ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 487/5773/18
Номер провадження : 11-кп/819/737/19 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.14,ч.3 ст.27, ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року вересня місяця 03 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
Секретар судового засідання: ОСОБА_5
З участю прокурора: ОСОБА_6
Обвинуваченого: ОСОБА_7
Захисника: ОСОБА_8
Потерпілої: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000019 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2019 року щодо: ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и л а :
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, 2017 року народження, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , не судимого, визнано винним та засуджено за ч.1 ст.14 ч.3 ст.27 ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з моменту його затримання, після набрання вироком законної сили. Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк досудового тримання під вартою з 16.05.2018 року по 18.05.2018 року та з 04.06.2018 року по 05.11.2018 року. Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишено попередньо обрану заставу. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
За вироком суду, у березні 2018 року, точної дати в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилось можливим, у ОСОБА_7 , який обіймав посаду інспектора СРПП Миколаївського ВП ГУ НП в Миколаївській області, виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло на території м. Миколаєва, за попередньою змовою групою осіб.
З метою реалізації свого злочинного умислу, керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, володіючи інформацією про осіб, з житла яких можливо вчинити крадіжки, яка стала йому відома у зв`язку з службовою діяльністю, а також про методи та тактику розкриття злочинів вказаної категорії, ОСОБА_7 вирішив взяти на себе роль організатора вчинення готування до таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло. З цією метою ОСОБА_7 взяв на себе функції організації вчинення злочинів, розробки плану їх вчинення, залучення до його вчинення інших співучасників, розподілу обов`язків між ними, координації їх зусиль на досягнення спільного злочинного результату, усунення перешкод та створення необхідних умов для вчинення злочинів.
Так, в березні 2018 року, більш точного часу у ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу Центрального ринку по вул. Рюміна в м.Миколаєві, випадково зустрівся з раніше знайомою ОСОБА_10 . Володіючи інформацією про те, що ОСОБА_10 підтримує відносини з особами раніше судимими за вчинення крадіжок, поєднаних з проникненням у житло, ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного умислу, вирішив використати даний факт та вступити з нею в злочинну змову, направлену на вчинення крадіжок, для чого запропонував ОСОБА_10 зустрітись наступного дня о 20-00 годині.
Наступного дня, точної дати у ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, приблизно о 20-00 годині, ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_10 на зупинці громадського транспорту «1-ше КП» в м. Миколаєві та під час спілкування, діючи з прямим умислом на організацію вчинення крадіжок, поєднаних з проникненням у житло, переслідуючи корисливий мотив з метою незаконного збагачення, запропонував останній зайнятися злочинною діяльністю, яка полягала у вчиненні крадіжок, поєднаних з проникненням у житло. При цьому, для досягнення вказаної мети, ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_10 підшукати співучасників, а саме осіб з кола її знайомих, які б виступили виконавцями вказаного злочину, тобто безпосередньо вчиняли крадіжки, поєднані з проникненням у житло. Також, взявши на себе роль організатора вчинення злочинів ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_10 план їх вчинення та роль кожного із співучасників.
Так, згідно розробленого ОСОБА_7 плану до його обов`язків входило - підшукувати квартири чи приватні будинки, де можуть знаходитись цінні речі або грошові кошти, збирати та надавати інформацію щодо їх власників та їх розпорядок дня, встановлювати наявність сигналізації, собак та камер відеоспостереження. На ОСОБА_10 та інших співучасників, яких остання мала залучити до злочинної діяльності, покладалася роль виконавців вчинення крадіжок, поєднаних із проникненням у житло. Після вчинення крадіжок, викрадене майно повинно було бути розподіленим між ОСОБА_7 та співучасниками порівну.
ОСОБА_10 , розуміючи те, що ОСОБА_7 є співробітником поліції та може мати вплив на неї, не бажаючи вчиняти злочини, з метою викриття його злочинних дій щодо організації готування до вчинення крадіжок, поєднаних з проникненням у житло, прийняла пропозицію ОСОБА_7 , та в подальшому звернулась із заявою до правоохоронних органів з приводу організації ОСОБА_7 готування до вчинення корисливих злочинів.
З метою викриття та документування злочинної діяльності ОСОБА_7 , ОСОБА_10 працівниками поліції, за її згодою, залучено до конфіденційного співробітництва та вона стала діяти під їх контролем.
