ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2941/19 Справа № 206/5051/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року якою відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання -
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні подання ДУ Ігренський виправний центр (№133) щодо засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2016 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції послався на відсутність підстав для застосування положень ст. 81 КК України щодо засудженого, оскільки подання має формальний характер, так як сама по собі наявність 3 заохочень у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення. Також суд взяв до уваги, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не був працевлаштованим та не надав доказів гарантування працевлаштування в разі дострокового звільнення. Окрім того, суд врахував те, що засуджений, будучи раніше судимим за ч. 1 ст. 164 КК України, на шлях виправлення не став і вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 164 КК України та відповідно до вироку, за яким він відбуває покарання, існує непогашена заборгованість по сплаті аліментів, яка становить станом на 01 вересня 2019 року 90520,36 грн.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та ухвалити нову якою задовольнити подання адміністрації ДУ Ігренський виправнимй центр (№133) щодо нього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_5 вважає, що він повністю довів своє виправлення та посилається на те, що суд не надав належної оцінки його особі, а саме тому, що він за час відбування покарання має позитивну характеристику, працював, за рахунок чого вираховувалися гроші на сплату заборгованості по аліментам. Вважає, що став на шлях виправлення та до нього може бути застосовано положення ст. 81 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання установи повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 09 вересня 2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 164, ст.71 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі.
Засуджений відбув 1/2 частину призначеного строку покарання, має позитивну характеристику, за час відбування покарання, мав одне стягнення, яке погашене в установленому законом порядку, та три заохочення.
Поряд із цим, під час відбування покарання ОСОБА_5 не був працевлаштований та не надав доказів на підтвердження працевлаштування в разі умовно-дострокового звільнення.
Надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженої ст. 81 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженою, є недоцільним.
Доводи ОСОБА_5 про ненадання судом належної оцінки його особі при вирішенні питання про відмову в задоволенні продання про умовно- дострокове звільнення, колегія суддів розцінює як безпідставні.
З оскаржуваного рішення видно, що суд першої інстанції оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання установи.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року, щодо засудженого ОСОБА_5 , якою відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4