон не відповідав, тому від звернувся до міліції.

З дослідженої судом заяви про залучення до провадження як потерпілого від 29 червня 2015 року (т. 1 а.с. 151) вбачається, що ОСОБА_17 просить вжити заходів до ФОП ОСОБА_6 , який під приводом виготовлення меблів заволодів грошовими коштами, чим спричинив збиток у сумі 4900 грн.

Судом досліджено надану потерпілим на стадії досудового розслідування копію договору № 1115-R1 (т. 1 а.с. 155), укладеного 15 листопада 2014 року між ОСОБА_17 ( АДРЕСА_14 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім виробу, позначеного в договорі як «ш/к», з описом його розмірів, кольору та складових загальною вартістю 7106 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 4900 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

Судом також досліджено надану потерпілим на стадії досудового розслідування копію листа від ФОП ОСОБА_6 до ОСОБА_17 , датованого 19 грудня 2014 року (т. 1 а.с. 156), за яким повідомляється про те, що у зв`язку з реконструкцією виробництва меблів виникла несвоєчасна поставка замовлення, зобов`язуються виконати замовлення до 31 січня 2015 року.

За епізодом 12 грудня 2014 року:
Потерпіла ОСОБА_15 показала суду, що обвинуваченого до цих подій не знала. В один з днів, точніше пригадати не може, вона йшла на роботу і якась особа дала їй рекламну візитівку на виготовлення меблі. Після цього вона зателефонувала і запитала, чи можна замовити кухню. Їй відповіли, що так. Вже через пару годин за дзвінком прийшла особа, в якій вона впізнає обвинуваченого ОСОБА_6 . Останній зробив всі заміри, вони підписали договір. ОСОБА_6 сказав, що треба передати завдаток на придбання матеріалів. Точну суму вона зараз пригадати не може, але вона передала особисто обвинуваченому біля 5000 грн. Вона просила встановили кухню до Нового року і ОСОБА_6 запевнив, що в цей строк замовлення буде виконане. Коли після новорічних свят кухню їй так і не привезли, вона почала телефонувати обвинуваченому. Телефон останнього спочатку був вимкнутий, а коли він все-таки вийшов на зв`язок, то обіцяв, що через пару днів все привезе, але до цього часу так кухню їй і не поставив, і гроші не повернув.

За протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 03 червня 2015 року (т. 1 а.с. 114), ОСОБА_15 просить органи міліції вжити заходи до ФОП ОСОБА_32 , який 12 грудня 2014 року шахрайським шляхом заволодів її грошовим коштами в сумі 4200 грн.

Судом досліджено надану потерпілою на стадії досудового розслідування копію договору № 1212-R1 (т. 1 а.с. 122), укладеного 12 грудня 2014 року між ОСОБА_15 ( АДРЕСА_13 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім виробу, позначеного в договорі як «кухня «Ганна», з описом її розмірів, кольору та складових загальною вартістю 6120 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 3200 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

За епізодом 26 грудня 2014 року:
Потерпіла ОСОБА_12 показала суду, що обвинуваченого до цих подій не знала. 26 грудня 2014 року вона проходила по проспекту Воронцова біля «Макдональдса», і там якийсь чоловік розповсюджував візитівки виготовлення меблів. Їй як раз були необхідно було обновити меблі на кухні. Їй дали цю візитівку і взяли її номер телефону. Поки вона доїхала додому із пр-ту Воронцова на «Лівобережний», їй вже зателефонували, сказали що прийде особа, яка здійснить заміри, все подивиться, все підрахує і скаже, що необхідно робити. Як тільки вона зайшла до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_14 , їй вже зателефонував ОСОБА_6 . Після дзвінка останній прийшов, зробив заміри, запропонував декілька варіантів. У нього із собою були зразки, альбоми з різними моделями. Дав пораду, як краще все зробити. Він підрахував, яка це буде сума, і вони склали з ним договір. Сума договору була 3760 гривень, але треба було сплатити завдаток 1900 гривень. Вказані грошові кошти вона передала особисто в руки обвинуваченому. Він сказав, що строк виконання робіт 40 днів, але у зв`язку із тим, що йдуть свята, можуть бути затримки, і залишив свій номер телефону. Коли пройшли новорічні свята, вона вирішила зателефонувати і дізнатися, як там справи. Обвинувачений їй відповів, що кухня виготовляється, але наразі закритий склад і що будуть затримки. Потім вона ще декілька разів телефонувала, але відповідав вже якийсь інший хлопець. Але коли пройшло вже 40 днів, на телефонні дзвінки взагалі перестали відповідати. Пізніше вона звернулася до поліції.

З дослідженої судом заяви про залучення до провадження як потерпілого від 29 червня 2015 року (т. 1 а.с. 60) вбачається, що ОСОБА_12 просить вжити заходів до ФОП ОСОБА_6 , який під приводом виготовлення меблів заволодів грошовими коштами, чим спричини збиток у сумі 1900 грн.