У подальшому, в денний час доби, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , попередньо отримавши згоду ОСОБА_10 на вчинення крадіжок, поєднаних з проникненням у житло, згідно розробленого ним плану і вступивши з нею в попередню змову, в своєму автомобілі марки «Опель Омега» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 поблизу ЛШМД м. Миколаєва, зустрівся з ОСОБА_10 , яка діяла під контролем працівників поліції.
Під час зустрічі ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_10 , що підшукав приватний будинок, з якого необхідно вчинити крадіжку та повідомив, що за вказаною адресою мешкають родичі його дружини, а саме її сестра, яка працює медсестрою в ЛШМД м.Миколаєва, її чоловік та син. Крім того він повідомив, що в даному будинку вони зберігають грошові кошти в сумі приблизно 10 000 доларів США, які надіслала їм донька з Ізраїлю.
В подальшому ОСОБА_7 , з метою організації підготовки таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло за попередньою змовою з ОСОБА_10 , яка діяла під контролем працівників поліції, двічі зустрічався з останньою - 26.04.2018 року, приблизно о 18-49 годині, та 03.05.2018 року, приблизно о 16-10 годині, біля готелю «Миколаїв» на перехресті вул.Садова та пр-ту Центрального в м.Миколаєві. Виступаючи як організатор, задля забезпечення виконання усіх запланованих злочинних дій, у зазначений час ОСОБА_7 возив ОСОБА_10 на власному автомобілі марки «Опель Омега» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 до будинку АДРЕСА_2 .
Знаходячись неподалік вказаного будинку, ОСОБА_7 , на місці, повідомив ОСОБА_10 , що саме у вказаному будинку мешкають родичі його дружини, про яких він розповідав раніше, та саме з нього необхідно вчинити таємне викрадення чужого майна, а також на аркушах паперу двічі схематично малював схему будинку, план розташування кімнат та вікон, через які можливо до нього потрапити. Вказані аркуші паперу ОСОБА_7 передав ОСОБА_10 , яка в подальшому добровільно видала їх працівникам правоохоронних органів.
Окрім цього, під час вказаних зустрічей ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_11 , що на його прохання вона нібито підшукала двох осіб, які зможуть вчинити крадіжку, поєднану із проникненням у житло.
15.05.2018 року, приблизно о 19-05 годині, на перехресті вул.Рюміна та пр-ту Центрального у м. Миколаєві, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що діє за попередньою змовою з ОСОБА_10 та іншими особами, які мали виступити в ролі виконавців злочину, у власному автомобілі марки «Опель Омега» державний номерний знак НОМЕР_1 зустрівся з ОСОБА_10 , яка діяла під контролем працівників поліції. В ході розмови ОСОБА_7 переконався у дійсності намірів ОСОБА_10 , з якою попередньо вступив у злочинну змову та осіб, яких вона нібито підшукала в якості виконавців вчинення злочину. Крім того, ОСОБА_7 , виступаючи в ролі організатора підготовки злочину з метою створення умов для його вчинення, надав ОСОБА_10 інформацію про те, що в будинку АДРЕСА_2 відсутні сигналізація та сейф, в якому можуть зберігатися грошові кошти та цінне майно, немає собак, а по сусідству проживають лише люди похилого віку. Під час даної зустрічі з метою документування злочинної діяльності ОСОБА_7 , ОСОБА_10 повідомила йому, що крадіжку з вказаного будинку буде вчинено наступного дня, особами, яких вона нібито підшукала.
16.05.2018 року о 14-39 годині, ОСОБА_10 , діючи під контролем працівників поліції, під час здійснення контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки вчинення злочину, зателефонувала ОСОБА_7 та повідомила, що вона разом із іншими співучасниками, згідно раніше розробленого ним, злочинного плану, вчинили крадіжку з будинку АДРЕСА_2 . Також ОСОБА_10 повідомила, що майно, яке нібито викрадене, знаходиться у неї та вона чекає ОСОБА_7 біля спортклубу «Діром» на зупинці громадського транспорту «2-ге КП» в м. Миколаєві.
Того ж дня, о 15-32 годині, ОСОБА_7 вважаючи, що виконав усі дії, направлені на вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб та вважаючи злочин скоєним, з метою отримання частки викраденого майна, на власному автомобілі марки «Опель Омега» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під`їхав до будинку АДРЕСА_3 . До автомобіля сіла ОСОБА_10 та передала ОСОБА_7 матеріальні цінності, надані їй працівниками поліції в межах проведення контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки вчинення злочину, які нібито викрадено з житлового будинку АДРЕСА_2 , та які належать потерпілій ОСОБА_9 , а саме: грошові кошти в сумі 1300 доларів США, 2500 гривень; золоті вироби: жіночу каблучку 585 проби, вагою 6,72 грм., вартістю 4296,56 грн.; жіночу каблучку з камінцями 585 проби, вагою 2,38 грм., вартістю 1444,97 грн., хрестик 375 проби, вагою 0,85 грм., вартістю 344,88 грн., фрагмент ланцюжка 585 проби, вагою 2,31 грм., вартістю 1476,94 грн., іконку прямокутної форми (ладанка) 585 проби, вагою 1,18 грм., вартістю 754,45 грн.; та вироби з металу жовтого кольору (біжутерію), а саме 2 ланцюжки, сережки та годинник, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють. Отримавши вказані речі ОСОБА_7 , згідно з умовами розробленого ним злочинного плану, діючи з прямим умислом, з метою незаконного збагачення, реалізуючи раніше виниклий корисливий мотив, розподілив між членами групи викрадене та передане йому майно, залишивши собі та нібито ОСОБА_10 - 700 доларів США, 1000 гривень, золоті вироби, а саме 2 жіночі каблучки, іконку прямокутної форми (ладанку), фрагмент ланцюжка. Іншу частину викраденого майна, а саме: 600 доларів США, 1500 гривень, золотий хрестик та вироби з металу жовтого кольору (біжутерія) у вигляді 2 ланцюжків, сережок, годинника передав ОСОБА_10 , та повідомив, що вона повинна передати дане майно, як винагороду, іншим співучасникам злочину.
Виконавши усі дії, пов`язані з організацією підготовки злочину, який не було вчинено, оскільки ОСОБА_10 діяла під контролем працівників поліції та виконавці не вчиняли жодної дії, направленої на вчинення злочину, ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції, одразу після розподілу нібито викраденого майна.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.1 ст.14 ч.3 ст.27 ч.3 ст.185 КК України та визнав його винуватим у організації готування (умисному створенні умов для вчинення злочину, а саме підшукуванні співучасників та змові на вчинення злочину) таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у житло, вчиненої за попередньою змовою групою осіб.
В апеляційній скарзі обвинувачений, вважає, що вказаний вирок є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд при винесенні вироку зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особистості засудженого, можливості виправлення особи без відбуття покарання у місцях обмеження або позбавлення волі. Вважає даний вирок таким, що підлягає зміні на підставі наступних обставин:
Суд не врахував обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується із позитивної сторони, з сусідами підтримує дружні відносини. Громадський порядок не порушує, у вживанні наркотичних речовин та алкогольних напоїв не помічений. Проживає разом із сім`єю, а саме: дружина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син дружини - ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Його сім`я наразі перебуває на повному його утриманні.
Є учасником бойових дій, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції.
Нагороджений грамотою та подячним листом за сумлінне виконання службових обов`язків, досягнення вагомих результатів в службовій діяльності, високу професійну майстерність.
Крім того, унього хронічний обструктивний бронхіт в стадії ремісії, хронічний холецистит, панкреатит, що підтверджується довідкою виданою 20.06.2019 року. Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6».
Дружина має захворювання: хронічний бронхіт в стадії ремісії, що підтверджується довідкою виданою 20.06.2019 року, комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6».
З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
На підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про його особистість, наявності пом`якшуючої обставини покарання та відсутності обтяжуючих, вважає, що достатнім у даному випадку було б покарання, а саме обмежитись строком досудового тримання під вартою з 16.05.2018 року по 18.05.2018 рік та 04.06.2018 року по 05.11.2018 рік.
Вищевказане покарання на його думку, було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.
03.12.2018 року укладено угоду про визнання винуватості між прокурором відділу процесуального керівництва при проваджені досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області та ОСОБА_7 . Ця угода повністю підтримана потерпілою. 04.12.2018 року головуючим суддею ОСОБА_1 винесено ухвалу про відмову у затверджені угоди про визнання винуватості від 03 грудня 2018 року.
