Дата документу 07.11.2019 Справа № 320/5876/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/803/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/5876/16-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.190 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003011, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та виправдано за недоведеністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_8 суми матеріальної та моральної шкоди ухвалено залишити без розгляду.

Згідно вироку суду першої інстанції, органами досудового розслідування було встановлено, що 12.04.2016 року, у вечірній час, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, керуючись корисливими мотивами, під приводом оплати послуги невстановлених осіб за виконану ними роботу, не маючи на меті наміру виконати дану обіцянку, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 4700 гривень, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії 13 квітня 2016 року, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м. Мелітополь, вул. Шевченка, будинок 34, продовжуючи свій умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, керуючись корисливими мотивами, під приводом повернення невстановленій особі грошових коштів, які він витратив на придбання майна, яке належало ОСОБА_7 , а саме викраденого у нього за місцем мешкання 03.10.2015 року мотору для човну марки «Honda» № 1014524 та, не маючи на меті наміру передачі грошових коштів, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 400 доларів США, що в переводі по курсу НБУ станом на 13.04.2016 року становить 10220 гривень, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, 20 квітня 2016 року, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м. Мелітополь, вул. Шевченка, будинок 34, продовжуючи свій умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, керуючись корисливими мотивами, під приводом придбання комп`ютерного обладнання, яке буде доставлене із США, не маючи на меті наміру на придбання даного обладнання, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 400 доларів США, що в переводі по курсу НБУ станом на 20.04.2016 року становить 10176 гривень, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії 22 квітня 2016 року, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м. Мелітополь, вул. Шевченка, будинок 34, продовжуючи свій умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, керуючись корисливими мотивами, під приводом передачі грошових коштів працівникам поліції для подальшого повернення викраденого майна, а саме мотору для човну марки «Honda» № 1014524 ОСОБА_7 , не маючи на меті наміру передачі грошових коштів, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 900 доларів США, що в переводі по курсу НБУ станом на 22.04.2016 року становить 22833 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії 25 квітня 2016 року, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м. Мелітополь, вул. Шевченка, будинок 34, продовжуючи свій умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, керуючись корисливими мотивами, під приводом придбання автомобілю для власного користування, не маючи на меті наміру на дане придбання, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 1600 доларів США, що в переводі по курсу НБУ станом на 25.04.2016 року становить 40544 гривні, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, 27 квітня 2016 року, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м. Мелітополь, вул. Шевченка, будинок 34, продовжуючи свій умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, керуючись корисливими мотивами, під приводом сплати грошових коштів за доставку викраденого майна потерпілому ОСОБА_7 , не маючи на меті наміру передачі грошових коштів, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 6000,00 гривень, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, а всього 94473,00 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 на досудовому слідстві кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.

Суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши представлені стороною обвинувачення докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а всі докази в сукупності - і з точки зору достатності для вирішення справи, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не представлено переконливих доказів вини обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважав за необхідне виправдати ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діяннях обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, в якому він обвинувачувався.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням закону, який підлягає застосуванню, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку прокурора, суд першої інстанції під час судового розгляду однобічно та упереджено підійшов до доказів, на яких ґрунтується обвинувачення. В порушення вимог КПК України суд не взяв до уваги та не надав належної правової оцінки свідченням свідка ОСОБА_10 , яка у судовому засіданні пояснила, що дійсно про обставини передачі грошових коштів їй відомо зі слів потерпілого, однак вона 2-3 рази була присутня при розмові, коли обвинувачений розповідав потерпілому, що мотор вже знайдено, хоча обвинувачений ОСОБА_8 в ході судового розгляду взагалі заперечував факт допомоги потерпілому у відшукуванні мотору. Встановлено, що про передачу грошових коштів свідку ОСОБА_10 стало відомо від потерпілого, ще до написання ним заяви до поліції. Вказаний факт, на думку прокурора, підтверджує правдивість слів потерпілого, який розповідав своїй цивільній дружині про відносини з сином, не маючи на меті, на той час, написання заяви до поліції та використання її як свідка. Крім того, у ході судового розгляду було встановлено, що свідок ОСОБА_10 , на момент її допиту в суді, вже не проживала з потерпілим, а тому у неї відсутні жодні підстави оговорювати ОСОБА_8 , що свідчить про відсутність зацікавленості вказаного свідка у результаті розгляду кримінального провадження. Вважає, що суд необґрунтовано поставився критично до показів свідка ОСОБА_11 , оскільки суд встановив суперечності між його показаннями та показаннями потерпілого тільки в частині мотивів перебування свідка ОСОБА_11 у боксі, де обвинувачений отримував гроші від потерпілого. Однак, факт присутності свідка ОСОБА_11 за місцем мешкання потерпілого у період часу, коли ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, ані обвинувачений, ані свідок, ані потерпілий не заперечували. Крім того, у вироку не наведено достатніх мотивів, чому судом не взято до уваги покази свідка ОСОБА_11 в частині того, що він бачив як потерпілий передавав грошові кошти обвинуваченому та чув розмови, що гроші потерпілим було передано ОСОБА_8 за пошук крадених речей із гаражу, потім для повернення мотору, згодом на придбання по вигідній ціні комп`ютерної техніки, а також на придбання автомобілю. Вважає, що свідок ОСОБА_11 жодним чином не зацікавлений у результаті розгляду кримінального провадження, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що він не має жодних підстав для того, щоб оговорювати ОСОБА_8 , а також те, що на момент його допиту у суді як свідка, він вже не працював у потерпілого, а наявність дружніх стосунків між свідком та потерпілим, не є підставою для визнання його свідчень недопустимим доказом. Також зазначає, що в ході досудового розслідування сторона обвинувачення прийшла до висновку, що дії ОСОБА_8 були охоплені єдиним умислом, направлені на заволодіння грошима потерпілого, у зв`язку із чим його дії було кваліфіковано саме за ч. 2 ст. 190 КК України із кваліфікуючою ознакою значна шкода, завдана потерпілому, тому висновки суду про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку апелянта, є помилковими.
Враховуючи викладене, просить повторно дослідити показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_7 , скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора та потерпілого, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою суд у вироку зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані.