Судом досліджено надану потерпілою на стадії досудового розслідування копію договору № 1226-R1 (т. 1 а.с. 64), укладеного 26 грудня 2014 року між ОСОБА_12 ( АДРЕСА_14 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім кухні, з описом її розмірів, кольору та складових загальною вартістю 3760 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 1900 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

Оригінал договору (т. 10 а.с. 35-36) був наданий потерпілою під час судового провадження, долучений до матеріалів кримінального провадження та досліджений в судовому засіданні.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року (т. 10 а.с. 13-25), підпис від імені ОСОБА_6 та рукописні записи у вказаному договорі № 1226-R2 від 26 грудня 2014 року виконані ОСОБА_6 .

Оцінюючи зазначені докази, суд керується вимогами ст. 94 КПК України, за якими суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, суд враховує, що згідно висновку почеркознавчої експертизи № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року (т. 10 а.с. 13-25), підпис від імені ОСОБА_6 та рукописні записи у вказаному договорі № 1226-R2 від 26 грудня 2014 року виконані ОСОБА_6 . При цьому, договір № 1226-R2 від 26 грудня 2014 року в кримінальному провадженні не фігурує, натомість судом досліджувався договір № 1226-R1 від 26 грудня 2014 року, укладений з ОСОБА_12 . Усуваючи зазначені розбіжності, суд враховує, що експерту направлявся для проведення експертного дослідження саме договір № 1226-R1 від 26 грудня 2014 року, цей же договір зафіксований експертом на фотознімку (т. 10 а.с. 21) і повернутий суду після проведення експертного дослідження. Договір № 1226-R1 від 26 грудня 2014 року містить штамп експертної установи з зазначенням номеру об`єкта дослідження та номеру експертного висновку. Сукупність наведених обставин поза всяким розумним сумнівом доводить, що посилання у експертному висновку № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року на договір № 1226-R2 (а не № 1226-R1) від 26 грудня 2014 року є механічною опискою, яка не змінює суті експертного дослідження, не спотворює його сприйняття судом та не впливає на його допустимість.

Надаючи оцінку показам потерпілих ОСОБА_33 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в тій частині, що кожен з них особисто передавав суму завдатку в руки ОСОБА_6 суд враховує, що останній категорично заперечує факт отримання від потерпілих грошових коштів, як і самого спілкування з потерпілими.

Такі твердження обвинуваченого спростовуються дослідженим судом висновком почеркознавчої експертизи № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року (т. 10 а.с. 13-25), за яким підпис від імені ОСОБА_6 та рукописні записи у договорах, укладених з потерпілими ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 , ОСОБА_12 та ОСОБА_20 виконані ОСОБА_6 , як і підписи в листах від 19 грудня 2014 року, адресованих ОСОБА_34 , ОСОБА_20 і ОСОБА_25 , та висновком почеркознавчої експертизи № 3/1.1/641 від 06 вересня 2019 року (т. 10 а.с. 156-160), за яким підпис від імені ОСОБА_6 у договорі, укладеному з потерпілим ОСОБА_18 , виконаний ОСОБА_6 .

Наведену обставину суд оцінює в сукупності з тим, що сторона захисту не змогла пояснити походження рукописних записів та підписів, виконаних ОСОБА_6 у вказаних договорах та листах.

Суд враховує, що потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 оригінали договорів надані не були, що унеможливило проведення їх експертного дослідження. Разом з тим, досліджені судом копії договорів належним чином посвідчені, потерпілі підтвердили їх відповідність оригіналу, ці договори за своєю формою, розташуванням реквізитів, способом заповнення та іншими ознаками повністю відповідають договорам, наданим потерпілими ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 .

Кожен з потерпілих обвинуваченого до описаних подій не знав, надавав покази в суді вільно, послідовно та деталізовано і судом не встановлені підстави для оговору потерпілими обвинуваченого. При цьому всі потерпілі послалися на один і той же механізм вчинення злочину отримання ними рекламної візитівки, прибуття ОСОБА_6 , здійснення замірів, обрахування суми замовлення, яка була нижчою за ринкову, твердження про необхідність внесення передплати, отримання такої передплати (завдатку) готівкою, після спливу строку виконання замовлення подальше переконання потерпілих в наявності поважних причин пропущення такого строку та дійсності зобов`язань з наступним ігноруванням телефонних дзвінків потерпілих. При цьому, всі потерпілі вказали в судовому засіданні на обвинуваченого як на особу, якій вони передавали грошові кошти.

З огляду на викладене, підстави ставити під сумнів покази потерпілих не встановлені, а відповідні покази обвинуваченого суд відхиляє як усталену модель захисту від пред`явленого обвинувачення, форму реалізації права на захист, яка ґрунтується на бажанні уникнути кримінальної відповідальності і покарання за вчинені злочини.

