Справа № 753/9255/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2656/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, Волгоградської області, м. Михайлівка, громадянина України, українця, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 08.05.2007 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 04.02.2009 постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, скасовано відбуття покарання з іспитовим строком і направлено в місця позбавлення волі для відбуття покарання строком на 3 роки; 11.03.2010 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі; 19.06.2012 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 13.12.2014 постановою Уманського районного суду Черкаської області, звільненого з місць позбавлення волі умовно-достроково, з не відбутим строком 9 місяців 8 днів, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою у ДУ «Київський СІЗО» залишено без змін.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 17.05.2019.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до КК України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017) зараховано у строк покарання ОСОБА_8 час його перебування в установах попереднього ув`язнення у період з 29.04.2017 по 02.05.2017 включно, а також із 17.05.2019 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, вчиненого за наступних обставин.
29.04.2017, приблизно о 19 год. 10 хв., ОСОБА_8 , знаходячись в торгівельному залі магазину №1036 ТОВ «Новус Україна», що розташований за адресою: м. Київ, пр-т. Бажана, 8, діючи умисно, із корисливих спонукань, із метою повторного вчинення злочину проти власності, а саме: таємного викрадення чужого майна, що перебуває на балансі ТОВ «Новус Україна», переконавшись та вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до торгівельних полиць з одягом, звідки взяв: штани «Проксима», вартістю 319 грн. 99 коп. (без ПДВ); футболку чоловічу чорну, вартістю 159 грн. 20 коп. (без ПДВ); окуляри сонцезахисні вартістю 123 грн. 20 коп. (без ПДВ), та з даним майном зайшов до примірочної, де одягнув дані штани, футболку та окуляри на себе, а на вішаки, повісив свій старий одяг.
Після чого, ОСОБА_8 , утримуючи на собі вказані речі не проходячи повз каси, дійшов до виходу з торгівельного залу, не розрахувавшись за товар який утримував на собі, направився до дверей виходу з магазину №1036 ТОВ «Новус Україна», через які вийшов із магазину із викраденим майном на вулицю, чим отримав реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд. Після чого, ОСОБА_8 , був помічений охоронцем даного магазину, який підійшов до останнього з метою його затримання та попрохав ОСОБА_8 зупинитись, в ході чого останній почувши та побачивши охоронця, усвідомлюючи що його злочинні дії викрито, не відмовився від наміру заволодіння чужим майном, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на повторне відкрите викрадення чужого майна, тримаючи на собі вище вказане викрадене майно почав тікати від охоронця покинувши місце вчинення злочину, однак пробігши значну відстань, був затриманий охоронцем.
Таким чином ОСОБА_8 отримав реальну можливість розпорядитись на власний розсуд відкрито викраденим майном, а саме: штанами «Проксима», вартістю 319 грн. 99 коп. (без ПДВ); футболкою чоловічою чорною, вартістю 159 грн. 20 коп. (без ПДВ); окулярами сонцезахисними вартістю 123 грн. 20 коп. (без ПДВ), чим завдав потерпілому ТОВ «Новус Україна», матеріальну шкоду на загальну суму 602 грн. 39 коп. (без ПДВ).

Не погоджуючись із вказаним рішенням обвинуваченим ОСОБА_8 та його захисником ОСОБА_7 подано апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації його протиправних дій, просить призначити йому більш м`яке покарання та застосувати положення ст.75 КК України.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано всіх обставин кримінального правопорушення, зокрема обставин, що пом`якшують показання. Обвинувачений визнав вину у скоєному, щиро розкаявся, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність збитків та претензій з боку потерпілого.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2019 змінити та призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою.

На думку апелянта, районним судом призначено ОСОБА_8 занадто суворе покарання та належним чином не враховано, що обвинувачений визнав вину у скоєному, щиро розкаявся, сприяв слідству у розкритті злочину, хоча раніше й судимий, але має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, де характеризується задовільно, неофіційно працевлаштований. Вказане свідчить про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та застосування до нього положень ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданих апеляційних скарг, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягаєіз наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з положень абз.1 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, судам необхідно мати на увазі, що ч.1 ст.75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке приписами ст.12 КК України віднесене до тяжких злочинів, обставини вчинення протиправного діяння, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, проте перебуває на обліку у лікаря нарколога, за місцем проживання характеризується задовільно, відсутність підтвердження факту одруження обвинуваченого та перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, що зумовило необхідність оголошення його в розшук та подальшу зміну запобіжного заходу, відшкодування завданих збитків внаслідок повернення викраденого майна, позицію представника потерпілої юридичної особи, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого, щире каяття, як обставину, яка згідно з ст.66 КК України пом`якшує покарання, відсутність обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, прийшов до обґрунтованого висновку, що необхідною та достатньою мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути покарання у вигляді позбавлення волі.

Відтак, місцевий суд призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі, яке відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а вимоги апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість - є безпідставними.

Оскільки ОСОБА_8 має три непогашені та незняті у встановленому законом порядку судимості, суд апеляційної інстанції вважає за недоцільне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст.75 КК України.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до КК України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017) у строк покарання обвинуваченому підлягає зарахуванню час його перебування в установах попереднього ув`язнення, починаючи з 29.04.2017 по 02.05.2017 включно, а також з 17.05.2019 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки обвинувачений вчинив злочин до набрання чинності Законом України №2046-VIII «Про внесення зміни до КК України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017, який не має зворотної дії, оскільки в розумінні ст.5 КК України цей закон іншим чином погіршує становище обвинуваченого.

Доказів на спростування висновків місцевого суду прокурором в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Головуючий :

Судді :