н/п 1-кп/490/165/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

провівши відкрите судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0000132, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиса Гора, Первомайського району, Миколаївської області, громадянина України, маючого середню освіту, раніше судимого, останній раз 22.08.2017 за вироком Апеляційного суду Миколаївської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України до 3 років та 1 місяця позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 01.04.2019 року на 1 рік 4 місяці 22 дні; не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді розвідника-спостерігача військової частини НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
18.05.2016 о 08 год.00 хв. солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з порушенням вимог ст.ст.9,11,14,16,37,40,216,221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1,3 ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 (на даний час перейменовано « АДРЕСА_1 ») та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

23.02.2017 о 08 год. 00 хв. ОСОБА_3 добровільно, самостійно повернувся до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 та того ж дня приступив до обов`язків з військової служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини, військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби за вище викладених обставин, і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він самовільно залишив військову частину та перебував за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 . На даний час він звільнений. У вчиненому щиро кається. Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби та місцем проживання посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2, ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1