Суд також враховує, що потерпіла ОСОБА_25 на неодноразові виклики до суду не прибула, у зв`язку з чим учасники судового провадження були позбавлені можливості провести її допит. Разом з тим, остання надала суду письмову заяву з проханням проводити судовий розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. В сукупності з тим, що останньою були надані оригінали укладеного з ОСОБА_6 договору та листа від імені останнього, які за вищевказаним висновком почеркознавчої експертизи підписані (а договір ще й заповнений) особисто ОСОБА_6 , зазначене, згідно вимог ст. 325 КПК України, не завадило за відсутності потерпілої встановити всі обставини під час судового розгляду.

Надаючи оцінку запереченням сторони захисту з того приводу, що ОСОБА_6 не була пред`явлена підозра, оскільки за висновком почеркознавчої експертизи підпис в повідомленні про підозру виконаний не обвинуваченим, суд враховує, що за описовою частиною висновку почеркознавчої експертизи № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року (т. 10 а.с. 13-25), експертом не були використані в якості порівняльного матеріалу зразки підпису ОСОБА_6 в документах, в тому числі: повідомленні про підозру, так як порівняння цих підписів з іншими наданими зразками підписів ОСОБА_6 у експерта виникли сумніви в їх достовірності. Згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т. 2 а.с. 70-71), 30 червня 2015 слідчим ОСОБА_6 були відкриті матеріали кримінального провадження. За твердженням ОСОБА_6 в судовому засіданні, після завершення досудового розслідування йому було відкрито один том матеріалів кримінального провадження з описом, який відповідає опису, наявному в справі на цей час. З протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т. 2 а.с. 70-71) вбачається, що обвинувачений будь-яких зауважень, в тому числі наявності в справі не пред`явленої йому підозри, не висловив. Більше того, підозра була пред`явлена ОСОБА_6 30 червня 2015 року (т. 1 а.с. 223-229), тобто в той день, коли останньому були відкриті матеріали досудового розслідування. В цей же день був складений та затверджений прокурором обвинувальний акт (т. 2 а.с. 2-11), копія котрого також 30 червня 2015 року була вручена ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 12). При цьому, зміст обвинувального акту відповідає змісту підозри. Сукупність наведених обставин дає суду підстави для обґрунтованого висновку про те, що підозра ОСОБА_6 була пред`явлена 30 червня 2015 року і відповідні заперечення сторони захисту судом відхиляються.

Заперечення сторони захисту з приводу того, що прокурор ОСОБА_35 не мав повноважень прокурора в цьому провадженні спростовується відповідним витягом з ЄРДР, долученим до матеріалів кримінального провадження, а клопотання про витребування додаткових доказів на підтвердження своїх доводів стороною захисту на відповідній стадії не заявлялося. З огляду на викладене, безпідставним є посилання захисника і на те, що всі процесуальні дії під час досудового розслідування були незаконними, а обвинувальний акт затверджений неповноважною особою.

Заперечення захисника з приводу не відкриття ОСОБА_6 в порядку ст. 290 КПК України наявних в матеріалах справи копій договорів спростовується тим, що за вищезазначеним протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т. 2 а.с. 70-71) останній з матеріалами справи ознайомлений в повному обсязі, а також тим, що на відповідній стадії долучення таких доказів до матеріалів судової справи сторона захисту жодних заперечень не висловила. Долучення до матеріалів справи оригіналів тих договорів, копії яких відкривалися стороні захисту перед спрямуванням обвинувального акту до суду, жодним чином не обмежувало сторону захисту в здійснення їх прав, оскільки про наявність таких доказів сторона захисту була належним чином та завчасно проінформована та мала достатньо часу перед початком судового розгляду сформувати стратегію захисту.

Посилання сторони захисту на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України судом відхиляється, оскільки ґрунтується на довільному тлумаченні змісту обвинувального акту.

Інші заперечення щодо досліджених судом доказів учасниками судового розгляду не висловлені. Суд також вважає за необхідне зауважити, що на відповідній стадії на виконання вимог ст. 363 КПК України головуючим з`ясовувалася наявність доповнень до судового розгляду, на що всі учасники судового розгляду заявили, що не мають інших доказів, окрім тих, про дослідження яких було заявлено суду, та не мають інших клопотань, окрім тих, які вже вирішив суд.

З огляду на викладене, всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_6 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Надаючи оцінку сукупності досліджених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд виходить з того, що факт заволодіння ОСОБА_6 шляхом обману грошовими коштами потерпілих ОСОБА_33 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_25 , по кожному епізоду окрім показів самих потерпілих підтверджений такими, що узгоджуються з ними текстами досліджених судом договорів, укладених з ОСОБА_6 , а також висновком почеркознавчої експертизи, яким підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_6 та рукописні записи у договорах, укладених з потерпілими ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 (в частині підпису) виконані ОСОБА_6 , як і підписи в листах від 19 грудня 2014 року, адресованих ОСОБА_34 , ОСОБА_20 і ОСОБА_25 .
Таким чином, досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень в межах зміненого обвинувачення, яке було підтримане прокурором.

