Справа №:755/6220/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2019 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0004429 від 07 травня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Мотивуючи клопотання, прокурор посилається на те, що згідно інформації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 19 червня 2019 року №062/14-8889 (И-2019) первинна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 була проведена за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29 березня 2007 року.
Після цього, право власності на квартиру перейшло та зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 04 серпня 2007 року.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації КМДА ОСОБА_6 30 травня 2017 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на зазначену квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину №8-3696, виданого 04 серпня 2007 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори.
Після цього, 04 липня 2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 право власності на цю квартиру зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу №1214 від 04 липня 2017 року, посвідченого вказаним приватним нотаріусом.
Водночас, згідно копій матеріалів спадкової справи №1013/06 до майна померлої ОСОБА_4 , наданих на запит місцевої прокуратури Другою Київською державною нотаріальною конторою, зокрема, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 серпня 2007 року, ОСОБА_5 є спадкоємцем майна квартири АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі заповіту, посвідченому секретарем Середівської сільської ради Згурівського району Київської області 21 листопада 2002 року і зареєстрованого в реєстрі за №28.
У вказаному свідоцтві про право на спадщину за заповітом також зазначено, що вказана квартира належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення серія НОМЕР_1 від 29 березня 2007 року, на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 22 березня 2007 року №530-С.
Згідно тексту копії зазначеного заповіту від 21 листопада 2002 року ОСОБА_4 заповіла усе своє майно ОСОБА_5 .
Разом з тим, згідно листа Середівської сільської ради Згурівського району Київської області від 10 липня 2019 року №02-25-264, наданого на запит місцевої прокуратури, заповіт під №28 від 21 листопада 2002 року від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_5 секретарем вказаної сільради не посвідчувався.
Таким чином, свідоцтво про право на спадщину від 04.08.2007 на вказану квартиру видано на підставі неіснуючого (підробленого) заповіту від 21 листопада 2002 року, шляхом обману, та у подальшому незаконно перепродана спочатку ОСОБА_8 .
Крім того, свідоцтво про право власності на квартиру на ім`я ОСОБА_4 видано фактично після її смерті.
Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 від 19 липня 2019 року квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0004429 від 07 травня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження №0004429 від 07 травня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.
Прокурор в судове засідання не з`явився, проте направив заяву у якій просить розглядати клопотання без його участі, вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно частини другої цієї статті КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у наведених випадках, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно за сукупності даних розслідуваного злочину, відповідає вимогам ст. 98 цього Кодексу.
Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.
Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 від 19 липня 2019 року квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0004429 від 07 травня 2018 року.
У судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна, тому підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, ст. 175, ст. 309, 372, ст. 392, ст. 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 задовольнити.
Накласти арешт шляхом позбавлення права відчуження майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: ' ОСОБА_1