Постанова
іменем України
01 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 766/11247/17
провадження № 51-5983км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 20 лютого 2018 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Херсона,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Оскаржені судові рішення
1. Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 21 серпня 2017 року ОСОБА_6 було засуджено за частиною 2 статті 185 КК до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
2. Засудженого визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за обставин, детально викладених у вироку.
3. Судом визнано доведеним, що 20 травня 2017 року приблизно о 02:00 з території міського парку зі сторони вул. Перекопської в м. Херсоні ОСОБА_6 таємно викрав два дитячих автомобілі та акумулятор, заподіявши ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 23 500 грн.
4. Апеляційний суд Херсонської області 20 лютого 2018 року, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання і ухвалив новий вирок, яким призначив засудженому за частиною 2 статті 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік У решті рішення місцевого суду залишено без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги
5. У касаційній скарзі засуджений просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, оскільки за своїм видом та розміром воно є явно несправедливим через суворість. Стверджує, що обираючи вид покарання, суд апеляційної інстанцій безпідставно не врахував позитивних даних про його особу, зокрема щодо наявності на утриманні малолітньої дитини та щодо офіційного працевлаштування.
6. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції учасників судового розгляду
7. У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту та просив залишити вирок апеляційного суду без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.
Оцінка Суду
8. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
9. Правильність висновків судів про винуватість засудженого в інкримінованому злочині та кримінально-правова оцінка його діяння у касаційній скарзі не оспорюються.
10. Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом загальних засад призначення засудженому покарання колегія суддів вважає необґрунтованими.
11. Статтями 50 та 65 КК визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
12. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 438 та статті 414 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень може стати явна несправедливість призначеного покарання. Однак доводи в касаційній скарзі зводяться до незгоди з оцінкою судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи і їх значення для визначення виду та розміру призначеного засудженому покарання. Переконливих аргументів, які би доводили, що обраний засудженому захід примусу не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через суворість, в поданій касаційній скарзі не наведено.
13. Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що апеляційний суд, призначаючи покарання засудженому, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та інші обставини, які мають правове значення, і дійшов висновку, що обраний районним судом захід примусу є невиправдано м`яким і не забезпечить досягнення мети покарання.
14. З огляду на те, що ОСОБА_6 неодноразово засуджувався у тому числі й за вчинення корисливих злочинів, однак через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, знову скоїв аналогічний злочин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про систематичний характер злочинної діяльності засудженого та відсутність позитивних змін у його поведінці.
15. Врахувавши ступінь тяжкості вчиненого діяння, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані, що характеризують особу засудженого і свідчать про його схильність до правопорушень та підвищену суспільну небезпечність, апеляційний суд, належним чином умотивувавши своє рішення, змінив вид покарання на більш суворий.
16. Водночас апеляційний суд взяв до уваги, що за відсутності обтяжуючих покарання обставин, судом першої інстанції визнано пом`якшуючою щире каяття у вчиненому, а тому призначив засудженому захід примусу в межах санкції частини 2 статті 185 КК у мінімальному розмірі для покарання у виді позбавлення волі.
17. Посилання апеляційного суду на відсутність в матеріалах провадження документів, що підтверджують наявність у засудженого малолітньої дитини не є достатньою підставою для скасування правильного по суті судового рішення.
18. Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому за вироком апеляційного суду, в касаційній скарзі не наведено.
19. Таким чином, Суд уважає, що апеляційний суд не порушив вимог статей 50, 65 КК, а призначене ОСОБА_6 покарання відповідає визначеним законом загальним засадам, воно є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
20. Вирок апеляційного суду не суперечить статтям 370, 374, 420 КПК, а тому підстав для його скасування за доводами касаційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Херсонської області від 20 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3