ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3881/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1516/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневогорайонного суду м.Харкова від 30 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневогорайонного суду м.Харкова від 30 жовтня 2018 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого: 27.05.2010р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.296, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; 18.04.2014р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі; звільнений з місць позбавлення волі 18.06.2015р. за відбуттям строку покарання; 05.04.2017р. Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26.01.2018 року, звільнення від відбування покарання з іспитовим строком скасовано, направлений в місця позбавлення волі для відбуття покарання за вироком суду від 05.04.2017 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, невідбутої частини покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.04.2017р., у виді 3 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 26.06.2018р., а саме з моменту його тимчасового залишення в ДУ «Харківській слідчий ізолятор» на час проведення досудового слідства по кримінальному провадженню, згідно ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.06.2018р.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 з 15.06.2018 року по день набрання цим вироком законної сили у строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за корисні злочини, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість знову скоїв корисний злочин за наступних обставин.
ОСОБА_7 , 15 червня 2018 року, приблизно о 12 годині, перебуваючи в приміщенні кафе «Лорені», яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Камська, 6, помітив на барній стійці необачно залишений без нагляду мобільний телефон «Samsung Duos SM-A500H/DS» належний раніше йому незнайомій ОСОБА_8 .
В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного мобільного телефону.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, використовуючи ту обставину, що за його діями ніхто не спостерігає і не зможе завадити доведенню його злочинного умислу до кінця, шляхом вільного доступу, таємно заволодів мобільним телефоном «Samsung Duos SM-A500H/DS», вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №15087 від 26.06.2018р., 3975 гривень, який він поклав до правої кишені своїх брюк, після чого, звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану вище суму.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якійпросить змінити вирок Жовтневогорайонного суду м.Харкова від 30 жовтня 2018 року, пом`якшити призначене йому покарання через його суворість та застосувати до нього положення ч.5 ст.72 КК України.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений посилається на те, що він повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем свого мешкання.

Вислухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу; заперечення прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення; вивчивши матеріали справи, перевіривши вирок районного суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що подана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який має середню освітою, неодружений, офіційно не працевлаштований, має місце реєстрації в Харківській області та місце постійного проживання в м. Харкові, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий за вчинення корисних злочинів, судимість не погашена у встановленому законом порядку, на час розгляду справи відбуває покарання в ДУ «Харківській слідчий ізолятор» за попереднім вироком суду.
Відповідно до ст.66 КК України, судом враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання, у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.

Обвинуваченим ОСОБА_7 не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання як за ч.2 ст.185 КК України, так і остаточного покарання за сукупністю вироків. Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

З урахуванням зазначеного, суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Підстав вважати призначене судом першої інстанції остаточного покарання, на підставі ч.1 ст.71 КК України, явно несправедливим, у зв`язку з його суворістю, колегія суддів не вбачає. Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність пом`якшення призначеного покарання, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 є суспільно-небезпечною особою і своєю поведінкою не доводить свого виправлення. Останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, реально відбував покарання у виді позбавлення волі, раніше звільнявся від відбуття покарання з випробування, але знову вчинив аналогічний злочин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Крім того, обвинувачений просить в своїй апеляційній скарзі просить зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, тобто на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року).
Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, 15.06.2018 року.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, що міститься в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).
За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 в частині зарахування йому попереднього ув`язнення у строк відбування покарання із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), також належить залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневогорайонного суду м.Харкова від 30 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді