Справа №523/1632/19
Провадження №1-кп/523/749/19
УХВАЛА
про призначення судового розгляду та про зміну запобіжного заходу

(повний текст)
21 травня 2019 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 28.01.2019 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні №0005025, внесеному до ЄРДР 03.11.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тузли Татарбунарського району Одеської області, українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, зі слів перебуваючого у цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, у тому числі:

- 04.02.2010 року Білгород-Дністровським судом Одеської області за ч.ч.1, 2 ст.309, ч.1 ст.307 КК України до 5 років позбавлення волі, 11.02.2013 року звільнений за відбуттям строку покарання,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
На розгляді Суворовського районного суду м.Одеси знаходиться означений обвинувальний акт й додані до нього документи та під час підготовчого провадження останньою за часом ухвалою від 27.03.2019 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в «ОУВП №21» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, строком до 26 травня 2019 року.
У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання потерпілого ОСОБА_6 , який належним чином повідомлявся про день, час й місце судового засідання, але надав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі, суд за відсутністю заперечень інших учасників процесу та з метою дотримання розумності строків розгляду, вирішив провести судове засідання без участі вказаного потерпілого.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 доповів про можливість призначення обвинувального акту й доданих до нього документів до судового розгляду та подав письмове клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , мотивуючи це тим, що судовий розгляд ще не розпочатий, строк тримання обвинуваченого під вартою спливає, а ризики, які існували в ході досудового розслідування й передбачені ст.177 КПК України (зокрема, переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення), не відпали.
З`ясувавши з означеного питання позицію захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які не заперечували проти призначення означеного обвинувального акту до судового розгляду, але просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора, змінивши йому запобіжний захід на нічний домашній арешт, розглянувши клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали підготовчого провадження, суд доходить наступного.

Згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним слідчим, в цілому, відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності та підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокуророві станом на теперішній час, не встановлено, з огляду на що уявляється можливим призначити судовий розгляд на підставі наданих до суду процесуальних документів.
З огляду на ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
За обвинувальним актом, ОСОБА_5 висунуте обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років.

Відповідно до положень ст.ст.177, 183 вказаного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Статтями 22, 26 означеного Кодексу регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, та сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Крім того, строки застосування такого запобіжного заходу передбачено у ст.197 КПК України, з огляду на що й дотримуючись положень ст.28 цього ж Кодексу, під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен дотримуватись вимог розумності такого строку.

Положення ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (зокрема, досудового розслідування) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суд у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Разом із тим, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин, а за п.39 рішення у справі «Хайредінов проти України», існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект п.3 ст.5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання від вартою перестає бути обґрунтованим.
Опріч викладене, згідно з п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», Суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Як слідує з п.37 рішення ЄСПЛ у справі «Волосюк проти України», подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою. У таких випадках Суд має встановити, чи продовжують виправдовувати позбавлення свободи інші підстави, наведені судовими органами. Якщо такі підстави є «відповідними» і «достатніми», Суд має також з`ясувати, чи виявили відповідні національні органи «особливу старанність» при здійсненні даного провадження.
Наряду з наведеним, за п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», Суд встановлює, що ч.3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Слід також зауважити на тому, що згідно рішення Конституційного суду України №14-рн/2003 від 08.07.2003 року у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.
З огляду на викладене, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ, судом при вирішенні питання щодо доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого приймається до уваги тривалість строку перебування обвинуваченого під вартою протягом більше півроку, наявність у останнього місця реєстрації в Одеській області та тимчасового місця проживання в м.Одесі, сімейний стан і зафіксована у відповідній заяві відсутність претензій морального чи матеріального характеру з боку потерпілого ОСОБА_6 , а також недоведеність прокурором ОСОБА_3 під час розгляду наведеного клопотання недостатність застосування обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів.
Разом із тим, зазначений прокурором ОСОБА_3 у розглядуваному клопотанні ризик можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення ані матеріалами цього клопотання, ані в судовому засіданні не доведений та його доводи є хибними, оскільки як слідує з матеріалів судового провадження, вказаний обвинувачений, незважаючи на попередні судимості, протягом майже 6 років до кримінальної відповідальності не притягувався та прокурором означений ризик залишився не доведеним.
Крім того, судом не може бути прийнятим до уваги наведений прокурором ОСОБА_3 у розглядуваному клопотанні ризик незаконного впливу на потерпілого, оскільки згідно наданої потерпілим ОСОБА_6 до суду заяви, останній зазначив щодо відсутності будь-яких претензій до обвинуваченого, що у взаємозв`язку з недоведеністю прокурором ані матеріалами означеного клопотання, ані в судовому засіданні актуальності існування інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України (зокрема, переховування від органів досудового розслідування та/або суду), унеможливлює задоволення клопотання у запропонованому вигляді.
За ч.3 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, але не доведе існування ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.
На підставі наведеного, оцінивши в сукупності викладені законодавчі вимоги та практику ЄСПЛ, приймаючи до уваги викладені в обвинувальному акті фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 злочину, його особу та тривалість терміну перебування під вартою, враховуючи відсутність до нього моральних чи матеріальних претензій з боку потерпілого ОСОБА_6 й мінімізацію на даному етапі провадження існуючих під час попереднього вирішення аналогічних питань з розглядуваного приводу ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що прокурором ОСОБА_3 в судовому засіданні недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не доведено, суд незважаючи на тяжкість кримінального правопорушення у конкретному випадку й у контексті ч.4 ст.194 цього ж Кодексу, доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаним обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим уявляється застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із задоволенням клопотання сторони захисту та залишенням клопотання прокурора без задоволення.

Частинами 1, 2 ст.181 КПК України регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобового або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Між тим, відповідно до ч.1 ст.314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_5 , а також прийняття судового рішення про міру покарання вказаній особі, суд зобов`язує уповноважений орган з питань пробації за місцем попереднього мешкання вказаного обвинуваченого скласти досудову доповідь, яку належить надати на адресу суду у найкоротшій термін.
Керуючись ст.ст.22, 26, 177-179, 181-183, 193-194, 202, 314-315, 369-372, ч.2 ст.376, Главою 18 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту від 28.01.2019 року та доданих до нього документів за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у відкритому судовому засіданні на 30.05.2019 року о 15:00 годині, в залі №12 Суворовського районного суду міста Одеси, за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №4, потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_4 та підсудного, а також свідків обвинувачення, забезпечення явки яких до судового засідання, в порядку ч.3 ст.23 КПК України, покласти на сторону обвинувачення.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну підсудному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, - задовольнити.

Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підсудному ОСОБА_5 у скоєнні злочину, обвинуваченому передбаченого ч.1 ст.121 КК України, залишити без задоволення.

Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за місцем реєстрації, тобто за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 19 липня 2019 року, звільнивши зазначену особу з-під варти негайно в залі суду.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, покласти на підсудного ОСОБА_5 наступні обов`язки: невідкладно прибути до місця реєстрації та заборонити залишати житло в період часу з 22:00 до 05:00 години, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; за кожною вимогою прибувати до суду для участі в судових засіданнях за додатково узгодженими датами та часом; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками та експертами у цьому кримінальному провадженні; здійснити заходи з працевлаштування.

Роз`яснити підсудному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчується 19.07.2019 року.

Виконання ухвали в частині застосування до підсудного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам Татарбунарського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органами внутрішніх справ.
Доручити Суворовському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України скласти досудову доповідь відносно підсудного ОСОБА_5 , яку надати на адресу суду у найкоротший термін.

Копію ухвали направити для виконання (в межах повноважень) до Татарбунарського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області та до Суворовського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області МЮ України, для контролю виконання - до Одеської місцевої прокуратури №4, для відома - начальникові «ОУВП №21» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, а також надати іншим заінтересованим особам.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д я: ОСОБА_1