Номер провадження: 11-кп/813/1639/19
Номер справи місцевого суду: 523/1497/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Суворовськогорайонного суду м. Одеси від 18.09.2019 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 186 КК України,

установив

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу, відносно ОСОБА_7 , з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час, та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16.11.2019 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 186 КК України.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів, в тому числі тяжкого, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що не є співрозмірним терміну перебування обвинуваченого під вартою з моменту затримання і по даний час, та в свою чергу свідчить про наявність ризиків переховування від суду. Крім цього, по справі проведено допит не всіх свідків, а тому ризик можливості впливу на таких осіб також існує.
На дану ухвалу обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржену ухвалу скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що оскаржуване рішення є формальним, про що свідчить його ідентичний попередньому рішенню зміст, не значний час перебування в нарадчій кімнаті для його винесення, за 30 місяців не було допитано свідків, потерпілих.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказує, що ухвала суду підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Адвокат ОСОБА_8 зазначає, що ОСОБА_7 тримається під вартою 2 роки та 5 місяців без вироку суду, що є фактичним відбуванням покарання за злочин, за який він ще не засуджений.

Крім того, захисник вказує, що обвинувачений має зареєстроване місце проживання, одружений та має неповнолітню дитину, що свідчить про міцні соціальні зв`язки.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого ті його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження щодо окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст. 178, 183 КПК України.

Відповідно до пунктів 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Нормами ч. 2 ст.331 КПК України визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, один з яких є тяжким злочином, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.
Апеляційні доводи захисника у частині відсутності підстав продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними і нічим не підтверджуються. Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скерований до суду, триває судовий розгляд.
Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки місцевого суду, що у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, оскільки останній може переховуватись від суду, вчинити вплив на свідків, які ще не допитані судом та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника обвинуваченого про наявність у нього місця проживання та малолітньої дитини, однак ці факти не спростовують викладених в ухвалі висновків, а наявність ризиків не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію. Покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, свідчить про високий ступінь ризику переховування від суду.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що заходом забезпечення відносно ОСОБА_7 під час кримінального провадження №0001638 від 02.03.2014 року був домашній арешт. Проте, перебуваючи під домашнім арештом, ОСОБА_7 скоєно новий злочин, що вказує на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та спростовує доводи апелянтів про їх відсутність.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Всі викладені захисником обвинуваченого апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні йому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані судом під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, апеляційний суд не знаходить підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , як про це просять апелянти.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, дійшов до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ..

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги захисника щодо тривалості розгляду судом першої інстанції даного кримінального провадження та вважає за необхідне звернути увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , пояснень сторони захисту та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час. Протягом цього часу обвинувачений утримується під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Відповідно до ч.1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Частиною четвертою вказаної статті регламентовано, що кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумного строку розгляду кримінального провадження, у відповідності до вимог ст.28 КПК України.

Керуючись 183, 199, 331, 376, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2019 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 186 КК України. залишити без змін.
Звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумного строку розгляду кримінального провадження, у відповідності до вимог ст.28 КПК України.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4