Окрім цього, ОСОБА_6 за обвинувальним актом, підтриманим в суді прокурором, обвинувачується також в тому, що 30 вересня 2014 року, будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном і зверненням його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, перебуваючи за адресою АДРЕСА_18 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_36 на суму 1080,00 гривен, при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передоплата, яка визначалась від суми замовлення товару. ОСОБА_37 зі своєї сторони відповідно до умов договору передав завдаток у вигляді 500 гривень, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_6 в цій частині за обвинувальним актом кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману.

За обвинувальним актом, окрім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 03 грудня 2014 року ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і зверненням його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, повторно, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, уклав договір по виготовленню меблів за адресою АДРЕСА_19 , з ОСОБА_10 на суму 7777,00 гривен, шляхом його підписання та завірення своєю печаткою, який передав невстановленій в ході досудового розслідування особі. 03.12.2014, невстановлена в ході досудового розслідування особа, знаходячись за адресою АДРЕСА_19 , передала вказаний договір з підписом та печаткою ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 , при цьому однією з умов укладеного договору була обов`язкова передоплата, яка визначалась від суми замовлення товару. 03.12.2014, ОСОБА_10 , зі своєї сторони, відповідно до умов договору передав невстановленій в ході досудового розслідування особі завдаток у вигляді 2300,00 гривен, які ОСОБА_6 отримав, тим самим заволодів та розпорядився вказаними грошовими коштами на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_6 в цій частині за обвинувальним актом кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень прокурором були надані та досліджені судом наступні докази:

За епізодом 30 вересня 2014 року:
З дослідженої судом заяви про залучення до провадження як потерпілого від 29 червня 2015 року (т. 1 а.с. 26) вбачається, що ОСОБА_38 просить вжити заходів до ФОП ОСОБА_6 , який під приводом виготовлення меблів заволодів грошовими коштами, чим спричинив збиток у сумі 500 грн.

Судом досліджено надану потерпілою на стадії досудового розслідування копію договору № 0930-R1 (т. 1 а.с. 31), укладеного 30 вересня 2014 року між ОСОБА_39 ( АДРЕСА_18 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім виробу, позначеного в договорі як «модуль кух.», з описом його розмірів, кольору та складових загальною вартістю 1080 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 500 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

За епізодом 03 грудня 2014 року:
Потерпілий ОСОБА_10 показав суду, що обвинуваченого до цих подій не знав. На початку грудня 2014 року проходячи по площі Островського він зустрів розповсюдника, котрий пропонував меблі на замовлення. Йому як раз були необхідні кухонні меблі - хотів дружині зробити подарунок на Новий рік. Тій людині він залишив свої координати і на наступний день, можливо через оди день, приїхала особа, яка здійснювала заміри, зі зразками товару і іншого. Вони вибрали сам товар, особа все заміряла. Перша підозра була, і хотілось останньому відмовити, коли той сказав, що передплата повинна бути 70 відсотків. Він сказав цій особі, що вибачте, так ніхто не робить, передплата завжди робиться у 30 відсотків. Той сказав, що добре, і погодився на 30 відсотків. Вони склали договір на загальну суму 7777 гривень. В якості передплати він передав цій особі 2300 гривень. Через пару днів, можливо через три дні, йому зателефонував розповсюдник карточок, котрий приймав замовлення, та запитав, чи були люди Він відповів, що були. Запитав за суму і він відповів, що заплатив 30 відсотків, на що той почав говорити «Ось ви попали, це аферисти. Офісу на ОСОБА_40 в нас немає, офіс знаходиться на Тверській». Коли він після цього дзвонив по телефонам, котрі вказані у договорі, то ці телефони не відповідали. Приїхавши відповідно до договору на АДРЕСА_10 , побачив, що на дверях висіло велике оголошення «Тут меблевиків немає і ми не знаємо де вони». Він вирішив поїхати на вул. Тверську. Коли приїхав на Тверську, пройшовши 9-поверховий будинок у дворі будинку, у бабусь запитав, чи є у них тут замовлення меблів, на що вони всі говорили, що такого у них тут немає, як що тільки в кінці будинку, там є продовольчий магазин, і все. Вирішив пройти далі та побачив, що світло горить. Коли зайшов туди, побачив дівчину. Запитав у неї, чи тут меблі на замовлення. Вона в шоковому стані, звідки він тут звалився. В неї на столі лежав меблевий прайс і він їй почав говорити, що ось договір, чому вони йому не відповідають по телефонам та де ОСОБА_41 . Коли через деякий час зайшов ще один хлопець, він переговорив з останнім, і той комусь зателефонував, і дав йому слухавку. Наскільки він зрозумів, телефоном він балакав з обвинуваченим, і той запевнив його, що все буде гаразд, щоб він не хвилювався. Знов пройшов певний час, знов не відповідав телефон, і він зрозумів, що в щось «влип». Коли звернувся в ВБЕЗ, то з`ясувалося, що на цих людей там велика історія. Вирішили взяти їх на гарячому. Взяли обох: ОСОБА_42 та ОСОБА_28 . Коли їх затримали, то ті почали говорити, що всі меблі готові, просто це він не хоче їх викупати. Потім одного залишили в органах поліції, а з іншим вони поїхали на оптову базу, котра знаходиться на Героїв Сталінграду, перехрестя з ОСОБА_43 . Там прийшлося оплатити все і за свої ж кошти доставити ці дошки додому. З`ясувалося, що меблі були виготовлені Товариством «Мебель Сервіс», міста Родиків, Львівської області, вулиця Вітьковського, 44, і ці меблі ще й були в бракованому стані. Мало того, ОСОБА_6 прислав людей, котрі мали встановити меблі, але ті йому сказали, що вони встановлюють антени. В подальшому спілкування по телефону ні до чого не привели. Договір він укладав не особисто з ОСОБА_6 , а з його помічником ОСОБА_28 . Цьому ж ОСОБА_28 він і гроші передавав. ОСОБА_6 при цьому присутній не був, хоча після відвідування Тверської він далі спілкувався з ОСОБА_6 телефоном. Особисто з ОСОБА_6 він спілкувався після смерті бабусі останнього приблизно в лютому місяці 2015 року. Під час зустрічі останнім словесно не було підтверджено, що він отримав грошові кошти за договором у сумі 2300 гривень, але з ним на протязі всього часу спілкувався по мобільному телефону і той цього не заперечував, а тільки давав обіцянки.

