УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Селець Турійського району Волинської області, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одружений, військовослужбовець за контрактом військової частини НОМЕР_1 , якого було засуджено вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 січня 2018 року за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнено від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.
За матеріалами клопотання встановлено, що вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 січня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнено від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На період проходження військової служби нагляд за ОСОБА_4 як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, ухвалено здійснювати командиром військової частини, а після звільнення з військової служби - уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Відтак, іспитовий строк закінчився 17 січня 2019 року.
Представник військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Судом неодноразово та належним чином повідомлялося військову частину про час і місце розгляду клопотання.
Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання також не з`явився, про причини неявки не повідомив. Судом був повідомлений про проведення судового засідання.
У відповідності до ч.5 ст.539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
В судовому засіданні прокурор не заперечив щодо можливого задоволення клопотання, зазначивши, що воно є підставним. До матеріалів справи долучив довідки про те, що ОСОБА_4 в період іспитового строку до кримінальної відповідальності не притягався, а також обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000870 від 30 серпня 2019 року, за змістом якого ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, не в період призначеного йому іспитового строку. Вказав, що наявність кримінального провадження за відсутності вироку суду про вчинення засудженим в період іспитового строку кримінального правопорушення, суперечить презумпції невинуватості та не може бути підставою для скасування звільнення.
Вивчивши матеріали клопотання, судом встановлено наступні фактичні обставини, правовідносини та норми, якими вони регулюються.
У відповідності до ч.1 ст.78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Встановлено, що ОСОБА_4 засуджено вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 січня 2018 року за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнено від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На період проходження військової служби нагляд за ОСОБА_4 як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, ухвалено здійснювати командиром військової частини, а після звільнення з військової служби - уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Вирок не оскаржувався, а відтак вступив в законну силу 17 лютого 2018 року.
У відповідності до ч.1 ст.165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Згідно поданого прокурором обвинувального акту від 30 серпня 2019 року у кримінальному провадженні № 000870, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нез`явлення вчасно на службу до військової частини в умовах особливого періоду, крім воєнного часу в період з 06 листопада 2017 року по 12 березня 2018 року та з 16 березня 2018 року по 20 серпня 2019 року, тобто в період до ухвалення вироку суду від 17 січня 2018 року, так і в період іспитового строку.

У відповідності до поданих прокурором довідок ДІАП МВС України від 21 серпня 2018 року, відомості про засудження ОСОБА_4 за злочини вчинені ним в період іспитового строку відсутні.

У відповідності до ст.62 Конституції України, а також ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, в даному випадку зволікання командиром військової частини НОМЕР_1 із зверненням до суду після закінчення іспитового строку, встановленого судом, із поданням про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з мотивів, наприклад, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину, може також трактуватися як передчасне висловлювання офіційною особою думки щодо винуватості засудженого у вчиненні нового злочину, а отже, як порушення принципу презумпції невинуватості щодо нього.

Відтак, на час розгляду даного клопотання будь-які твердження про вчинення ОСОБА_4 нового злочину в період іспитового строку є передчасними та безпідставними, оскільки його вину у вчиненні злочину не було встановлено вироком суду.

Відомості про вчинення ОСОБА_4 в період іспитового строку будь-яких інших правопорушень, в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.78 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_4 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Селець Турійського району Волинської області, від покарання, призначеного 17 січня 2018 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.4 ст.407 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, після закінчення іспитового строку.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1