Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року
м. Київ
справа № 725/3215/17
провадження № 51-2643ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Чернівецького апеляційного суду від 05 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 0000512 від 17 квітня 2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 304 КК;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , такого, що відповідно до ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 304 КК.
Встановлені обставини
За вироком Першотравневого районного суду міста Чернівців від 08 червня

2018 року:
ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 304 КК.
ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 2 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 2 ст. 121 КК.
ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч. 4 ст. 296 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Залишено без розгляду цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 і

ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Задоволено цивільний позов прокуратури Чернівецької області та стягнуто в рівних частках з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 71 955,92 грн на користь держави в рахунок відшкодування коштів, які були витрачені на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
Вирішено питання щодо речових доказів і судових витрат.
Вироком Чернівецького апеляційного суду від 05 квітня 2019 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_12 залишено без задоволення і частково задоволено апеляційні скарги прокурора ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_9 .

Скасовано вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 08 червня

2018 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та постановлено новий вирок, яким:

ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно

ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно

ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно

ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Задоволено цивільний позов прокуратури Чернівецької області та стягнуто в рівних частках з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 71 955,92 грн на користь держави в рахунок відшкодування коштів, які були витрачені на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Частково задоволено цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_9 500 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 88 970 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 8 005,61 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.

Суть питання
У касаційній скарзі захисник зазначає про незаконність вироку апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,

а тому просить скасувати згадане судове рішення щодо ОСОБА_5 і призначити йому покарання, ухвалене вироком місцевого суду.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням, не погоджуючись із висновками апеляційного суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 296 та ч. 2

ст. 121 КК та зазначаючи про недопустимість доказів, захисник посилається на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у той же час у касаційній скарзі не наводить обгрунтування незаконності вироку апеляційного суду відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК, не вказує, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість постановленого рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку апеляційного суду з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412, 413, 420 цього Кодексу.
У касаційній скарзі відсутні конкретні доводи щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених у рішенні цього суду, у тому числі й щодо необхідності перекваліфікації дій обвинувачених, з посиланням на конкретні положення процесуального і матеріального законів.
Також захисник не зазначив, чи заявлялися стороною захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив.

Натомість у касаційній скарзі містяться лише посилання на неповноту судового розгляду, на невідповідність висновків апеляційного суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також вказівка на необхідність дати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж її дав суд апеляційної інстанції, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги захисника є неконкретними і

не узгоджуються з положеннями ст. 436 цього Кодексу щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім того, захисник не долучивдо касаційної скарги її копій з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження й усім учасникам судового провадження, як встановлено у п. 6 ч. 2 ст. 427 КПК.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Чернівецького апеляційного суду від 05 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3