Судом досліджено надану потерпілим на стадії досудового розслідування копію договору б/н (т. 1 а.с. 42), укладеного 03 грудня 2014 року між ОСОБА_10 ( АДРЕСА_19 ) та ФОП ОСОБА_6 на виготовлення та доставку останнім кухні, з описом її розмірів, кольору та складових загальною вартістю 7777 грн. Договір містить запис про завдаток в розмірі 2300 грн. та зобов`язання ФОП ОСОБА_6 виготовити та доставити виріб протягом 40 робочих днів.

Оригінал договору (т. 10 а.с. 27-28) був наданий потерпілим під час судового провадження, долучений до матеріалів кримінального провадження та досліджений в судовому засіданні.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року (т. 10 а.с. 13-25), підпис від імені ОСОБА_6 та рукописні записи у вказаному договорі б/н від 03 грудня 2014 року виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою.

Зазначені докази поза всяким розумним сумнівом доводять сам факт заволодіння шляхом обману майном як ОСОБА_44 , так і ОСОБА_10 .

При цьому, надаючи оцінку достатності зазначених доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчинені злочину за епізодом 30 вересня 2014 року, суд виходить з наступного.

Єдиним доказом можливої причетності ОСОБА_6 до заволодіння майном ОСОБА_44 є досліджена судом копія договору № 0930-R1 від 30 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 31), за яким стороною договору є ФОП ОСОБА_6 .

Разом з тим, як вже встановлено судом, не всі договори, котрі досліджувалися судом в межах цього провадження і стороною в яких було зазначено ФОП ОСОБА_6 , заповнювалися та підписувалися останнім.

Ухвалою суду від 07 травня 2018 року за клопотанням прокурора для проведення відповідного почеркознавчого дослідження було надано доручення органу досудового розслідування в межах тимчасового доступу провести вилучення у ОСОБА_44 оригіналу договору № 0930-R1 від 30 вересня 2014 року (т. 8 а.с. 207). За повідомленням підрозділу поліції (т. 9 а.с. 78), отримати доступ до документа або інформації щодо його місцезнаходження виявилось неможливим.

Потерпіла ОСОБА_38 на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилася, процесуальними правами розпорядилася на власний розсуд та неодноразово надавала суду клопотання про розгляд кримінального провадження без її участі.

Явка потерпілої ОСОБА_45 до суду прокурором забезпечена не була, як не заявлялося прокурором і клопотання про допит свідків на підтвердження фактичних обставин за вказаним епізодом.

Так само, на стадії досудового розслідування не проводилося впізнання, внаслідок чого суду не надані докази на підтвердження того, що особа, якій ОСОБА_36 були передані грошові кошти, є саме обвинуваченим ОСОБА_6 .

Сам ОСОБА_37 на час розгляду справи в суді помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, що фізично унеможливлює проведення його допиту.

Надаючи оцінку достатності зазначених доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчинені злочину за епізодом 03 грудня 2014 року, суд виходить з наступного.

