Справа № 161/5719/17 Провадження №11-кп/802/31/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000673 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Сухумі, Грузія (Абхазія), житель АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою спеціальною освітою, розлучений, має малолітнього сина, не працює, раніше судимий:

1) 14.03.2007 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 600 гривень;

2) 30.03.2007 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.162, ч.2 ст.186, ст.ст.75, 76, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з іспитовим строком два роки;

3) 29.01.2008 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців;

4) 02.04.2013 вироком Апеляційного суду Волинської області за ч.1 ст.296, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

04.04.2014 звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання;

засуджений:

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців;

- за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

- за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці;

- за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин.

На підставі ч.1 ст.70 та ч.1 п.1 пп.пп.а, г ст.72 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, вісім годин громадських робіт, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, розлучений, не працює, раніше судимий:

1) 29.09.2006 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.186, ст.69, ч.2 ст.189, ст.69, ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки;

2) 09.01.2008 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.190, ч.ч.2, 3 ст.358, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 2 (два) місяці. 18.03.2008 вироком Апеляційного суду Волинської області вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.01.2008 змінено та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки 2 (два) місяці.

09.06.2008 звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання;

3) 07.05.2009 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці;

4) 12.08.2009 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

08.08.2014 звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання;

засуджений:

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- за ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

На підставі ч.1 ст.70 та ч.1 п.1 пп.а ст.72 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених за даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.05.2017, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

До вступу вироку у законну силу запобіжні заходи щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено попередні тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визначено обчислювати з часу їх фактичного затримання 14.01.2017, зарахувавши їм у строк покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015) строк попереднього ув`язнення з 14.01.2017 до моменту набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 за епізодами вчинення злочинів щодо потерпілих: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , «Фонду Ігоря Палиці «Тільки разом»», ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , передбачених ч.3 та ч.5 ст.185 і ч.1 ст.357 КК України,

за епізодами злочинів щодо факту придбання та зберігання без передбаченого законом дозволу обвинуваченим ОСОБА_7 :

бойових припасів, що мало місце в приміщенні гаража № НОМЕР_1 , обслуговуючого кооперативу «Центр-Луцьк» відповідно до 12.09.2015 та до 08.08.2016;

вогнепальної зброї, що мали місце до 14.01.2017 в приміщенні гаража № НОМЕР_2 , кооперативу «Стир 2», передбачених ч.1 ст.263 КК України,
виправдано на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даних злочинів.

ОСОБА_8 за епізодом вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_19 , передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
виправдано на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного злочину.

Вироком вирішено питання речових доказів, цивільних позовів та судових витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 в період часу з 19 год. 15 хв. 18.03.2016 до 09 год. 45 хв. 19.03.2016 повторно, умисно, проник у приміщення салону-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що на АДРЕСА_3 , де з робочих столів офісу, що на першому поверсі, таємно викрав ноутбук, марки «НР», вартістю 5 000 грн., далекомір лазерний, марки «BOSCH PLR 2», вартістю 1 154 грн., належні потерпілому ОСОБА_22 , чим завдав останньому майнову шкоду на загальну суму 6 154 грн., флеш-картку, ємністю 32 GB, вартість якої згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №121 від 03.03.2017 становить 325 грн., належну потерпілій ОСОБА_23 , чим завдав останній майнову шкоду на вказану суму.

19.12.2016 близько 22 год. 30 хв. навпроти кв. АДРЕСА_4 , обвинувачений ОСОБА_7 умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин під час конфлікту наніс лівим кулаком руки два удари у тулуб потерпілої ОСОБА_24 , чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого плеча, лівого ліктьового суглобу, правого плеча, садна в ділянці правого плеча, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 1323 від 21.12.2016 належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та у невстановленому місці, діючи без мети збуту, незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, яку в подальшому незаконно зберігав при собі.

