Справа № 309/213/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.10.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 та
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/622/19, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2019 року.
Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, раніше неодноразово судимий і, зокрема, востаннє вироком Хустського районного суду від 06.06.2016 за ч. 3 ст.185 КК України на 6 років позбавлення волі,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбування обвинуваченим ОСОБА_6 покарання визначено рахувати з моменту його затримання - 15 грудня 2018 року, й зараховано йому в строк відбуття покарання період перебування під вартою з указаної вище дати.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.
Речовий компакт-диск із записом з камер відеоспостереження залишено в матеріалах кримінального провадження.
Ухвалою Хустського районного суду від 27.05.2019 виправлено описку в резолютивній частині вироку цього ж суду від 09.04.2019, а саме, зазначено, що строк відбування ОСОБА_6 покарання визначено рахувати з моменту його затримання 15 січня 2019 року, зарахувавши йому в строк відбуття покарання період перебування під вартою з указаної дати.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
15 грудня 2018 року приблизно о 15-й годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , з корисливих спонукань, діючи з умислом на таємне викрадення чужого майна, через незамкнені двері, проник всередину будинку АДРЕСА_3 , де з жіночого гаманця, який знаходився в спальній кімнаті, викрав гроші у сумі 500 гривень, чим потерпілій ОСОБА_7 завдав матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, вказує на те, що вирок у частині призначеного покарання є незаконним. Посилається на те, що призначене йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки є занадто суворим, оскільки він активно сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, за місцем проживання характеризується посередньо, відшкодував потерпілій завдану шкоду, повернувши їй викрадені гроші у сумі 500 гривень і потерпіла не має до нього будь-яких претензій й цивільного позову не заявляла. Вважає, що наведені обставини, пом`якшують покарання і дають підстави для застосування щодо нього положень ст. 69 КК України. Просить вироку в частині призначеного покарання змінити шляхом пом`якшення йому покарання до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що повністю визнає свою вину, щиро кається у вчиненні злочину та дуже шкодує про свої дії. Разом із тим, просить врахувати те, що він хворіє на туберкульоз, має проблеми з нирками та серцем, і що в нього дуже хворі ноги, внаслідок чого він не може нормально ходити.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_5 , яка судове рішення вважає законним та обґрунтованим і заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційна скарга розглядаються за відсутності потерпілої ОСОБА_7 , неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При прийнятті рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілої враховується те, що потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавала.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, учасниками судового розгляду не оспорюється, тому апеляційним судом, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, не перевіряється, дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також враховує те, що під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження суд, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 статті 65 КК України).
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, що при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини, за яких його скоєно, дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання. У тому числі, судом враховано те, що передбачене ч. 3 ст. 185 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів з корисливих мотивів, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання та відсутність претензій у потерпілої до обвинуваченого.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_6 новий злочин скоїв через рік після звільнення з місць позбавлення волі, за вчинення злочинів 9 разів засуджувався вироками тих чи інших судів України. Указане свідчить про те, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став.
Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати у місцях позбавлення волі.
Доводи апеляційної скарги про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є занадто суворим, про пом`якшення призначеного покарання, колегія суддів з урахуванням наведеного вище відхиляє, при цьому враховує, що такі були предметом перевірки та оцінки судом першої інстанції, враховані при призначенні покарання та оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону. Непідтвердженими колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 хворіє на туберкульоз, має проблеми з нирками та серцем, і що в нього дуже хворі ноги, внаслідок чого він не може нормально ходити.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. ст. 69, 75 КК України не має.
З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє апеляційної скарги про те, що обвинуваченому призначено занадто суворе покарання й уважає висновки суду першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання належним чином обґрунтованими та вмотивованими, - призначене покарання необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, справедливим.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2019 року щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, у той самий строк із дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді: