Справа № 749/386/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/221/19
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, який має двох неповнолітніх дітей, інваліда 3 групи, не працюючого, раніше судимого:

10 грудня 2013 року Щорським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

05 березня 2014 року Городянським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

17 квітня 2014 року Щорським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

08 вересня 2017 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

12 березня 2018 року Ічнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за вказаним вироком та за вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2018 року, за правилами ст. 72 КК України, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Час попереднього ув`язнення з 06 березня 2017 року до вступу вироку в законну силу, зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за залучення експерта у розмірі 351,84 грн..

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду обвинуваченим ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати його, як необґрунтований, невмотивований, ухвалений із порушенням норм процесуального та матеріального законодавства і закрити кримінальне провадження. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у нього взагалі не було умислу на заволодіння майном потерпілого, оскільки він не знав про наявність у останнього телефону, а коли піднімав телефон з підлоги, то вважав, що це його телефон через свої вади зору. Також зазначає, що потерпілій під час досудового розслідування вказував, що не бачив, як у нього пропав телефон і допускав, що він у нього просто випав з кишені. Апелянт також посилається на допущені, на його думку, порушення під час досудового розслідування, зокрема, вказує на виправлення при прийнятті усної заяви потерпілого про злочин та вважає, що свідка ОСОБА_9 під час досудового розслідування було змушено надати неправдиві показання.

В поданих доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 просить закрити кримінальне провадження щодо нього та зарахувати строк попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України. Апелянт, крім доводів викладених в апеляційній скарзі, зазначає, що під час досудового розслідування органом пробації було складено досудову доповідь з висновком щодо можливості призначення йому покарання з випробуванням, однак, після зміни прокурором обвинувачення було складено нову доповідь з висновком щодо необхідності призначення йому покарання, пов`язаного з позбавлення волі. На переконання автора апеляційної скарги, складати вказану доповідь працівники органу пробації не мали права, оскільки на той час він відбував покарання у виді позбавлення волі за іншим вироком. В обґрунтування своїх доводів про неповноту судового розгляду автор апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було відхилено його клопотання про повернення обвинувального акту, про проведення очної ставки зі свідком ОСОБА_9 та про зміну обвинувального акту, також, було відхилено його клопотання, заявлені під час останнього слова та у судових дебатах.

Також, апелянт зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні протоколи допиту потерпілого та свідка, а зазначення у вироку наявності у нього судимості за вироком 10 грудня 2013 року не відповідає дійсності, оскільки судом апеляційної інстанції його було скасовано.

Суд першої інстанції встановив, що 02 березня 2017 року, близько 12 години, у будинку по АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , з метою відкритого заволодіння чужим майном, завдав ОСОБА_10 близько 5 ударів кулаками обох рук в обличчя, внаслідок чого той отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливів обличчя, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я, після чого умисно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, відкрито для потерпілого та ОСОБА_9 , які перебували в одній кімнаті будинку, заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_10 , марки «Nokia 6030», вартістю 198 грн., із сім карткою оператора Київстар вартістю 25 грн., завдавши потерпілому матеріальної шкоди в сумі 223 грн.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу зі змінами та просили їх задовольнити з наведених вище підстав, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 були дотримані.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку, суд першої інстанції обґрунтував доказами, дослідженими під час судового розгляду, які оцінені відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, суд першої інстанції свої висновки про винуватість ОСОБА_8 обґрунтував показаннями: самого обвинуваченого, який частково визнав вину та пояснив, що у 2017 році, перебуваючи в будинку ОСОБА_9 під час спілкуванням з ОСОБА_10 він обурився та вдарив потерпілого близько 5 разів і штовхнув на підлогу. Після сутички він підняв мобільний телефон з підлоги, так як вважав, що то його телефон, із-за вади зору. Згодом він продав мобільний телефон за 40 грн.;

- потерпілого ОСОБА_10 ,, який у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що 02 березня 2017 року, під час перебування у господарстві ОСОБА_9 , обвинувачений зненацька почав йому завдавати удари по обличчю, при цьому ОСОБА_9 спостерігав за тим, що відбувається. Через деякий час він виявив відсутність мобільного телефону, який знаходився у лівій внутрішній кишені куртки, та просив у обвинуваченого відпустити та віддати телефон, але ОСОБА_8 нічого не відповідав та продовжував наносити удари в обличчя. Йому вдалося вийти з квартири, після чого він пішов додому;

- свідка ОСОБА_11 , з показань якого слідує, що він займається ремонтом мобільних телефонів, ноутбуків та планшетів у м. Сновськ. Весною, точного року не пам`ятає, обвинувачений приніс до нього мобільний телефон марки «Nokia 6030» та запропонував забрати, на що свідок погодився та заплатив за нього близько 50 грн. Після цього обвинувачений пішов;