03.01.2017 близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 , продовжуючи незаконно зберігати при собі психотропну речовину амфетамін, керуючи транспортним засобом, марки «Фольксваген Гольф - 4» державний номерний знак НОМЕР_3 , автодорогою сполученням: Луцьк Рівне, у с. Ромашків, Ківерцівського району, Волинської області, біля кафе «Садиба на джерелах», був зупинений працівниками Управління патрульної поліції м. Луцька, якими у правій кишені штанів ОСОБА_7 було виявлено та вилучено два прозорих поліетиленових пакета із порошкоподібною речовиною білого кольору, яка згідно з висновком експерта № 9/9 від 12.01.2017 є психотропною речовиною, обіг якої обмежений метамфетамін, масою в перерахунку на амфетамін-основу відповідно 0,3194 г, 0,1082 г, а всього загальною масою 0,4276 г., який ОСОБА_7 незаконно придбав, зберігав та перевозив без мети збуту.

14.01.2017 близько 05 год. 45 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою, повторно, умисно, проникли в буд. АДРЕСА_5 , де таємно викрали наручний чоловічий годинник, марки «Certina», електроепілятор, марки «Braun», вартість яких відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 121 від 03.03.2017 становить 4 200 грн. та 362 грн. 50 коп., 3 оптичні диски «Кравчук Ілона», «Кравчук Ілона-2», «Рідний край», 5 тубусів з фотоплівками, котрі для потерпілого матеріальної цінності не становлять, кулон у виді жука скарабея, вартістю 300 грн., одну пошкоджену золоту сережку, вартістю 600 грн., вушко від іншої золотої сережки, вартістю 200 грн., грошові кошти в сумі 10 000 грн., грошові кошти, а саме: 950 Євро; 100 доларів США та 7 левів, які відповідно до курсу НБУ станом на 14.01.2017 становлять відповідно 27 645 грн., 2 725 грн. 16 коп. та 103 грн. 39 коп., 20 латвійських сантимів, які для потерпілого матеріальної цінності не становлять, ноутбук, марки «Fujitsu», моделі «Е751», вартістю 5 556 грн. 25 коп., набір біжутерії, марки «Аксесорайз» у вигляді котиків, вартістю 500 грн., набір «Бершка джеверлі», вартістю 200 грн., грошові кошти в сумі 5 350 грн., комплект з срібного браслету та кільця із вставками камінців світло-коричневого кольору, 925 проби, золоту брошку, у вигляді метелика з чотирма прозорими камінцями, 585 проби, масою 1,28 г., золоте кільце з вставкою у вигляді прозорого камінця чотирикутної форми, 585 проби, золотий браслет, 585 проби, масою 1,73 г., комплект з пари срібних сережок, кільця, кулона та ланцюжка, 925 проби, із вставками з камінців червоного кольору, масою 27,0 г., вартість яких згідно з висновком товарознавчої експертизи № 121 від 03.03.2017 становить відповідно 2 000 грн., 778 грн. 10 коп., 1 308 грн., 1 051 грн. 65 коп., 417 грн. 69 коп., 2 коробки у вигляді серця, чорного та червоного кольорів, які для потерпілого матеріальної цінності не становлять, візитницю, марки «Desisan», виготовлену у вигляді блокноту із замінника шкіри, вартістю 117 грн. 50 коп., сумку з надписом «Microlife» від апарату для вимірювання артеріального тиску, ключі, які для потерпілого матеріальної цінності не становлять, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль, марки «Nissan», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_25 , яке є важливим особистим документом, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_26 майнову шкоду на загальну суму 63 415 грн. 24 коп.

Обвинувачений ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, часу та місця придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу відповідно до висновку судово-балістичної експертизи № 20 від 20.01.2017 вогнепальну зброю: стартовий пістолет, марки «Ekol», який є короткоствольною гладкоствольною нестандартною вогнепальною зброєю переробленою із стартового пістолета, марки «Ekol», моделі «Botan», заводський номер № НОМЕР_5 , калібру 9 мм Р.А., шляхом внесення конструктивних змін (видалення заглушки каналу ствола та перекриття газовідвідного отвору патронника), який 14.01.2017 під час проведення огляду транспортного засобу, марки «Volkswagen Golf» державний номерний знак НОМЕР_3 , був виявлений та вилучений працівниками поліції, і який перебував у користуванні та власності ОСОБА_27 ..

