Провадження №11-сс/4911/25/19
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА ВИЩОГО АНТИКОРУПЦІЙНОГО СУДУ
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2019 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

розглянула у закритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора четвертого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 11 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
26 вересня 2019 року до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 11 вересня 2019 року.

І. Зміст оскаржуваного рішення.
1.1. Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 11 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , погодженого прокурором, про дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000012 від 23 вересня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1.2. Слідчий суддя ухвалу про відмову в наданні дозволу на затримання мотивував неналежним врученням ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, оскільки органом досудового розслідування не була забезпечена участь захисника згідно вимог ч. 1 ст. 52 Кримінального процесуального кодексу України, тобто остання фактично не набула статусу підозрюваної, а тому до неї не може застосовуватись запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ІI. Вимоги і доводи апеляційної скарги.
2.1. 26 вересня 2019 року прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 11 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання щодо дозволу на затримання підозрюваної ОСОБА_8 .
2.2. У поданій скарзі прокурор просив ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 11 вересня 2019 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою клопотання детектива задовольнити та надати дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_8
2.2.1 В апеляційній скарзі вказує на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження висновків суду, викладених у ньому, та на істотні порушення кримінального процесуального закону. Прокурором висловлено незгоду з висновками слідчого судді про те, що ОСОБА_8 не набула статусу підозрюваного, оскільки органом досудового розслідування не була забезпечена участь захисника згідно вимог ч. 1 ст. 52 Кримінального процесуального кодексу України.

2.2.2. У поданій апеляційній скарзі прокурор стверджує й про те, що слідчий суддя при постановленні оскаржуваної ухвали в порушення вимог ст. 188 та ст. 189 Кримінального процесуального кодексу України зазначив іншу підставу для відмови у задоволенні клопотання, яка не визначена Кримінальним процесуальним кодексом України як підстава для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
2.2.3. Крім того, в апеляційній скарзі вказується й про те, що орган досудового розслідування вжив всіх заходів для вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру по кримінальному провадженні № 0000012. При цьому стверджується, що жодних процесуальних дій з участю підозрюваного стороною обвинувачення не проводилося, а тому і залучати захисника не було необхідності.

2.2.4. Окрім наведеного, в апеляційній скарзі звертається увага колегії суддів, що в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею взагалі не надано оцінки викладених у клопотанні доводам сторони обвинувачення щодо наявності обставин, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 190 Кримінального процесуального кодексу України.

ІII. Позиція учасників провадження.
Прокурор ОСОБА_5 , присутня в судовому засіданні, апеляційну скаргу підтримала з мотивів, зазначених у такій скарзі. Додатково пояснила, що ОСОБА_8 перебуває на тимчасово окупованій території, тому письмове повідомлення про підозру надсилалося їй за місце її реєстрації та місцем її роботи, а також її виклик здійснювався шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному сайті Національного антикорупційного бюро України. Просила апеляційну скаргу задовольнити.

IV. Обставини, встановлені колегією суддів.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 , вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені доводи, колегія суддів встановила наступне.

4.1. 02 вересня 2019 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання детектива Другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором, про дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000012 від 23 вересня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а. с. 1-5, 159).
4.2. 05 вересня 2019 року Солом`янський районний суд міста Києва постановив ухвалу, якою клопотання про дозвіл на затримання ОСОБА_8 з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюпередав на розгляд Вищому антикорупційному суду (а. с. 160).

4.3. 11 вересня 2019 року слідчий суддя Вищого антикорупційного суду постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання детектива ОСОБА_7 про дозвіл на затримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000012 від 23 вересня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.Зазначена ухвала мотивована тим, що ОСОБА_8 було направлено письмове повідомлення про підозру з порушенням вимог, встановлених ч. 1 ст. 52 Кримінального процесуального кодексу України, тобто органом досудового розслідування не була забезпечена участь захисника, тому ОСОБА_8 не набула статусу підозрюваної і до неї не може застосовуватись запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та відповідно не може бути надано дозвіл на її затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою(а. с. 179-181).

4.4. 26 вересня 2019 року прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 11 вересня 2019 року (а. с. 184-197).

4.5. У матеріалах судового провадження, розпочатого за клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_8 з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 02 вересня 2019 року (справа №760/25064/19) відсутні будь-які докази, які б свідчили про направлення поштою або в інший спосіб копії клопотання про дозвіл на її затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та копії клопотання про обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

4.6. З клопотання (а. с. 1-5), витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а. с. 6) та повідомлення про підозру (а. с. 7-17) у їх сукупності вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, а саме в розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненій за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

4.7. Зміст пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного (а. с. 15-17) у сукупності з повідомлення про підозру (а. с. 7-17), свідчать, що ОСОБА_8 фактично письмове повідомлення про підозру не отримала.

