Ухвала
Іменем України
17 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 2-80/2001

провадження № 51-1930во19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 про виправлення описки у рішенні Верховного Суду України від 13 грудня 2001 року щодо нього,
встановив:
За вироком Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року ОСОБА_4 засуджено:
- за п.п. «б», «з» ст. 93 Кримінального кодексу України (далі КК) до довічного позбавлення волі;
- за ст. ст. 17, 93 п.п. «б» «ж» «з» КК до позбавлення волі на строк 10 років;
- за ч. 3 ст. 141 КК до позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна;
- ч. 3 ст. 140 КК до позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна;
- ч. 3 ст. 143 КК до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна, а за сукупністю злочинів на підставі ст. 42 КК до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, визнанням на підставі ст. 26 КК особливо небезпечним рецидивістом та з відбуванням покарання у тюрмі сурового режиму.
Ухвалою Верховного Суду України від 13 грудня 2001 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 задоволено частково.
Вирок судової колегії з кримінальних справ Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року щодо ОСОБА_4 приведено у відповідність з КК від 05 квітня 2001 року: виключено з вироку рішення суду про визнання ОСОБА_4 особливо небезпечним рецидивістом; перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 143 КК на ч. 2 ст. 190 КК в редакції 05 квітня 2001 року, за якою визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК в редакції 05 квітня 2001 року, ст. 93 п. «б, з», ст. ст. 17, 93 п. «б, ж, з», ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 141 КК, засудженому остаточно визначено основне покарання призначене судом довічне позбавлення волі. У решті вирок залишено без змін.
До Верховного Суду звернувся засуджений ОСОБА_4 про виправлення описки у рішенні Верховного Суду України від 13 грудня 2001 року. У заяві засуджений просить виправити описку в даному рішенні, а саме в адресі вчинення злочинів. Вказує, що суддям під час касаційного розгляду, досліджуючи матеріали кримінальної справи № 2-80/2001 було відомо, що злочини не було вчинено за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 379 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, чи набрало судове рішення законної сили чи ні.
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
Однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати.
Незмінність є елементом законної сили судового рішення, але не правовим наслідком набрання ним цієї сили. Вона є властивістю рішення суду як процесуального документа, як акту правосуддя, що набувається ним незалежно від набрання законної сили.
Передбачену статтею 379 КПК, а також ч. 5 ст. 371 цього Кодексу можливість усунення судом окремих недоліків свого рішення не можна вважати його зміною. Саме тому деякі недоліки судового рішення можуть бути усунені судом, який ухвалив рішення шляхом виправлення описок і очевидних арифметичних помилок.
Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер.
Виправлення описки не може змінювати зміст судового рішення.
Із тексту ухвали Верховного Суду України від 13 грудня 2001 року вбачається, що вона постановлена з додержанням вимог кримінального-процесуального Кодексу України 1960 року (чинного на момент винесення), який не передбачає виправлення описки, як про це йдеться у заяві засудженого.
Крім того, як убачається зі змісту заяви засудженого ОСОБА_4 , він, по суті, не погоджується із зазначеною адресою вчинення злочинів та просить фактично про зміну постановленого рішення, а не про виправлення описки. Отже, прохання заявника суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
Ураховуючи викладене, керуючись ст. 379 КПК, Суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 необхідно відмовити.
постановив:
Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про виправлення описки у рішенні Верховного Суду України від 13 грудня 2001 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3