Підстави для виправдання ОСОБА_8 і мотиви, з яких суд відкинув докази обвинувачення, викладені у вироку в повному обсязі.

Так, на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, сторона обвинувачення посилалась на покази потерпілого та свідків.

Кримінальний процесуальний закон (ст. 92 КПК України) покладає на сторону обвинувачення обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості представлених доказів.

Покази обвинуваченого ОСОБА_8 суд визнав такими, що підтверджують його невинуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_8 випливало, що потерпілий ОСОБА_7 є його батьком. Вони не спілкувалися декілька років. В період з грудня 2011 року по 2013-2014 роки він працював разом з батьком в гаражі (боксі), якій розташований у батька у дворі за адресою: АДРЕСА_2 , ремонтував машини. Батько йому не сплачував заробітну плату і вони посварилися. 10.04.2016 року вони зустрілися у кафе «Пафос», де його батько святкував свій день народження. Вони з батьком помирилися, стали спілкуватися, іноді він до нього заїжджав додому, в гараж, де той працює. Пізніше, в квітні вони знову посварилися та припинили спілкуватися. Він взяв у батька в борг 6000 грн., згодом 4000 грн. повернув, а 2000 грн. ще йому не віддав, інших грошей в батька не просив і не брав. Як йому відомо, зі слів слідчого ОСОБА_12 , в жовтні 2015 року у батька з гаражу був викрадений мотор для човна та інструменти, і батько заявив до поліції, що він його підозрює в крадіжці. Вказував, що він ніякого злочину не скоював.

Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши інші матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, що підтверджується сукупністю наступних доказів, досліджених і перевірених в ході судового розгляду.

Так, відповідно до показань потерпілого ОСОБА_7 , наданих в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 є його єдиним сином. Вони тривалий час не спілкувались. 10.04.2016 року вони випадково зустрілися з ОСОБА_13 в кафе та помирилися, стали знову спілкуватися, домовились зустрітися наступного дня. 11.04.2016 року вони зустрілися, він розповів ОСОБА_8 про крадіжку, яка трапилась в жовтні 2015 року у нього в гаражі. Син казав, що допоможе знайти викрадений у нього мотор для човна. 12.04.2016 року вони знов зустрілися у боксі (його гаражі) та син сказав, що його знайомі знайшли його крадений мотор. Для того, щоб доставити мотор, ОСОБА_13 були необхідні гроші в сумі 4700 грн., які близько 18-00 годин, він дав йому в присутності свідка ОСОБА_14 , його підлеглого, який у нього неофіційно працював на посаді помічника слюсаря з 2012 року по кінець 2015 року. У 2016 році ОСОБА_11 вже у нього не працював. 13.04.2016 року ОСОБА_13 приїхав та сказав, що потрібно 400 доларів США чоловіку, який купив цей мотор, однак не знав, що він крадений, він дав йому в 17-50 годин ці 400 доларів США. ОСОБА_15 в цей час ремонтував свою машину, був присутнім при передачі грошей. Потім обвинувачений повідомив, що йому необхідні 900 доларів США для вирішення питання про повернення краденого майна з працівниками поліції, він також дав йому ці гроші. Пізніше, син приїхав до нього та сказав, що в ОСОБА_16 в нього є родичі, які можуть привезти комп`ютери по низькій ціні, на що він погодився та дав йому 400 доларів США в гаражі в присутності свідка ОСОБА_17 . Після чого, ОСОБА_13 приїхав знов до нього та попросив дати йому в борг 1600 доларів США на купівлю автомобіля для себе, гроші зобов`язався повернути протягом тижня, він дав йому цю суму, розписок не брав. В кінці квітня 2016 року до нього приїхав син та знов попросив гроші в сумі 6000 грн., щоб привезти йому мотор для човна, він знову дав йому гроші. Після того, син перестав з ним спілкуватися, вкрадений мотор він не повернув, комп`ютер не придбав, автомобіль син собі не купив, однак і гроші не повернув. Всі гроші, які він давав сину, він передавав у присутності ОСОБА_11 .