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 оскаржує вирок суду з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що за епізодом крадіжки із салону «Декор-Центр» протокол огляду місця події від 19 березня 2016 року є неналежним та недопустимим доказом. Посилається на те, що у протоколі допиту потерпілого ОСОБА_22 відсутні дані про викрадення USB накопичувача. Ставить під сумнів, чи вилучене під час обшуку 08 серпня 2016 року взуття належить ОСОБА_7 . Стверджує, що зазначені у протоколі обшуку свідки є підставними особами з вигаданими іменами. Зазначає, що за епізодом нанесення легких тілесних ушкоджень 19 грудня 2016 року у присутності працівників поліції його підзахисний не наносив ударів ОСОБА_24 , а лише потягнув її за волосся. Вказує, що за епізодом незаконного придбання психотропної речовини без мети збуту свідок ОСОБА_28 у своїх показаннях пояснив, що при затриманні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 бачив, як в останнього вилучали якісь таблетки, натомість не бачив, щоб у ОСОБА_7 вилучали пакети з речовиною. Свідок
ОСОБА_29 також повідомив, що таблетки вилучалися у ОСОБА_8 . За епізодом вчинення крадіжки із будинку на вул. Малоомелянівській, посилається на те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повідомив, що зі своїм знайомим вчинили цю крадіжку. Перед вчиненням злочину він подзвонив до ОСОБА_7 , щоб той лише забрав його автомобілем до «Троянди», при цьому про крадіжку ОСОБА_8 . ОСОБА_7 не повідомляв, рюкзак із викраденими речами поклав біля заднього сидіння в автомобілі, після чого їх затримали працівники поліції. Це підтвердив у своїх показаннях і обвинувачений ОСОБА_7 . Стверджує, що наявні сумніви про можливість вилучення зліпків взуття на місці вчинення злочину через 2 год після настання події. Посилається на упереджене ставлення оперативних працівників до його підзахисного. Вказує, що висновок експерта № 95 від 02.03.2017 не дає ствердної відповіді, чи сліди протекторів шин, залишені неподалік вчинення злочину, дійсно, належать автомобілю ОСОБА_7 . За епізодом виявлення та вилучення вогнепальної зброї вбачає суперечності у показаннях потерпілих, понятих і протоколах огляду місця події. Зазначає, що у ході судового засідання прокурором було повідомлено, що докази на виконання ст.290 КПК України у сторони обвинувачення відсутні, оскільки захисник не ознайомлювався з матеріалами провадження, письмові матеріали йому не відкривалися, що ставить під сумнів належність і допустимість наявних у провадженні доказів. Вважає, що надані прокурором докази здобуті з істотним порушенням вимог КПК України. З огляду на наведене просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор оскаржує його у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених. Вказує, що виправдання ОСОБА_7 за епізодами вчинення злочинів щодо потерпілих: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , «Фонду Ігоря Палиці «Тільки разом»», ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , передбачених ч.3 та ч.5 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України, за епізодами злочинів щодо факту придбання та зберігання без передбаченого законом дозволу бойових припасів, що мало місце в приміщенні гаража № НОМЕР_1 , обслуговуючого кооперативу «Центр-Луцьк», відповідно до 12.09.2015 та до 08.08.2016; та вогнепальної зброї, що мали місце до 14.01.2017 в приміщенні гаража № НОМЕР_2 , кооперативу «Стир 2», передбачених ч.1 ст.263 КК України, а також виправдання ОСОБА_8 за епізодом вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_19 , передбаченого ч.3 ст.185 КК України, ухвалене без урахування об`єктивно з`ясованих обставин та наведення належних і достатніх мотивів. Вважає надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості обвинувачених належними, допустимими і такими, що в сукупності є достатніми для прийняття рішення про визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні усіх інкримінованих їм злочинів. Зазначає, що під час проведення обшуку у гаражних приміщеннях для зберігання автомобілів № НОМЕР_1 обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Центр Луцьк» та огляду у № 5 блоку № НОМЕР_6 гаражного кооперативу «Стир 2», що на вул. Електроапаратній, 7, м. Луцьку, вилучено речі, які є викраденими та визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні. Крім того, користування ОСОБА_7 вказаними гаражними приміщеннями підтверджується доказами, дослідженими у ході судового розгляду. Посилається на те, що дані слідчі дії проведені на законних підставах, що стверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні. Вказує, що у судовому рішенні не наведено жодного мотиву виправдання ОСОБА_7 за епізодом крадіжки у приміщенні офісу ТОВ «Валекс», що за адресою: м. Луцьк, пр.-т Грушевського, 19/36. Позиція суду, за якої одні докази беруться до уваги, а інші відхиляються, вважає такою, що суперечить вимогам закону. Стверджує, що при призначенні судом першої інстанції покарання неправильно застосовано ч.5 ст.72 КК України, тобто зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання повинно проводитися з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до 20 червня 2017 року. Просить вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.125, ч.5 ст.185, ч.1 ст.309, ч.ч.1, 3 ст.357 КК України, та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна; ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців, а згідно з ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.05.2017 та даним вироком, призначити остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до 20 червня 2017 року, а з 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У доповненні до апеляційної скарги прокурор вказує на положення п.1 ч.3 ст.374 КПК України, які регламентують, що у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним. Вважає, що в порушення вказаної норми закону місцевий суд у мотивувальній частині вироку щодо виправдання ОСОБА_7 за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, щодо потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не виклав повний зміст формулювання пред`явленого обвинувачення, вказаного в обвинувальному акті та визнаного судом недоведеним, обмежившись загальними фразами. Крім того, зауважує, що судом першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним за ч.1 ст.125 КК України. Однак, згідно з п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.125, ч.5 ст.185, ч.1 ст.309, ч.ч.1, 3 ст.357 КК України, на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України, та на підставі ч.1 ст.70 з урахуванням ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна; ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців та згідно з ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.05.2017 та даним вироком, призначити остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду, основні доводи апеляційних скарг, обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляцію сторони захисту у повному обсязі та заперечили апеляційну скаргу з доповненнями сторони обвинувачення, прокурора, яка підтримала подану прокуратурою апеляцію з доповненнями у повному обсязі та заперечила апеляційну скаргу захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримано.
Судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ч.3 ст.357, ч.1 ст.125 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.
Зокрема, у поданій апеляції захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказує, що за епізодом крадіжки із салону «Декор-Центр» протокол огляду місця події від 19 березня 2016 року є неналежним та недопустимим доказом, а у протоколі допиту потерпілого ОСОБА_22 відсутні дані про викрадення USB накопичувача.
Однак, дані твердження спростовуються протоколом огляду місця події із фототаблицею від 19.03.2016, згідно з яким було оглянуто приміщення салону-магазину «Декор-Центр», звідки було викрадено належне потерпілим ОСОБА_22 та ОСОБА_23 майно, вартість якого встановлена відповідними чеками і гарантійними талонами.
Крім того, потерпілий ОСОБА_30 у суді першої інстанції ствердив факт крадіжки майна, яке зазначене в обвинуваченні, з приміщення салону-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що на вул. Ковельській, 8А, у м. Луцьку.
Не заслуговують на увагу твердження сторони захисту про те, що взуття, вилучене під час обшуку 08 серпня 2016 року, не належить ОСОБА_7 .
Відповідно до висновків експертів № 1070 від 30.06.2016 та № 96 від 03.03.2017 сліди фрагментів низу взуття придатні для ідентифікації, і один з них залишений кросівком чорного кольору, марки «Адідас», який 08.08.2016 був виявлений та вилучений згідно з ухвалою слідчого судді від 21.07.2016 під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 .
Дані висновки піддавати сумніву у апеляційного суду немає підстав.
Захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначає, що за епізодом нанесення легких тілесних ушкоджень 19 грудня 2016 року у присутності працівників поліції його підзахисний не наносив ударів колишній тещі ОСОБА_24 , а лише потягнув її за волосся.
Проте, із заяви ОСОБА_24 від 20.12.2016 та її показань у судовому засіданні в суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_7 умисно наніс їй удари рукою у тіло, спричинивши тим самим тілесні ушкодження. Вказаний факт також підтверджується показаннями свідків працівників УПП у м. Луцьку ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , відеозаписом із боді-камер працівників поліції та висновком судово-медичної експертизи № 1323 від 21.12.2016, згідно з яким на тілі у потерпілої ОСОБА_24 були виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого плеча, лівого ліктьового суглобу, правого плеча, садна в ділянці правого плеча, які могли утворитись в строки та при обставинах, на які вказує потерпіла.
Крім того, сторона захисту вказує, що за епізодом незаконного придбання психотропної речовини без мети збуту свідок ОСОБА_28 у своїх показаннях пояснив, що при затриманні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 бачив, як в останнього вилучали якісь таблетки, натомість не бачив, щоб у ОСОБА_7 вилучали пакети з речовиною. Свідок ОСОБА_29 також повідомив, що таблетки вилучалися у ОСОБА_8 ..
Матеріалами провадження стверджується, що факт виявлення та вилучення у обвинуваченого ОСОБА_7 порошкоподібної речовини білого кольору підтверджується протоколом огляду місця події від 03.01.2017 і відеозаписом до нього, а також висновком експерта № 9/9 від 12.01.2017, згідно з яким дана речовина є психотропною, обіг якої обмежений метамфетамін, масою в перерахунку на метамфетамін-основу відповідно 0,3194 г, 0,1082 г, а всього загальною масою 0,4276 г.
Обставини вилучення психотропної речовини ствердили у своїх показаннях в суді першої інстанції свідки ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та ОСОБА_28 . Тому доводи захисника з цього приводу є необґрунтованими.
Захисник обвинуваченого посилається на те, що за епізодом вчинення крадіжки із будинку на вул. Малоомелянівській, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повідомив, що зі своїм знайомим вчинили цю крадіжку, а ОСОБА_7 лише забрав його автомобілем до «Троянди», після чого їх затримали працівники поліції.
Однак, вказані доводи спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_26 , даними в судовому засіданні в суді першої інстанції, висновком товарознавчої експертизи № 121 від 03.03.2017, протоколами огляду місця події із фототаблицями до них від 14.01.2017, 17.01.2017 та експертизами № 63 від 28.02.2017 і № 95 від 02.03.2017.
У поданій апеляції захисник стверджує, що наявні сумніви про можливість вилучення зліпків взуття на місці вчинення злочину через 2 год після настання події.
Апеляційним судом встановлено, що експертизою № 57 від 22.02.2017 дано висновок про те, що два сліди низу взуття на місці вчинення злочину були залишені таким же (за конструкцією, формою та характеристикою підошви) взуттям, як і взуття (кросівки), вилучені в ході огляду місця події від 14.01.2017 року у обох обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..
Таким чином, викладена в апеляції позиція про неможливість вилучення зліпків взуття на місці вчинення злочину у зв`язку із погодними умовами, не заслуговує на увагу.
Посилання сторони захисту на штучне створення органами досудового розслідування доказів винуватості ОСОБА_7 апеляційний суд також вважає надуманими і такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, адже у матеріалах провадження відсутні будь-які заяви чи скарги обвинувачених на дії працівників правоохоронних органів.
Суд апеляційної інстанції вважає голослівними апеляційні обґрунтування про суперечності у показаннях потерпілих, понятих і протоколах огляду місця події за епізодом виявлення та вилучення у ОСОБА_7 вогнепальної зброї.
Крім протоколу огляду місця події від 14.01.2017 та показань свідків ОСОБА_36 і ОСОБА_37 , твердження апелянта спростовуються і висновком судово-балістичної експертизи № 20 від 20.01.2017, відповідно до якого вилучений в автомобілі ОСОБА_7 стартовий пістолет, марки «Ekol», є короткоствольною гладкоствольною нестандартною вогнепальною зброєю, переробленою із стартового пістолета, марки «Ekol», моделі «Botan», заводський номер № НОМЕР_5 , калібру 9 мм Р.А., шляхом внесення конструктивних змін (видалення заглушки каналу ствола та перекриття газовідвідного отвору патронника).
Отже, доводи захисника про те, що надані прокурором докази здобуті з істотним порушенням вимог КПК України, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі, а стратегія захисту, висунена ним та обвинуваченим, спростована судом першої інстанції, та, на думку суду апеляційної інстанції, є нічим іншим, як способом уникнення кримінальної відповідальності.
У поданій апеляційній скарзі та доповненні до неї прокурор стверджує, що позиція суду, за якої одні докази беруться до уваги, а інші відхиляються, є такою, що прийнята в порушення вимог закону.
Положення п.1 ч.3 ст.374 КПК України регламентують, що у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