За версією обвинувачення, ОСОБА_6 підписав договір з ОСОБА_10 , передав його невстановленій в ході досудового розслідування особі, яка, в свою чергу, передала вказаний договір з підписом ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 , отримала від потерпілого завдаток в розмірі 2300 гривен, які в подальшому передала ОСОБА_6 , а той таким чином заволодів цими грошовими коштами.

Суд одразу вважає за необхідне зауважити, що ОСОБА_6 не обвинувачується в тому, що вчинив злочин в злочинній змові групою осіб. Так само, обвинувальний акт не містить зазначення того, що ОСОБА_6 використовував для реалізації своїх злочинних намірів іншу особу, яка не була обізнана про такі наміри.

Окрім цього, твердження обвинувачення про те, що ОСОБА_6 підписував договір (мова йде про досліджений судом договір б/н від 03 грудня 2014 року) спростовується висновком проведеної на підставі ухвали суду почеркознавчої експертизи № 3/1.1/223 від 05 червня 2019 року (т. 10 а.с. 13-25), за якою не лише рукописні записи, а і підпис від імені ОСОБА_6 на вказаному договорі виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що розташування реквізитів в зазначеному договорі б/н від 03 грудня 2014 року є візуально відмінним від тих договорів, які, як встановлено судом, укладалися ОСОБА_6 як до, так і після 03 грудня 2014 року.

При цьому, потерпілий ОСОБА_10 з ОСОБА_6 зустрічався особисто єдиний раз орієнтовно в лютому місяці 2015 року і під час такої зустрічі, як зазначив потерпілий, обвинувачений не підтвердив факт отримання ним грошових коштів. Висновок потерпілого щодо причетності ОСОБА_6 до заволодіння його грошовими коштами ґрунтується на тому, що особа, з якою він до цього спілкувався по мобільному телефону і яка підтверджувала наявність зобов`язань, була ОСОБА_6 . Однак такий висновок ОСОБА_10 жодним іншим доказом не підтверджений та об`єктивно носить характер припущення.

Також, на підтвердження обставин заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 у якості свідка прокурором для допиту був заявлений ОСОБА_46 , який за судовими викликами до суду не з`являвся, у зв`язку з чим неодноразово піддавався примусовому приводу. Згідно інформації підрозділу поліції, приводи не виконано через відсутність свідка за відомими адресами проживання. За клопотанням прокурора ухвалою суду від 23 листопада 2017 року було надане доручення органу досудового розслідування провести слідчі (розшукові) дії з метою встановлення місця проживання (знаходження) свідка (т. 7 а.с. 229). До цьому часу місцезнаходження свідка не встановлене. При цьому, за приписами ч. 2 ст. 327 КПК України, прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Таким чином, прокурор в межах розумного строку не забезпечив явку такого свідка до суду, а суд вичерпав процесуальні можливості для сприяння прокурору в реалізації його прав.

З огляду на викладене суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_6 не тільки був проінформований про дії особи, яка отримала від ОСОБА_10 грошові кошти, але й був кінцевим отримувачем цих коштів, тобто не доведено, що ОСОБА_6 причетний до заволодіння грошовими коштами у ОСОБА_10 .

Згідно ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Оскільки усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_6 підлягають тлумаченню на його користь, а стороною обвинувачення, у межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, не доведено поза розумним сумнівом причетність ОСОБА_6 до вчинення заволодіння шляхом обману майном ОСОБА_44 і ОСОБА_10 , попри доведення дослідженими доказами самого факту вчинення кримінального правопорушення щодо останніх, на підставі приписів ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України ОСОБА_6 вважається невинуватим у вчиненні злочину і не може бути підданий за нього кримінальному покаранню.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

На підставі викладеного, ОСОБА_6 підлягає виправданню за зазначеною частиною обвинувачення в порядку п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що зазначені кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначати, що ухвалою суду від 24 липня 2019 року (т. 10 а.с. 74) кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (за епізодами вчинення шахрайства щодо потерпілих ОСОБА_47 і ОСОБА_48 ) виділено в окреме провадження, тому зазначеним епізодам судом оцінка в межах цього провадження не надається.

Надаючи кримінально-правову оцінку встановленим судом діянням ОСОБА_6 , суд виходить з того, що всі підтверджені доказами епізоди злочинної діяльності ОСОБА_6 за обвинувальним актом кваліфіковані ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

За приміткою 1 до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Оскільки дослідженими судом в межах провадження доказами не підтверджено, що до 05 жовтня 2014 року ОСОБА_6 вчинив будь-який із злочинів, передбачених у статтях 185, 186, 187, 189-191, 262 КК України, така кваліфікуюча ознака, як повторність, в діяннях ОСОБА_6 за епізодом 05 жовтня 2014 року (потерпіла ОСОБА_14 ) відсутня та підлягає виключенню із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,

На підставі викладеного, згідно вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_6 обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки це необхідне для ухвалення справедливого вироку, захисту прав людини і її основоположних свобод, покращує становище обвинуваченого і кваліфікує дії ОСОБА_6 за епізодом 05 жовтня 2014 року (потерпіла ОСОБА_14 ) за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману.

Інші епізоди злочинної діяльності ОСОБА_6 за 09, 13, 16, 17, 22, 23 жовтня, 03, 11, 15 листопада, 12 та 26 грудня 2014 року кваліфікуються судом за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначаючи покарання ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості відповідно, є умисними, закінченими, корисливими злочинами, кількість епізодів злочинної діяльності, обставини вчинення кримінальних правопорушень, характер та ступінь тяжкості наслідків правопорушень, вартість майна, що було предметом злочинних посягань, та його значимість для потерпілих, той факт, що жодному з потерпілих завдана шкода до цього часу не відшкодована, відомості про особу обвинуваченого.

Останній є таким, що не має судимості в силу ст. 89 КК України (т. 1 а.с. 242), має постійне місце проживання де характеризується позитивно (т. 1 а.с. 243), є фізичною особою підприємцем (т. 1 а.с. 250-251), однак не має постійного джерела доходу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1 а.с. 245, 247), утримує неповнолітню дитину (т. 10, а.с. 181-182).

Обставини, що як обтяжують, так і пом`якшують покарання обвинуваченому, судом у межах висунутого обвинувачення не встановлені і на такі обставини учасники судового провадження не посилаються.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді громадських робіт за ч. 1 ст. 190 КК України та позбавлення волі за ч. 2 ст. 190 КК України в межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України. Обґрунтовуючи необхідність призначення обвинуваченому за ч. 2 ст. 190 КК України саме такого виду покарання, суд виходить з того, що за встановленої судом кількості епізодів злочинної діяльності, загального розміру завданої потерпілим майнової шкоди, яка навіть частково до цього часу не відшкодована, відсутності критичної оцінки обвинуваченим вчиненого, у суду наявні всі підстави для висновку про те, що більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

З цих же підстав суд не вбачає підстав для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, або звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України віднесено до злочинів невеликої тяжкості.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

У відповідності до вимог ч. 8 ст. 284 КПК звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою.

З дня вчинення ОСОБА_6 05 жовтня 2014 року злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, навіть з урахуванням переривання строку давності вчиненням інших встановлених судом злочинів (ч. 3 ст. 49 КК України), минуло більше ніж три роки.

Також ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про звільнення його від відбування покарання, якщо суд прийме таке рішення, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Суд виходить з того, що 07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 році».

За пунктом «в» статті 1 вказаного Закону, звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а саме осіб не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Суду надана копія свідоцтва про народження ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 10 а.с. 181), за якою батьком останньої є ОСОБА_6 . Відповідно до інформації Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради (т. 10 а.с. 182), ОСОБА_6 не позбавлявся батьківських прав у відношенні своєї дитини ОСОБА_50 .

ОСОБА_6 не підпадає під перелік осіб, до яких амністія не може бути застосована, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Таким чином, ОСОБА_6 відповідає формальним вимогам, передбаченим статтею 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» для звільнення його від відбування покарання, призначеного вироком суду.

У відповідності до статті 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Під час допиту ОСОБА_6 та ретельною перевірки матеріалів, що характеризують його особу, встановлено, що будь-які перешкоди для застосування до останнього амністії відсутні.

Суд враховує, що ОСОБА_6 на підставі амністії може бути звільнено від відбування покарання призначеного як за ч. 2 ст. 190 КК України, так і за ч. 1 ст. 190 КК України. Однак, як встановлено судом, останній підлягає звільненню від покарання за ч. 1 ст. 190 КК України також у зв`язку із закінченням строків давності.

За наявності декількох підстав для звільнення від покарання, суд застосовує найменш обтяжливу, а саме передбачену ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 49 КК України, яка на відміну від застосування амністії не містить будь-яких обмежень щодо повторного застосування.

Оскільки до цього часу ОСОБА_6 до суду із заявою про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не звертався, останній підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України на підставі ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 49 КК України, а від покарання за ч. 2 ст. 190 КК України - на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Згідно вимог ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання подальшої долі речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст. 100 КПК України.