Відповідно до показань свідка ОСОБА_10 , наданих нею в суді першої інстанції, остання показала, що вона співмешкала з 2010 року по листопад 2016 року з ОСОБА_7 . За цей період ОСОБА_7 з сином роками міг не спілкуватися. В квітні 2016 року вони у кафе святкували день народження ОСОБА_7 . ОСОБА_8 підійшов до батька, привітав, вони порозумілись, стали спілкуватися. До цього, у жовтні 2015 року, у них з гаражу хтось вкрав мотор для човна та інструменти. Як повідомив їй ОСОБА_18 у квітні місяці 2016 року, ОСОБА_13 погодився допомогти знайти вкрадене, але для цього попросив гроші, і він їх дав. Через 2-3 дні, коли вона була на роботі, подзвонив ОСОБА_18 та повідомив, що знайшовся мотор. Як їй відомо, зі слів ОСОБА_7 , ОСОБА_13 просив гроші у нього то на мотор, то на ноутбуки, то на машину, то на ще щось. Вона ніколи не цікавилась для чого і скільки потерпілий давав обвинуваченому, її це не стосувалося. Вона ніколи не була присутня при їх розмові стосовно грошей, вона ніколи не бачила факту передачі грошей. 2-3 рази вона була присутня при розмові, коли ОСОБА_13 розповідав, що мотор вже знайдено. Пізніше, через місяць - півтора, як їй відомо зі слів потерпілого, ОСОБА_19 відключив телефон, перестав спілкуватися з батьком. В її присутності ніколи ОСОБА_7 не давав гроші ОСОБА_20 . Як їй відомо, мотор не був знайдений, ноутбуки не придбані. Це все їй відомо зі слів ОСОБА_7 . Щодо придбання автомобіля ОСОБА_20 , їй відомо зі слів ОСОБА_7 , що він дав сину якусь суму, як вона пам`ятає 3 тис. доларів, на покупку машини. Чи давав у борг, чи подарував, їй не відомо. Скільки точно, їй не відомо.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_11 , наданих ним в суді першої інстанції, останній показав, що він знає ОСОБА_7 декілька років, у них дружні стосунки. ОСОБА_7 розповідав про свого сина ОСОБА_8 . Зі слів ОСОБА_7 , йому відомо, що ОСОБА_13 погодився допомогти з пошуком крадених речей з гаража, але для цього йому необхідні були гроші в сумі 4700 грн. для людей, які б могли допомогти знайти мотор. Ввечері ОСОБА_7 передав ОСОБА_13 цю суму в гаражі (боксі) у його присутності. Наступного разу, через 2-3 дні, з`явився ОСОБА_8 та повідомив, що мотор знайшли у чоловіка, який не знав, що він крадений, і купив мотор на ринку, і що йому необхідно компенсувати вартість цього мотору в сумі 400 доларів США. ОСОБА_7 погодився на це, і ввечері він віддав. Він точно пам`ятає ці дати, дні і суми грошей, оскільки вони часто з ОСОБА_7 розмовляли про це. Після чого, ОСОБА_13 продовжував приїжджати до батька, вони спілкувались на різні теми, але точно він не пам`ятає дні, коли це було, із-за більшого проміжку часу. Пізніше, через 4-5 днів, у ОСОБА_21 була домовленість, що ОСОБА_13 через свою родичку з Америки дістане комп`ютер за вигідну вартість - 400 доларів, на що ОСОБА_7 погодився і ввечері дав йому гроші. Цей факт він також пам`ятає добре, так як вони з ОСОБА_7 обговорювали це і по цьому факту його допитували на досудовому слідстві. Він також в квітні 2016 року давав гроші в сумі 1200 доларів США ОСОБА_8 для придбання йому комп`ютерів, точної дати він не пам`ятає. Пізніше ОСОБА_8 повернув йому гроші. Наступного разу ОСОБА_7 передав сину гроші, щоб закрити кримінальне провадження, пов`язане з крадіжкою майна, для цього ОСОБА_13 попросив 900 доларів США. ОСОБА_7 погодився та, знайшовши гроші, ввечері віддав їх ОСОБА_8 при ньому. Він бачив факт передачі грошей, але яка сума передавалась - не знає, оскільки він їх не рахував. Пізніше, ОСОБА_19 приїхав до батька та розповів, що бажає придбати собі автомобіль, але йому не вистачало грошей, і він попросив, як він зрозумів зі слів ОСОБА_8 : «Я скоро отдам», що він взяв гроші в сумі 1600 доларів США в борг. ОСОБА_13 казав, що поверне цей борг через місяць-два. Останній раз, в кінці квітня 2016 року, коли він бачив ОСОБА_8 , він повідомив, що мотор вже привезли до міста, і за доставку необхідно сплатити 6000 грн. Десь через місяць, ОСОБА_7 йому повідомив, що мотор не повернули, машину ОСОБА_13 не купив, комп`ютер не купив, тому він збирається писати заяву в поліцію.

