Постанова

Іменем України
1 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 629/3998/16-к

провадження № 51-4317км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001888, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого

4 грудня 2007 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області

за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК України) до позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців, звільненого у 2013 році у зв`язку з відбуттям покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України суд поклав на ОСОБА_6 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (у кримінально-виконавчу інспекцію).

Стягнуто з ОСОБА_6 : на користь ОСОБА_7 4374 грн та 2000 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно; на користь ОСОБА_8 2469,45 грн та 2000 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 4 липня

2016 року в період з 13-ї до 17-ї год за допомогою заздалегідь приготованого саморобного пристрою для зламу замків зламав замок вхідних дверей та проник до приміщення квартири

АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_8 на загальну суму 5433,45 грн.
7 липня 2016 року о 13:05 ОСОБА_6 через відчинені двері проник до приміщення квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_9 на загальну суму 9121,32 грн.
У період з 20 по 22 липня 2016 року ОСОБА_6 за допомогою заздалегідь приготованого саморобного пристрою для зламу замків зламав замок вхідних дверей та проник до приміщення квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_7 на загальну суму 9910 грн.
Апеляційний суд Харківської області вироком від 14 листопада 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасував. Ухвалив свій вирок, яким ОСОБА_6 призначив покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Строк покарання ухвалив рахувати

з 14 листопада 2017 року. У решті вирок суду від 16 березня 2017 року залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить вимогу скасувати вирок апеляційного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, застосувати до нього положення ст. 69 КК України.

Обгрунтовуючи вимогу засуджений посилається на те, що матеріальну шкоду він відшкодував, під час досудового розслідування не переховувався, має постійне місце проживання.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просив касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення.
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але в судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як видно з касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та кваліфікація його дій засудженим не оспорюються.
Доводи в касаційній скарзі про несправедливість призначеного апеляційним судом покарання колегія суддів вважає немотивованими.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону України про кримінальну відповідальність дотримався.
Ухвалюючи свій вирок у частині призначення ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, інші обставини та погодився з видом та розміром покарання, обраного судом першої інстанції. Разом з тим, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність застосування місцевим судом положень

ст. 75 КК України щодо ОСОБА_6 та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції недостатньо врахував особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 , будучи судимим за умисні тяжкі злочини, у тому числі за грабіж, тобто корисливий злочин, знову вчинив три умисні тяжкі корисливі злочини.
Отже, з урахуванням усіх обставин справи, даних про особу винного, наявності обставини, яка обтяжує покарання, рецидиву злочинів, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства.
Призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам

ст. 65 КК України, є справедливим і законним, сприятиме виправленню засудженого та запобіганню вчинення нових злочинів. Підстави щодо застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відсутні.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 374, 420, КПК України, і, на думку колегії суддів, є належним чином вмотивованим.
Отже, немає правових підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість. Тому не встановлено невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, що було б підставою для скасування або зміни судового рішення. На цих підставах касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

постановив:
Вирок Апеляційного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3