Просить вирок змінити та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , вважає, що вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2019 року надмірно суворим та таким, що є не спів розмірним діянням обвинуваченого ОСОБА_7 .
В обґрунтування своїх вимог вказує, що при вчинені злочину їй не спричинено матеріальної, моральної шкоди. ОСОБА_7 вона повністю пробачила, претензій не має.
Під час досудового тримання під вартою з 16.05.2018 року по 18.05.2018 рік та 04.06.2018 року по 05.11.2018 рік, обвинувачений ОСОБА_7 повністю усвідомив та зрозумів хибність свого шляху, вибачився переді нею, свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні визнав повністю. У скоєному щиро розкаялися.
Просить обвинуваченому ОСОБА_7 обрати міру покарання, з урахуванням його каяття та її позиції по справі, не пов`язану з позбавленням волі.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , вважає, що вказаний вирок незаконний та такий, що підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої призначив покарання, яке не відповідає загальним засадам його призначення. Так, при призначення останньому покарання суд безпідставно проігнорував дані про особу обвинуваченого, а саме той факт, що в обвинуваченого на утриманні знаходиться 2 малолітніх дітей: ОСОБА_14 (син дружини ОСОБА_7 ) та ОСОБА_13 , він фактично є єдиним годувальником у родині. Також, судом безпідставно проігноровано той факт, що ОСОБА_7 є учасником бойових дій, характеризується позитивно, на обліках не перебуває та до кримінальної і адміністративної відповідальності раніше не притягувався.
Разом з тим, суд не взяв до уваги позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка в ході судового розгляду зазначила, що ОСОБА_7 попросив у неї вибачення. Просила йото суворо не карати, оскільки він чоловік її рідної сестри та батько племінниці. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вона не має, цивільний позов не заявляла.
Враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вирок Заводського районного суду міста Миколаєва від 10.06.2019 стосовно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 370 КПК України та підлягає зміні.
Просить Вирок Заводського районного суду міста Миколаєва від 10.06.2019, відносно ОСОБА_7 - змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України, ст. 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Додатково дослідити характеризуючий матеріал на обвинуваченого, а саме: копії свідоцтва про народження дітей, свідоцтво учасника бойових дій і характеристики.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку прокурора який просив не задовольняти апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 які просили задовольнити апеляційної скарги, заслухавши сторони в судових дебатах, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, за яким його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України обґрунтовано доказами, які досліджено судом у порядку ч.3 ст.349 КПК України та ніким не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Одним із фундаментальних принципів призначення покарання є його справедливість, якої може бути досягнуто лише за умови домірності покарання злочину.
Згідно з ч. 2 ст. 50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Критерієм обрання конкретного заходу примусу, необхідного й достатнього для досягнення вказаної мети, відповідно до визначених у ст. 65 КК України правових орієнтирів є ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, а саме те, що це є умисний тяжкий злочин, скоєння зазначеного кримінального правопорушення свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують його покарання, щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем роботи, на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 був діючим працівником Національної поліції України, не судимий, на обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, оскільки його виправлення не можливе без відбуття покарання.
Посилання захисника ОСОБА_8 в його апеляційній скарзі на необхідність призначення покарання з застосуванням ст. 75 КК України є також безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступного.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Судом першої інстанції враховано, як доводи захисника наведені в його апеляційній скарзі так і небезпечність вчиненого злочину для суспільства, покарання призначене в мінімальних межах санкції передбаченої ч.3 ст.185 КК України, тому суд дійшов правильного висновку про призначення покарання без застосування вимог ст.75 КК України, оскільки виправлення останнього не можливе без відбуття покарання. Таке покарання домірне тяжкості злочину і не сприймається явно несправедливим унаслідок м`якості чи/або суворості.
З таким висновком суду першої інстанції враховуючи усі обставини погоджується і колегія суддів, та вважає, що покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, його особи, та конкретних обставин справи, а тому підстав для скасування чи зміни вироку колегія суддів не вбачає.
За вищевказаних обставин, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

/ ОСОБА_2 //підпис/ / ОСОБА_3 //підпис// ОСОБА_4 //підпис/

З оригіналом згідно:
Суддя: ОСОБА_2