Проаналізувавши показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд першої інстанції поставився до них критично, оскільки про обставини справи свідку ОСОБА_10 відомо тільки зі слів потерпілого, а показання свідка ОСОБА_11 не узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_7 , більш того, ОСОБА_11 знаходиться в дружніх стосунках з потерпілим та часто обговорює з ним обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд, проаналізувавши усі докази на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, внаслідок чого останній підлягав виправданню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Зі вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, апеляційна скарга може бути задоволена апеляційним судом у разі, якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного вироку та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції. Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного вироку. В апеляційній скарзі прокурор ще раз цитує докази та доводи із обвинувального акта, яким надана правова оцінка судом, формально виражає незгоду із вироком суду і не спростовує об`єктивними даними висновки міськрайонного суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судовий розгляд був неповний, через те, що судом не було взято до уваги показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає, що різна оцінка доказів суду, у порівнянні з їх оцінкою стороною обвинувачення, не може свідчити про їх неправильну оцінку судом або про його упередженість, а тому доводи апелянта про необґрунтованість та незаконність судового рішення через невідповідність висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, є надуманими.

Доказів на беззаперечну вину ОСОБА_8 , у скоєнні інкримінованого йому злочину, поза розумним сумнівом, стороною обвинувачення надано не було як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.

Посилання апелянта про невірну кваліфікацію судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_8 також є неспроможними з таких підстав.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта, в ньому наведено множинність вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 тотожних злочинів. Проте, дії обвинуваченого ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані без ознаки повторності та без наведення для цього відповідного обґрунтування. Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України не відповідає об`єктивній стороні злочину.

Також, відповідно до обвинувального акта дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за епізодом заволодіння ним 1600 доларів США шляхом обману (шахрайство). Разом з тим, викладена об`єктивна сторона кримінального правопорушення за цим епізодом не містить складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, оскільки за цим епізодом потерпілий передавав обвинуваченому ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 1600 доларів США для придбання обвинуваченим автомобілю для власного користування обвинуваченого, тобто, виходячи з даного формулювання обвинувачення, потерпілий передав зазначені грошові кошти обвинуваченому без наміру їх отримати в майбутньому від обвинуваченого. При цьому, обвинувачений, зі слів потерпілого, не повинен був вчиняти будь-яких дій на користь потерпілого. Само по собі нецільове використання таких коштів не може складати склад злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Що стосується клопотання прокурора про повторне дослідження обставин, встановлених у ході судового розгляду кримінального провадження, колегія суддів зазначає, що обставини, які б вказували про необхідність повторного дослідження доказів, як того вимагають положення ч. 3 ст. 404 КПК України, прокурором зазначені не були. Також прокурор не обґрунтував в чому полягає неповнота дослідження доказів міськрайонним судом або в чому було допущено порушення при їх дослідженні, відтак підстав для задоволення клопотання апелянта в цій частині колегія суддів не вбачає.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що виправдувальний вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть безумовне скасування вироку, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4