Справа № 459/2094/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/11/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 , -

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

встановила:

вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 22.12.2017 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Червоноград Львівської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289, ч.1 ст.263 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.289 КК України 3 (три) роки позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладений на нього обов`язок.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_6 6 000 (шість тисяч) гривень матеріальної шкоди та 3000 (три тисячі) гривень моральної шкоди.

У решті вимог відмовлено.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_7 22.06.2017 року близько 14.00 год., перебуваючи напроти церкви Св.Володимира по вул.Б.Хмельницького в м.Червонограді, реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння транспортним засобом, із недобудованого приміщення випхав автомобіль марки «Таврія» голубого кольору, який належить потерпілому ОСОБА_6 та в подальшому за допомогою автомобіля «Мерседес Спрінтер» відбуксирував його у пункт прийому металобрухту і таким чином незаконно заволодів ним та розпорядився на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 6000 грн..

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 у вересні 2017 року на березі річки Західний Буг поблизу пам`ятника «Вічний вогонь» в м.Червонограді знайшов і таким чином незаконно придбав бойову ручну наступальну гранату «РГД-5», яка складається із запалу дистанційної дії УЗРГМ та корпусу і зберігаючи при собі, переносив її. 08.09.2017 року близько 14.00 год. по вул.Миру,13а у м.Червонограді в обвинуваченого ОСОБА_7 було виявлено та вилучено вище вказану гранату, запал дистанційної дії, якої відноситься до вибухових пристроїв, а корпус відноситься до вибухових речовин.

На даний вирок потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок змінити у зв`язку із порушенням судом вимог кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі. Цивільний позов задоволити повністю та стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 30 000 грн. відшкодування завданої матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що на протязі всього розгляду справи, обвинуваченим не відшкодовано ні моральної, ні матеріальної шкоди. Вказана посткримінальна поведінка є об`єктивним проявом байдужості обвинуваченого, а це значно збільшує його суспільну небезпечність, що не враховано судами як обставину, що обтяжує покарання.

Вважає, що судом вірно обрано ОСОБА_7 міру покарання у виді позбавлення волі, проте суд першої інстанції не правомірно застосував ст. 74 КК України якою звільнено обвинуваченого від відбування покарання, тобто допущено невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченому.

Звертає увагу, що внаслідок викрадення його автомобіля та розпорядження ОСОБА_7 цим автомобілем, він став не придатним для використання, а вартість ремонту перевищує його вартість.

Підкреслює, що сума завданої йому матеріальної шкоди складає 30 000 грн., що відповідає ринковій вартості автомобіля марки ЗАЗ 1102, 1990р.в., з об`ємом двигуна 1,1л., проте не зрозуміло на якій підставі судом першої інстанції занижено розмір матеріальної шкоди та стягнуто лише 6 000грн., при ринковій вартості автомобіля 30 000грн.

Наголошує, що стягуючи матеріальну шкоду у зазначеному розмірі, суд керувався лише власним переконанням, та вони не підкріплені жодною нормою права.

Вказує, що в обґрунтування завданої матеріальної шкоди ним було надано витяги із сайтів з продажу автомобілів, де було підтверджено ринкову вартість авто, залишки від автомобіля він готовий віддати ОСОБА_7 при умові відшкодування повної вартості авто.

Стверджує, що злочинними діями ОСОБА_7 йому завдано значної моральної шкоди, оскільки він на протязі уже шести місяців не може використовувати автомобіль який йому надано як інваліду за призначенням, що завдає йому значні незручності у повсякденному житті. Наведені обставини викликають в нього великі моральні страждання, депресію, він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та дані обставини поглиблюють його моральні страждання.
Наголошує, що він змушений витрачати додатковий час для захисту своїх інтересів в суді, що в свою чергу завдає чимало незручностей у повсякденному житті.
Судом першої інстанції суттєво занижено розмір моральної шкоди, та стягнуто з ОСОБА_7 лише 3 000 грн. хоча він просив 5 000 грн.
Заслухавши доповідача, думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу потерпілого, думку прокурора та обвинуваченого, які заперечили апеляційну скаргу та просили залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 заперечуючи апеляційну скаргу потерпілого, зазначив, що кається у вчиненому, шкоду не відшкодував так, як не мав роботи, проходив лікування від наркоманії, місяць часу, як працевлаштувався і буде відшкодовувати шкоду, наголосив, що автомобіль потерпілого фактично був непридатним до використання і він здав його на металолом.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 269 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується.

На переконання колегії суддів, всупереч покликань, що наведені в апеляційній скарзі, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 269 КК України у межах, встановлених санкціями даних статей, із урахуванням Загальних засад призначення покарання, регламентованих чинним КК України, а також норм ст.ст. 373, 374 КПК України та належним чином мотивовано прийняте рішення.

Так, суд призначаючи покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшують його покарання, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено, особу обвинуваченого, що є людиною середнього віку, раніше судимий, посередньо характеризується, не працює, при цьому зважаючи на вищенаведене суд в межах норм КК України, вірно дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання і його слід звільнити від відбування покарання, застосувавши ст. 75 КК України.

Призначене районним судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 65 КК України із забезпеченням принципу індивідуалізації покарання і підстав його вважати таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого немає та в свою чергу таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується вимоги апелянта про задоволення його цивільного позову, то слід вказати наступне, так, суд першої інстанції задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 частково, належним чином обґрунтував свої висновки у вироку, вказавши, що кримінальним правопорушенням обвинувачений спричинив потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 6 000 грн. Потерпілий під час досудового розслідування звертався із заявою про заволодіння його автомобілем та вказав розмір завданих збитків у сумі 6000 гривень. Також потерпілий пояснив, що автомобілем не користувався тривалий час останні 2 роки. Перед тим, до крадіжки автомобіль був пошкоджений. З нього зняли капот та акумулятор. Останній був у несправному стані, потерпілий не надав жодних переконливих доказів про заподіяння йому збитків у розмірі 30000 грн., пославшись лише на інформацію з мережі інтернет про приблизну вартість такого автомобіля.

Крім цього, ні в своїй апеляційній скарзі потерпілий, ні його представник в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надали жодних переконливих доказів, які б належно обґрунтовували заподіяння потерпілому матеріальної шкоди у розмірі 30000 грн.

Що стосується вимоги апелянта про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 5000 грн., то така також не є належним чином обґрунтованою, є завищеною та колегія суддів погоджується з рішення суду першої інстанції, що виходячи з засад розумності та справедливості, глибини завданих моральних страждань, враховуючи те, що потерпілий внаслідок дій обвинуваченого переніс психологічний стрес, був позбавлений можливості користуватись своїм майном, що спричинило незручності у його побуті, у користь потерпілого слід стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Як вірно вказано судом у вироку, зазначений розмір моральної шкоди буде співрозмірним із понесениими моральними стражданнями потерпілого ОСОБА_10 .

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які тягнули б за собою скасування вироку.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, а відтак підстав для зміни прийнятого судом рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів ,-

постановила :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено о 09.00 год. 09.11.2018 р.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4