В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ "31" жовтня 2019 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження №0006781 від 16.07.2018 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калита, Броварського району Київської області, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого: 10.09.2010 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 до 3 років позбавлення волі; звільнений 05.11.2012 на підставі постанови Шосткінського міськрайсуду Сумської області від 26.10.2012 умовно-достроково, невідбутий строк 9 місяців 17 днів; 22.08.2013 Бориспільськім міським судом Київської області за ч. 2 ст. 185 до 1 року 6 місяців позбавлення волі; звільнений 25.06.2014 від подальшого відбуття покарання на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 17.06.2014 згідно ст. 7 Закону України «Про амністію у 2014 році»; 09.10.2014 Голосіївським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; звільнений 12.11.2015 умовно-достроково на підставі ухвали Березанського міського суду Київської області від 04.09.2015; невідбутий строк покарання 3 місяці 12 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
15 липня 2018 року приблизно о 21-00 год. ОСОБА_4 перебував біля будинку №6 по вул. Шумського у місті Києві, де помітив автомобіль марки ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у володінні ОСОБА_5 .

Підійшовши ближче до зазначеного автомобіля у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна із цього автомобіля, що був залишений потерпілим на не охоронюваній стоянці.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу відкрив двері вказаного автомобіля та відчинив із середини салону автомобіля капот. Після чого, ОСОБА_4 від`єднав автомобільний акумулятор Delkor, вартістю 1500 грн., який знаходився у передній частині зазначеного автомобілю, від інших його частин.

Після чого ОСОБА_4 з викраденим майном з місця вчинення злочину втік, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 1500 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, розкаявся та підтвердив час, місце, обставини скоєння злочину та суму завданих збитків.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку, як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Відповідно суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обставини регламентовані ч. 3 ст. 337 КПК у справі відсутні.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшують покарання є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочину.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; відсутність постійного місця проживання, стан здоров`я, спосіб життя; раніше не одноразово судимий; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), що згідно ст. 12 КК України відносить до категорії середньої тяжкості; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у мінімальному розмірі у межах санкції статті 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання за даним вироком підлягає частковому приєднанню невідбута частина покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 09.10.2014 року.

15.07.2018 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України і він був попередньо ув`язнений до 17.07.2018 року, коли ухвалою слідчого судді до нього було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Відтак, строк попереднього ув`язнення слід зарахувати обвинуваченому в строк покарання відповідно до ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Судові витрати відсутні.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 65, 71 КК України, ст. ст. 349, 370, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 України та призначити йому покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 09.10.2014 року 3 місяці позбавлення волі, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_4 взяти під варту в залі суду.

Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання його попереднє ув`язнення з 15 липня по 17 липня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один позбавлення волі.

Речові докази: акамулятор марки Delkor залишити у володінні потерпілого ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення.

Суддя: