Справа № 357/1865/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000007 від 12 лютого 2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Рождественське Коропського району, Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, неодружений, раніше не судимий, 09.09.2013 прийнятий на військову службу за контрактом військовою частиною НОМЕР_1 , стрілець -зенітник зенітного ракетного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому звані «солдат», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
-у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4

захисника: адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується в наступному.
Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:
- від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII;
- від 6 травня 2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 6 травня 2014 року № 1240-VII ;
- від 21 липня 2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VII;
- від 14 січня 2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII,
з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
09 вересня 2013 року солдат ОСОБА_3 прийнятий військовою частиною НОМЕР_1

на військову службу за контрактом та відповідно до наказу командира вказаної військової частини № НОМЕР_3 від 09 вересня 2013 року призначений на посаду такелажника-лаборанта такелажного взводу такелажної роти та зарахований на всі види забезпечення.

В подальшому, солдат ОСОБА_3 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (до 30 червня 2017 року військова частина польова пошта НОМЕР_4 ) №90 від 28 березня 2016 року призначений на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону та зарахований на всі види забезпечення, а згідно з наказом №179 від 19 грудня 2017 року останнього призначено на посаду кулеметника 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Згідно із затвердженим командиром військової частини НОМЕР_2 розпорядком дня, солдат ОСОБА_3 повинен був прибувати на службу до розташування військової частини НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 о 8 годині кожного робочого дня.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_3 діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, умисно без поважних причин 20 грудня 2017 року не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 та в період з 20 грудня 2017 року по 07 лютого 2019 року включно, ухилявся від обов`язків військової служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків.

07 лютого 2019 року солдат ОСОБА_3 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_2 заявивши про себе.

ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби) - злочині, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України.

09 квітня 2019 року у відповідності до вимог ст.472 КПК України між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно угоди прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання своєї винуватості у скоєнні кримінальних правопорушень, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 у виді арешту строком три місяці, із застосуванням ст.69 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Згідно ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за обставин, як вони викладені в обвинувальному акті.

Захисник обвинуваченого підтримав думку обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені ст.474 ч.4 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Укладена угода повністю відповідає вимогам ст.469 ч.2, 4 КПК України та може бути затверджена судом. Згідно ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, відноситься до тяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана лише державним та суспільним інтересам. Правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, укладення угоди є добровільним, виконання угоди обвинуваченим є можливим.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, даних про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, та обставин, що пом`якшують покарання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст.373, 374, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Затвердити угоду від 09 квітня 2019 року про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді арешту строком три місяці з відбуванням покарання на гаупвахті.

Вирок може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з обмеженнями, передбаченими ч. 2 ст.473 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_1