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченої, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події, згідно якого 03 березня 2017 року проведений огляд ремонтної майстерні «Mobilife», яка розташована на другому поверсі будівлі за адресою: вул. Миру, 1, м. Сновськ, Чернігівської області, де було виявлено та вилучено мобільний телефон «Nokia 6030», який 02 березня 2017 року, близько 15:00 год. приніс невідомий чоловік та запропонував купити ОСОБА_12 за сімдесят гривень;

- висновку судово-товарознавчої експертизи №295 від 20 березня 2017 року, згідно якого ринкова вартість апарата телефонного мобільного зв`язку торгової марки Nokia модель 6030, бувшого у використанні, станом на 02 березня 2017 року могла становити 198 грн.;

- протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 14 березня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 02 березня 2017 року, близько 12:00 год. в м. Сновськ, по вул. Короленка, 41/2 із застосуванням фізичної сили відкрито заволоділа його мобільним телефоном «Nokia 6030»;

- протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 14 березня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 02 березня 2017 року принесла до його магазину мобільний телефон «Nokia 6030»;

- висновку судово-медичної експертизи №22 від 06 березня 2017 року за результатами якої у ОСОБА_10 наявні: тілесні ушкодження, які відносяться до категорій легкого ступеня тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я; комплекс тілесних ушкоджень, наявних у ОСОБА_10 , не протирічать можливості утворення в час та за обставин, викладених у описовій частині постанови про призначення судово-медичної експертизи.

Вищезазначені докази у їх сукупності та взаємозв`язку підтверджують вину ОСОБА_8 у скоєнні грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторному.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_8 наполягав на тому, що він лише наніс тілесні ушкодження потерпілому, а наміру заволодіти його майном у нього не було, оскільки він через вади зору вважав, що забирає з підлоги свій телефон.

Зазначеним показанням обвинуваченого суд першої інстанції дав належну оцінку у взаємозв`язку з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи і з таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені ним в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Судом першої інстанції обґрунтовано свої висновки поясненнями свідків у відповідності до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно якої, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. З огляду на що, доводи апеляційної скарги про неврахування зміни свідком чи потерпілим пояснень після завершення досудового розслідування є безпідставними.

Відносно доводів апеляційної скарги обвинуваченого, щодо відсутності умислу на заволодіння майном потерпілого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки потерпілий вказував, що виявивши зникнення телефону, він просив ОСОБА_8 повернути його, однак останній нічого не відповівши, продовжив наносити тілесні ушкодження. Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 пішов продавати телефон через короткий проміжок часу після обставин, описаних у вироку та фактично мав змогу детально розгледіти телефон та виявити, що він не належить йому та повернути його. З огляду на що колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 , щодо фактичних обставин справи такими, що направленні на уникнення кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин.

Колегія суддів також погоджується з критичною оцінкою місцевим судом показань свідка ОСОБА_9 про те, що він не бачив процес побиття потерпілого, а почувши гуркіт, повернувся та побачив потерпілого, який лежав на підлозі та вважав, що обвинувачений піднімає свій телефон з підлоги, з врахуванням даних про особу вказаного свідка, який перебуває у дружніх відносинах з обвинуваченим, являється раніше неодноразово судимою особою за вчинення корисливих злочинів, а такі його показання суперечать іншим доказам у справі. Крім того, його показання викликають обґрунтовані сумніви з огляду на те, що обвинувачений завдавав потерпілому численних ударів та витягнув телефон з кишені, що, на думку колегії суддів, не може відбутися не помітно для особи, яка перебуває у цьому ж приміщенні.

Давши належну оцінку зібраним у справі та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого і правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який має двох неповнолітніх дітей, являється інвалідом 3 групи, перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, позитивно характеризується за місцем проживання, має непогашені судимості, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання та високий ризик повторного вчинення злочину згідно судової доповіді високий і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити останньому покарання у виді позбавлення волі.

З вищенаведеним висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, колегія суддів вважає мотивованими доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про необґрунтоване посилання у вступній частині оскаржуваного вироку на наявність у нього судимості, згідно вироку Щорського районного суду Чернігівської області від 10 грудня 2013 року, оскільки вказаний вирок, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, скасований ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 лютого 2014 року, а тому апеляційна скарга ОСОБА_8 в цій частині підлягає задоволенню.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з вступної частини вироку посилання суду на наявність у ОСОБА_8 судимості за вироком Щороського районного суду Чернігівської області від 10 грудня 2013 року.

В іншій частині цей вирок залишити без змін

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4