4.8. З копії довідки від 29 грудня 2014 року №1426/16687 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції вбачається, що ОСОБА_8 перемістилася з м. Донецька до м. Краматорська, яке є не лише останнім відомим місцем перебування ОСОБА_8 , але й адресою офіційного листування з нею, починаючи з 25 грудня 2014 року (а. с. 149).

4.9. Постанова про оголошення в розшук (а. с. 173-174) та скрін-шот із відкритої для загального доступу сторінки Розшукові обліки МВС України, розміщеної на веб-сайті Міністерства внутрішніх справ України (а. с. 169), у їх сукупності та взаємозв`язку свідчать про оголошення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розшук на території України як особи, яка переховується від органів досудового розслідування.

4.10. Судом не отримано доказів того, що орган досудового розслідування звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 .
V. Мотиви і висновки колегії суддів.
5.1. Надаючи оцінку обставинам, встановленим під час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів виходь з такого.

5.1.1. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Кримінального процесуального кодексу України «Участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного».
Як зазначено в ч. 5 ст. 12 Кримінального кодексу України «Особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі».
Санкція ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України передбачає, що за розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинену за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, в чому підозрюється ОСОБА_8 (а. с. 7-14), до винної особи може бути застосовано покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.
Згідно ч. 1 ст. 52 Кримінального кодексу України «основними покараннями є громадські роботи, виправні роботи, службові обмеження для військовослужбовців, арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі».
Відповідно до положень статті 49 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо, зокрема, відповідно до вимог статті 51 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.
Вищенаведене підтверджує, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, санкція якої передбачає основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років, а тому злочин, вчинення якого інкримінується підозрюваному, є особливо тяжким. Саме тому, та з огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді Вищого антикорупційного суду стосовно того, що ОСОБА_8 було направлено письмове повідомлення про підозру з порушенням вимог, встановлених ч. 1 ст. 52 Кримінального процесуального кодексу України, так як у кримінальному провадженні не забезпечено участі захисника.

5.1.2. При вирішенні апеляційної скарги колегія суддів приймає до уваги й те, що в матеріалах доданих детективом Національного антикорупційного бюро України до клопотання про дозвіл на затримання відсутні докази щодо належного вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_8 , як особі яка ухиляється від отримання письмового тексту повідомлення про підозру та особі, яка переховується від органів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 Кримінального процесуального кодексу України «письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень».
Зі змісту ст. 135 Кримінального процесуального кодексу України слідує, що у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання письмове повідомлення про підозру для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Як вбачається з копій конвертів про направлення поштової кореспонденції (а. с. 157,158) Національним антикорупційним бюро України було направлено на адресу ТОВ «ДОНБАС-ФРУІ», тобто за місцем роботи ОСОБА_8 , та на адресу: АДРЕСА_1 , тобто за місцем реєстрації ОСОБА_8 , листи. Однак, що саме було вкладено у конверти таких листів (повістка чи підозра), встановити не можливо, оскільки вони направлялися без опису про вкладення.

Крім того, на адресу за останнім відомим місцем проживання та місцем офіційного вручення кореспонденції, тобто м. Краматорськ (а. с. 149), ОСОБА_8 кореспонденція органом досудового розслідування не надсилалася.
Отже, органом досудового розслідування не було вжито усіх можливих заходів, направлених на вручення ОСОБА_8 письмового повідомлення про підозру.
5.1.3. Окремо колегія суддів звертає увагу й на те, що за приписами ч. 2 ст. 188 Кримінального процесуального кодексу України «клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю».
Оскільки на зворотній стороні четвертої сторінки клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу (перше речення зворотної сторінки а. с. 4) міститься запис про те, що орган досудового розслідування звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 невідомого числа серпня 2019 року, а в матеріалах провадження відсутні документальні підтвердження такого звернення з відповідним клопотанням, то клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, було подано за відсутності обставин, зазначених в ч. 2 ст. 188 Кримінального процесуального кодексу України. Тож, і за відсутності доказів подачі до суду клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу теж не могло бути задоволене.
5.1.4. Щодо інших аргументів, зазначених прокурором в поданій ним апеляційній скарзі, то вони також під час апеляційного провадження не знайшли свого підтвердження.

5.2. Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали ним були допущені порушення норм кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для її скасування і надання дозволу на затримання ОСОБА_8 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, ч. 6 ст. 193, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 11 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України про дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000012 від 23 вересня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3