Справа №585/858/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/538/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали кримінального провадження № 585/858/19 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:

07 березня 2019 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за правилами ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) за період з 30 липня 2015 року до 01 вересня 2015 року.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2019 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Своє рішення суд обґрунтовував тим, що у провадженні Роменського міськрайонного суду Сумської області вже перебувало на розгляді клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування йому у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, передбаченого ч.5 ст.72 КК України (у редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) і ухвалою суду від 26 січня 2016 року його клопотання було частково задоволено, що є підставою для відмови у повторному розгляді даного клопотання.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить зарахувати йому до строку покарання строк його попереднього ув`язнення з 23 червня 2015 року по 01 вересня 2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що під час попереднього розгляду його клопотання було зараховано перебування в слідчому ізоляторі у справі за вироком відносно нього Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2015 року, тоді як не був зарахований строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 у період з 23 червня 2015 року по 01 вересня 2015 року за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2015 року.

Крім того, у своїх вимогах ОСОБА_5 зазначав про розгляд апеляційної скарги без його участі.

30 серпня 2019 року до початку апеляційного розгляду до апеляційного суду надійшла заява захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , в якій він зазначає, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі і у зв`язку з неможливістю взяти участь у судовому засіданні просив розглянути справу за його відсутності.

Також до початку апеляційного розгляду до суду надійшла і заява прокурора ОСОБА_7 , у якій він ставив питання про розгляд даної апеляційної скарги ОСОБА_5 у порядку письмового провадження, без його участі.

Приймаючи до уваги те, що учасники процесу не беруть участі в розгляді подання апеляційним судом, колегія суддів вважає необхідним ухвалити рішення за результатами письмового провадження, керуючись при цьому ст.406 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини провадження та зміст апеляційної скарги, вивчивши матеріали даної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Проаналізувавши матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_5 щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за правилами ч.5 ст.72 КК України за період з 23 червня 2015 року до 01 вересня 2015 року, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні даного клопотання з підстав, що ці вимоги уже розглянуті судом.

Згідно з положеннями ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 (далі Закон № 838- VIII) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вказаний Закон застосовувався до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким невідбуто повністю.

Відповідно до ч.1 ст.3 КК України законодавство про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Положення, передбачені ч.5 ст.72 КК України, регулюються саме Кримінальним кодексом, у зв`язку з чим охоплюються поняттям «закон про кримінальну відповідальність».

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року (далі - Закон №2046-VIII), що набрав чинності 21 червня 2017 року, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими в ч.1 ст.72 КК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2015 року за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, який набрав законної сили 22 червня 2015 року.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців, строк відбування покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з 14 березня 2015 року. Вирок відносно ОСОБА_5 від 30 липня 2015 року набрав законної сили 01 вересня 2015 року.

26 січня 2016 року ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області клопотання даного засудженого було задоволено частково та зараховано ОСОБА_5 , засудженому вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2015 року у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 березня 2015 року по 22 червня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 03 березня 2016 року дана ухвала залишена без змін з тих підстав, що вимоги засудженого не були підтверджені документально. При цьому, в мотивувальній частині ухвали зазначено право засудженого повторно звернутись до суду з питанням зарахування йому строку попереднього ув`язнення за наявності підтверджуючих ці обставини доказів.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що у провадженні Роменського міськрайонного суду Сумської області (справа № 585/202/16-к, провадження № 1-в/585/130/16) вже перебувало клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення з 14 березня 2015 року по 14 жовтня 2015 року у строк покарання, відповідно до ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-УІІІ від 26.11.2015 р.), тому його клопотання про зарахування у строк відбування покарання строку перебування під вартою у період з 30 липня 2015 року по 01 вересня 2015 року задоволенню не підлягає.

З такими висновками суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з такого.

Так, з витребуваної апеляційним судом архівної копії ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 , засуджений вже на той час вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2015 року за ч.1 ст.115 КК України був тимчасово залишений в Артемівському СІЗО УДПтСУ в Донецькій області на період судового розгляду Слов`янським міськрайонним судом кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України, що підтверджує факт його перебування в слідчому ізоляторі з 16 червня 2015 року саме для розгляду кримінального провадження відносно нього за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2015 року, тобто того факту, який не знайшов свого підтвердження під час попереднього розгляду клопотання засудження про зарахування строку попереднього ув`язнення, у зв`язку з чим ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні його вимог у цій частині.

За таких обставин та з урахуванням правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України у часі, викладеному у Постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року по справі № 663/537/17, положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», відповідно до якої попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили, зарахуванню засудженому ОСОБА_5 у строк відбування покарання за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII підлягає також строк з 23 червня 2015 року по 01 вересня 2015 року включно, тобто відразу після набрання попереднім вироком відносно ОСОБА_5 законної сили по день набрання законної сили вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2015 року, як строк перебування під вартою під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України.

Отже, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню (п.1 ч.1 ст.413 КПК України), відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК України є підстави для скасування ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2019 року та ухвалення нової ухвали відносно ОСОБА_5 про зарахування засудженому на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII у строк покарання строку попереднього ув`язнення з 23 червня 2015 року по 01 вересня 2015 року включно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 406, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення задовольнити.

Зарахувати засудженому ОСОБА_5 , засудженому вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2015 року в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 червня 2015 року до 01 вересня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.