На думку апеляційного суду, вказаних вимог кримінального процесуального закону місцевий суд дотримався.
Як вбачається із оскаржуваного рішення судом першої інстанції у вироку зазначено формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (аркуші вироку 8-10).
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 за ч.ч.3, 5 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції у вироку проаналізував та дав належну юридичну оцінку зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Так, обвинувачені як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, вину у вчиненні вищевказаних інкримінованих їм кримінальних правопорушень не визнали. Відповідно до положень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід враховувати, що відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Місцевий в своєму вироку, навівши та проаналізувавши всі докази сторони обвинувачення по епізодах, за якими обвинувачених було виправдано, правильно вказав, що всі наведені докази лише підтверджується факти подій злочинів, передбачених ч.3 і ч.5 ст.185, ч.1 ст.357 та ч.1 ст.263 КК України.
Що стосується телефонних розмов ОСОБА_7 та інформації щодо місця знаходження обвинуваченого ОСОБА_8 , то після їх дослідження суд прийшов до обґрунтованого висновку, що дані докази не містять жодних відомостей про безпосередню участь обвинувачених у вчиненні злочинів.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що диски із шинами з автомобіля, на якому були затримані обвинувачені, органом досудового розслідування належним чином не вилучались, не оглядались та не визнавались речовими доказами, що підтверджується відсутні відповідних документів у матеріалах кримінального провадження.
По епізоду придбання та зберігання обвинуваченим ОСОБА_38 без передбаченого законом дозволу бойових припасів та вогнепальної зброї, то суд першої інстанції дослідивши докази, подані стороною обвинувачення по даному епізоду, прийшов до висновку, що бойові припаси та вогнепальна зброя були виявлені та вилучені в орендованих ОСОБА_7 гаражних приміщеннях, до яких мали доступ і інших особи, а тому відсутні переконливі належні та допустимі докази того, що виявлену та вилучені вогнепальну зброю і бойові припаси придбав і зберігав саме обвинувачений ОСОБА_7 ..
Підсумовуючи вищенаведені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що сукупність доказів, наданих стороною обвинувачення, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні вказаних злочинів, у їх сукупності свідчать лише про факти подій кримінальних правопорушень та суперечать принципам Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, статтею 6 якої визначено, що кожному гарантовано право на справедливий розгляд справи щодо нього незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону, і застосування презумпції невинуватості, та ч.3 ст.373 КПК України, згідно з якою обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях.
На думку апеляційного суду, також не заслуговують на увагу посилання прокурора про те, що судом першої інстанції не взято до уваги усіх доказів та не наведено жодного мотиву виправдання ОСОБА_7 за ч.ч.3, 5 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України.

Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що місцевий суд повно і всебічно дослідив усі представлені обвинуваченням докази за епізодами вчинення злочинів щодо потерпілих: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , «Фонду Ігоря Палиці «Тільки разом»», ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , передбачених ч.3 та ч.5 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України, епізодами злочинів щодо факту придбання та зберігання без передбаченого законом дозволу бойових припасів, що мало місце в приміщенні гаража № НОМЕР_1 , обслуговуючого кооперативу «Центр-Луцьк», відповідно по 12.09.2015 та по 08.08.2016; та вогнепальної зброї, що мали місце до 14.01.2017 в приміщенні гаража № НОМЕР_2 , кооперативу «Стир 2», передбачених ч.1 ст.263 КК України, а також виправдання ОСОБА_8 за епізодом вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_19 , передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Таким чином, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку і приймаючи до уваги відсутність доказів, які доводили б вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 5 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано виправдав їх на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю їх винуватості у вчиненні даних злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційних скарг з наведених у них мотивів апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які тримаються під вартою, у той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий

Судді