КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження №0002139 стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 11.03.2018 приблизно о 14 год. 10 хв. ОСОБА_10 знаходився на загальному коридорі квартири за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , де у нього виник словесний конфлікт з його племінником ОСОБА_6 з приводу демонтажу лічильника гарячої води.
В подальшому, в ході словесного конфлікту обвинувачений ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_6 декілька ударів кулаками по голові, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді забійної рани лобної ділянки справа, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, просить скасувати оскаржуваний вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2019 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді виправних робіт строком до одного року.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 65, 66 КК України, оскільки при призначенні ОСОБА_9 покарання суд не врахував і не дав належної оцінки, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, не розкаявся у вчиненому та намагаючись ввести суд в оману, під час судового розгляду змінював надані ним показання та своє відношення до вчиненого злочину, що на думку апелянта свідчить про намір обвинуваченого уникнути відповідальності, а також судом не враховано позицію потерпілого про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання.
Апелянт також зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що на даний час стосовно ОСОБА_9 проводиться досудове розслідування по іншому кримінальному провадженню за фактом нанесення йому ( ОСОБА_6 ) тілесних ушкоджень, що є черговим доказом системної протиправної поведінки обвинуваченого, а тому, на переконання апелянта, призначене ОСОБА_9 покарання у виді штрафу не відповідає особі обвинуваченого, є занадто м`яким і не сприятиме його виправленню та попередженню вчинення нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого та його представника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу потерпілого, вказуючи на неможливість застосування до обвинуваченого такого виду покарання як виправні роботи, оскільки останній не працює, а тому просив призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження №0002139 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винними у вчиненні кримінальних правопорушень та не заперечував обставини викладені в обвинувальному акті, суд першої інстанції за згодою учасників судового розгляду, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 ніким з учасників судового провадження не заперечувались і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом не досліджувались, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад його призначення та призначив ОСОБА_9 покарання, яке за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення особи. При цьому, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, з огляду на характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке за класифікацією злочинів, згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, в силу ст. 89 КК України не судимий, щиро покаявся у скоєному, що суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, дійшов обгрунтованого висновку, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, має бути покарання у виді штрафу, який суд визначив у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 1700 грн., з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Апеляційні твердження потерпілого, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, не розкаявся у вчиненому, змінював показання та своє відношення до вчиненого злочину, а також те, що судом не була врахована позиція потерпілого про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання, в відтак призначене ОСОБА_9 покарання у виді штрафу не відповідає особі обвинуваченого та є занадто м`яким, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції, оцінивши позицію потерпілого ОСОБА_6 , який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, врахував, що потерпілий є рідним племінником обвинуваченого і між ними існує тривалий конфлікт з приводу спільного користування неприватизованим житлом та з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, наявності обставини, що пом`якшує покарання, визнав недоцільним призначення покарання у виді обмеження волі.

Посилання апелянта на ту обставину, що на даний час стосовно ОСОБА_9 проводиться досудове розслідування по іншому кримінальному провадженню за фактом нанесення йому ( ОСОБА_6 ) тілесних ушкоджень, що на думку апелянта є черговим доказом системної протиправної поведінки обвинуваченого, спростовуються копією листа заступника начальника Дарницького УП ГУНП в місті Києві, згідно якого кримінальне провадження № 0011348 від 24.10.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

За наведеним, вирок суду стосовно ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, яке, на переконання колегії суддів, в повній мірі відповідає як ступеню тяжкості кримінального правопорушення, так і особі обвинуваченого, а тому підстав для скасування вироку та ухвалення нового вироку з призначенням обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворого покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі потерпілого, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3