До розгляду у межах кримінального були прийняті цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_6 , за якими:

-ОСОБА_25 (т. 3 а.с. 82-88) просить стягнути з обвинуваченого на її користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5000 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн.;

-ОСОБА_23 (т. 3 а.с. 95-98) з урахуванням зменшення розміру позовних вимог (т. 3 а.с. 103-104) просить стягнути з обвинуваченого на її користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5587,60 грн.;

-ОСОБА_10 (т. 3 а.с. 99) з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (т. 3 а.с. 107-108) просить стягнути з обвинуваченого на його користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 7300 грн.;

-ОСОБА_18 (т. 3 а.с. 110) просить стягнути з обвинуваченого на його користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4557 грн.;

-ОСОБА_14 (т. 3 а.с. 118-121) просить стягнути з обвинуваченого на її користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2800 грн.;

-ОСОБА_12 (т. 3 а.с. 126-130) просить стягнути з обвинуваченого на її користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1900 грн.;

-ОСОБА_26 (т. 4 а.с. 46) просить стягнути з обвинуваченого на її користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3000 грн.;

-ОСОБА_11 (т. 5 а.с. 116-118) просить стягнути з обвинуваченого на його користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4650 грн.;

Потерпілі ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 і ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, а потерпіла ОСОБА_25 надала суду письмову заяву про підтримання заявлених позовних вимог.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки заперечує сам факт вчинення ним злочину відносно цих потерпілих.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 , ОСОБА_11 в частині відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином, суд виходить з того, що за приписами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є, в тому числі, втрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Сам факт спричинення ОСОБА_6 матеріальних збитків переліченим потерпілим встановлений судом, і за таких обставин ОСОБА_6 , як особа, яка протиправними винуватими діями завдала таких збитків, на підставі ст. 1166 ЦК України зобов`язаний відшкодувати їх в повному обсязі.

ОСОБА_25 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 і ОСОБА_11 за їх позовними заявами просять суд про стягнення відшкодування матеріальної шкоди у встановленому судом розмірі, отже їх позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

В той же час, позовні вимоги ОСОБА_33 і ОСОБА_18 про стягнення відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме - в розмірі встановленої судом шкоди: 4000 грн. та 3000 грн. відповідно.

Щодо позовних вимог ОСОБА_25 про стягнення відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що у відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Обов`язок доведення факту наявності душевних страждань покладається на позивача.

Належних та допустимих доказів того, що внаслідок вчинення ОСОБА_6 злочину ОСОБА_25 зазнала будь-яких душевних страждань суду не надано, а сам по собі факт вчинення відносно ОСОБА_25 злочину, за встановлених судом фактичних обставин, не презюмує такого його наслідку, як спричинення моральної шкоди потерпілій.

Оскільки не доведено сам факт спричинення потерпілій моральної шкоди, позовні вимоги ОСОБА_25 про стягнення її відшкодування задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_10 , суд виходить з того, що за приписами ч. 3 ст. 129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Оскільки ОСОБА_6 виправдано за обвинуваченням в частині заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 через його непричетність до вчинення кримінального правопорушення, цивільний позов ОСОБА_10 на підставі вимог ч. 3 ст. 129 КПК України підлягає залишенню без розгляду.

Суд враховує, що ОСОБА_25 при поданні цивільного позову до суду був сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. (т. 3 а.с. 117). Оскільки такий судовий збір був сплачений помилково, сплачені кошти, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», можуть бути повернуті лише за клопотанням особи, яка його сплатила. На теперішній час таке клопотання до суду не надходило, отже підстави для вирішення цього питання судом відсутні, що не є перешкодою для його подальшого вирішення в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_21 визнати невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України (за епізодом 30 вересня 2014 року) і ч. 2 ст. 190 КК України (за епізодом 03 грудня 2014 року), та виправдати його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним зазначених кримінальних правопорушень.

ОСОБА_21 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України (за епізодом 05 жовтня 2019 року) та ч. 2 ст. 190 КК України (за епізодами 09, 13, 16, 17, 22, 23 жовтня, 03, 11, 15 листопада, 12 та 26 грудня 2014 року) і призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 190 КК України у виді громадських робіт строком на 240 (двісті сорок) годин;

-за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, покарання у виді громадських робіт строком на 240 (двісті сорок) годин.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта у загальному розмірі 5338 (п`ять тисяч триста тридцять вісім) гривень 34 (тридцять чотири) копійки.
Речові докази - оригінали та копії договорів з ОСОБА_6 і листів від ОСОБА_6 , залишити в матеріалах кримінального провадження.
Позовні вимоги ОСОБА_25 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 і ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про стягнення відшкодування матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_6 відшкодування матеріальної шкоди на користь:
- ОСОБА_25 в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень;
- ОСОБА_14 в розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень;
- ОСОБА_12 в розмірі 1900 (одна тисяча дев`ятсот) гривень;
- ОСОБА_26 в розмірі 3000 (три тисячі) гривень;
- ОСОБА_11 в розмірі 4650 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят) гривень.
Позовні вимоги ОСОБА_51 і ОСОБА_18 про стягнення відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 відшкодування матеріальної шкоди на користь:
- ОСОБА_52 в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень;
- ОСОБА_18 в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_51 і ОСОБА_18 про стягнення відшкодування матеріальної шкоди в іншій частині відмовити.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_25 до ОСОБА_6 про стягнення відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення відшкодування майнової шкоди, завданої злочином - залишити без розгляду.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

27.09.2019