Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2663/16-к
Провадження № 1-кп/480/33/19
ВИРОК
Іменем України

28 листопада 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження №0000829, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Петрівка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не працюючого, раніше судимого
- 05.05.2016 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт,
який проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 05.05.2016 року засуджено Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. 16.06.2016 року ОСОБА_4 поставлено на облік в Миколаївський МВКВ1 УДПтС України в Миколаївській області. 01.07.2016 року ОСОБА_4 ознайомлено з порядком та умовами відбуття покарання, попереджено про правові наслідки за ухилення від відбування покарання, оголошено постанову про встановлення днів явок для реєстрації, відповідно до якої останній зобов`язаний в перший понеділок кожного місяця з`являтись для реєстрації до Миколаївського MB KBI УДПтС України в Миколаївській області. Крім цього, 01.07.2016 року ОСОБА_4 , Миколаївським MB КВІ УДІІтС України в Миколаївській області видано направлення за №1308 від 01.07.2016 року до Петрівської сільської ради, що розташована за адресою: вул.Б.Бондаренко,39, с.Петрівка Миколаївського району Миколаївської області для відбуття покарання призначеного вироком суду у вигляді громадських робіт. По прибуттю ОСОБА_4 за призначенням, для виконання громадських робіт, сільською радою було видано розпорядження про прийняття останнього для відбування покарання, складений графік виходу засудженого на роботу, відповідно до якого засуджений повинен приступити до роботи з 08.07.2016 року по 26.08.2016 року. Водночас, після прибуття для відпрацювання громадських робіт до Петрівської сільської ради у ОСОБА_4 виник умисел па ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме відбування громадських робіт. Реалізуючи свій умисел, направлений на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_4 без поважних причин, порушуючи вимоги ст.ст. 9, 40 Кримінально-виконавчого кодексу України, почав порушувати графік виходу на громадські роботи, не виходячи упродовж місяця більше двох разів. Таким чином, ОСОБА_4 після прибуття для відпрацювання громадських робіт до Петрівської сільської ради, відпрацьовано лише 32 години, а саме в період часу, згідно графіку відпрацювання: 08.07.2016 року, 11.07.2016 року, 12.07.2016, 18.07.2016 року, з 25.07.2016 року по 27.07.2016 року, 01.08.2016 року, 11.08.2016 року, 12.08.2016 року, 19.08.2016. При цьому, останній неодноразово з`являвся на роботу в стані алкогольного сп`яніння, не реагував на зауваження працівників сільської ради та відмовлявся виходити працювати відповідно до встановленого графіку.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.389 КК України ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме від відбування громадських робіт.

У даному кримінальному провадженні 09.10.2019 року між прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 і його захисником ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст.468, 469, 472 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч.2 ст.389 КК України.

Згідно з угодою про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережено визнати вину в обсязі обвинувачення у судовому провадженні.

Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.2 ст.389 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі. Напідставі ст.72 КК України за сукупністю вироків менш суворе покарання у виді 68 годин громадських робіт перевести у більш суворе покарання - 8 (восьми) днів обмеження волі. На підставі ст.71 КК України приєднати не відбуту частину за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.05.2016 року у виді 8 (восьми) днів обмеження волі та остаточно призначити покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) днів обмеження. На підставі ст.75 КК України від призначеного покарання звільнити з випробуванням на строк 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Крім того, прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити ОСОБА_4 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди про визнання винуватості зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник ОСОБА_5 клопотав про затвердження угоди про визнання винуватості.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.389 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, що в силу вимог ч.4 ст.469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючу обставину, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, злочин не набув значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.389 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.

За вчинене кримінальне правопорушення (злочин) обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст.ст.314, 369-371, 373, 374, 375 КПК України, суд, -

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 09.10.2019 року, укладену у кримінальному провадженні №0000829 між прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 та підозрюваним обвинуваченим ОСОБА_4 і його захисником ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.72 КК України за сукупністю вироків менш суворе покарання у виді 68 годин громадських робіт перевести у більш суворе покарання - 8 (восьми) днів обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України ОСОБА_4 приєднати не відбуту частину за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.05.2016 року у виді 8 (восьми) днів обмеження волі та остаточно призначити покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) днів обмеження.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від призначеного покарання звільнити з випробуванням на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу,в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_7

28.11.2019