Номер провадження: 11-сс/813/832/19
Номер справи місцевого суду: 521/7729/19 1-кс/521/3295/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2019 року про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002360 від 14 лютого 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2019 року було задоволено клопотання слідчого та ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів - до 14 липня 2019 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002360 від 14 лютого 2019 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

- оскаржуване судове рішення всупереч вимогам ч.2 ст. 177 КПК України постановлене без наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину;

- жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим не доведений та обґрунтовується лише тяжкістю вчиненого злочину;

- підозрюваний не має наміру переховуватись від органу досудового слідства або суду, оскільки має постійне місце проживання, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, підтримує батьків та позитивно характеризується за місцем навчання та роботи, нагороджений багатьма спортивними грамотами та дипломами за досягнення у спорті.

До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_7 надійшла заява, в якій він просив розглянути апеляційну скаргу без його участі, вимоги, наведені в скарзі, підтримав.
Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
За таких обставин та з огляду на вимоги ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявні обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя в цілому дотримався вимог ст.199 КПК України та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 .

Відповідно до клопотання слідчого, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002360 встановлено, що ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 13.12.2018 року, приблизно о 11 годині 45 хвилин, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Агрономічна, 205, на території промислової бази «Орбіта» із застосуванням насильства та погрозою застосування вогнепальної зброї, відкрито заволоділи грошовими коштами ОСОБА_12 у сумі 700000 гривень та 23000 доларів США.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання, а саме: протокол огляду місця події від 13.12.2018 року; протокол огляду місця події від 14.12.2018 року; протокол допиту потерпілого від 17.12.2018 року; протоколи пред`явлення особи для впізнання від 17.12.2018 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.12.2018 року; протокол допиту свідка від 25.01.2019 року; висновок експерта №99 від 22.01.2019 року; висновок експерта №49 від 21.01.2019 року; висновок експерта №47 від 21.01.2019 року; висновок експерта №98 від 22.01.2019 року; висновок експерта №100 від 22.01.2019 року, іншими доказами.
Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_8 та сумніви щодо належності доказів, наведених в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді, як таких, що підтверджують причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_7 про те, що ризик того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду або незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, необґрунтовані та є припущеннями слідчого.

Так, ОСОБА_8 є громадянином іншої держави, не має постійного місця проживання та реєстрації на території України, не одружений, перебуваючи в працездатному віці, не працевлаштований. Доводи захисника про наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання в м.Одесі з посиланням на договір безоплатної позички нерухомого майна у виді квартири не може бути прийнятий до уваги, оскільки зазначений договір позички не являється належною правовою формою згідно норм цивільного законодавства України посвідчення правовідносин щодо передачі права користування або володіння нерухомим майном. Доводи апеляційної скарги щодо наявності у підозрюваного ОСОБА_8 на утриманні батьків похилого віку, а також місця роботи апеляційний суд визнає неспроможним, оскільки на підтвердження даних відомостей захисником не було надано жодних доказів.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків в місті Одесі та на території України.

На думку апеляційного суду, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за вчинення якого, у разі доведеності вини ОСОБА_8 , йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду, є цілком обґрунтованим і реально існує.

Крім того, характер та обставини злочину, у якому підозрюється ОСОБА_8 , відповідно до матеріалів кримінального провадження, вчинений із застосуванням насильства та погрозою застосування вогнепальної зброї до потерпілого, що свідчить про наявність розумних підозр того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може здійснити спроби вчиняти вплив на потерпілого, з метою схилити його до зміни своїх показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному досудовому розслідуванню.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

В свою чергу прокурор у судовому засіданні пояснив апеляційному суду, що в даному кримінальному провадженні необхідно розсекретити ухвали суду апеляційної інстанції про надання дозволу на НСРД та провести судову молекулярну експертизу, виконати вимоги ст.290 КПК України та скласти обвинувальний акт, на що потрібен незначний проміжок часу, у зв`язку з чим існує необхідність в продовженні строку тримання ОСОБА_8 під вартою.

Апеляційний суд вважає, що слідчий в клопотанні та наданих матеріалах, а також прокурор в судовому засіданні апеляційного суду довели, що ризики.ю передбачені пунктами 1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України, які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , не зменшились і продовжують існувати, зокрема останній перебуваючи на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

За таких обставин, у разі застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу орган досудового розслідування буде позбавлений можливості контролювати місце його перебування, а сам ОСОБА_8 матиме безперешкодну можливість виїхати за межі України та ухилитись від кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

При цьому обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлені.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого та ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002360 від 14 лютого 2019 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3