ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1180/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/196/19 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2019 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5
за участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 02 квітня 2019 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Побєдне, Джанкойського р-ну, АР Крим, одруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 02.10.2014 Генічеським районним судом Херсонської області за ст. 289 ч.2, ст. 70 ч.4 КК України до покарання у виді 6 років 5 місяців позбавлення волі, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 393 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 393 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за злочин, вчинений ним за таких обставин.
ОСОБА_8 , будучи засудженим 02.10.2014 Генічеським районним судом Херсонської області за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді 6 років 5 місяців позбавлення волі та з 27.10.2016 відбуваючи покарання в "Державній установі "Північна виправна колонія (№90)" Міністерства юстиції України, яка розташована за адресою: м. Херсон, вул. Некрасова, 234, перебуваючи на території дільниці соціальної реабілітації для засуджених цієї установи, 23.11.2017 близько 13.30 год., умисно, з метою уникнення подальшого відбуття покарання, здійснив втечу з місця позбавлення волі, а саме скориставшись відсутністю нагляду за ним співробітників установи, самовільно, таємно, незаконно, перелізши через паркан, яким огороджений периметр дільниці соціальної реабілітації для засуджених вказаної установи, покинувши територію дільниці та зник у невідомому напрямку, здійснивши втечу з місця позбавлення волі.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.1 ст. 393 КК України, як втеча з місця позбавлення волі, вчинена особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.
Не погоджуючись із вказаним вироком суду, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок щодо нього скасувати, оскільки злочину він не вчиняв. Крім того, зазначив про застосування до нього недозволених методів слідства, а саме фізичного насильства та психологічного тиску з боку керівництва ДУ «Північна виправна колонія (№90)» та прокурора, що зумовило його зізнання у вчиненні інкримінованого злочину, та просив суд забезпечити перевірку цих обставин.
Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржується.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, заслухавши сторони у судових дебатах, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла до наступного.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив факт втечі 23.11.2017 року з "Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" Міністерства юстиції України, в якій відбуває покарання у виді позбавлення волі. В зв`язку з чим, суд, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. Проти такого порядку розгляду справи судом не заперечували учасники судового розгляду, зокрема і обвинувачений ОСОБА_8 . При цьому суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив матеріали кримінального провадження та дані про особу.
Відповідно до аудіо запису та журналу судового засідання ОСОБА_8 визнав свою вину в повному обсязі, ніяких заперечень щодо пред`явленого йому обвинувачення не виказував. Обвинуваченому також були роз`яснені положення вказаного закону про те, що при розгляді справи у такому порядку, він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
На підставі наведеного, твердження апелянта стосовно неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, є неприйнятними.
Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені цього злочину. Обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.
А тому, апеляційний суд не може погодитися з доводами обвинуваченого щодо незаконності ухваленого стосовно нього вироку.
Що стосується доводів обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів слідства, а саме фізичного насильства та психологічного тиску з боку керівництва ДУ «Північна виправна колонія (№90)» та прокурора, що зумовило його зізнання у вчиненні інкримінованого злочину, то суд дійшов наступного висновку.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів Херсонського апеляційного суду було доручено керівнику Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Мелітополь, яке поширює свою діяльність на Херсонську область, провести перевірку зазначених обвинуваченим ОСОБА_8 обставин.
На виконання ухвали Херсонського апеляційного суду від 27.05.2019 року 03.06.2019 Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Мелітополь, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000249, відомості щодо якого внесено до ЄРДР 03.06.2019 із попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 365 КК України, за фактом застосування до ОСОБА_8 методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006527 від 24 листопада 2017 року, з боку начальника ДУ «Північна виправна колонія (№90)» Міністерства юстиції України ОСОБА_9 , заступника начальника ДУ «Північна виправна колонія (№90)» Міністерства юстиції України ОСОБА_10 та прокурора Херсонської місцевої прокуратури ОСОБА_11 .
За результатами проведеного досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, слідство дійшло висновку про те, що зазначені обвинуваченим ОСОБА_8 обставини об`єктивного підтвердження не знайшли, внаслідок чого слідчим на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000249, відомості щодо якого внесено до ЄРДР 03.06.2019 із попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 365 КК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
Таким чином, зазначені вище доводи обвинуваченого свого підтвердження не знайшли. Даних, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено, а тому вирок має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого без задоволення.
Що стосується клопотань обвинуваченого щодо застосування до нього Закону України «Про амністію в 2019 році» та положення ч.5 ст. 72 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання» № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року щодо зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то колегія суддів дійшла висновку, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, відповідно до правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII), тобто зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи, злочин вчинено ОСОБА_8 23 листопада 2017 року, тобто після 21 червня 2017 року, внаслідок чого застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі).

Також, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 амністії, оскільки він не є суб`єктом амністії згідно вимог чинного Закону України «Про амністію в 2016 році», а інших законів щодо амністії, зокрема 2019 року, як про це зазначає обвинувачений, на теперішній час не існує.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 02 квітня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ОСОБА_2 / ОСОБА_3 / ОСОБА_4