Ухвала
Іменем України
10 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 153/109/17-к
провадження № 51-9636 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,

встановив:

Вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, частиною 1 статті 129 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Згідно зі статтею 75 КК ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців та покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 цього Кодексу.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 задоволено частково. Постановлено стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 10 000 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 125 КК.

Також, постановлено стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 10 000 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 129 КК.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що потерпіла не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо засудженого. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Перевіривши касаційну скаргу потерпілої на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Зокрема, потерпіла не звернула уваги на положення статті 437 КПК, згідно яких погіршення правового становища засудженого судом касаційної інстанції не допускається, з урахуванням її позиції, викладеної в касаційній скарзі, щодо збільшення суми стягнення за цивільним позовом.
Крім того, як вбачається з прохальної частини касаційної скарги, потерпіла не погоджується з розміром виплат, які були стягненні із засудженого судами першої та апеляційної інстанцій, однак не мотивує такі доводи в касаційній скарзі.
Також, зі змісту касаційної скарги вбачається, що потерпіла вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, при цьому не наводить достатніх підстав такої позиції.
Тобто, у касаційній скарзі потерпіла має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на її думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

При цьому відповідно до статті 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Водночас потерпіла у касаційній скарзі просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а вирок місцевого суду змінити, однак такі вимоги викладені не у відповідності до статті 436 КК.
Таким чином, недодержання потерпілою вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення її касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нею ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3