справа № 462/1756/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року
Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадження № 0003980 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Львова, громадянки України, проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , ухвалою Апеляційного суду Львівської

області від 05.07.2018 року звільнена від частини невідбутого

за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 28.02.2017 року

покарання у виді громадських робіт,

обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 будучи 28.02.2017 року засуджена Залізничним районним судом м. Львова за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт та перебуваючи з 30.05.2017 року на обліку в Залізничному РС ЛМВ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України, отримала направлення на відбуття покарання у виді громадських робіт за місцем її проживання в ЛКП "Левандівське" та розпочала виконувати громадські роботи з 07.07.2017 року. Однак, в подальшому, знаючи порядок і умови відбування покарання у виді громадських робіт та правові наслідки ухилення від їх відбування, умисно, без поважних причин, в порушення ст.ст. 37,40 КВК України, в період з липня 2017 року по вересень 2017 року систематично не з`являлась в ЛКП "Левандівське" для відпрацювання кримінального покарання у виді громадських робіт, не вийшовши на роботу 10.08.2017 року, 14.08.2017 року, 29.08.2017 року, 04.09.2017 року, 05.09.2017 року, 22.09.2017 року, 25-28.09.2017 року та не відпрацювала встановлених за графіком 44 годин громадських робіт, чим умисно ухилилася від повного відбування призначеного судом покарання, без поважних причин, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.2 ст.389 КК України, так як остання вчинила ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала вину в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт згідно вироку Залізничного районного суду м. Львова від 28.02.2017 року. Пояснила, що іноді не з`являлася на виконання громадських робіт за станом здоров`я її або дітей, проте підтверджуючих документів не мала, органи пробації не повідомляла, хоча була ознайомлена з наслідками ухилення від їх відбування.

Враховуючи те, що обвинувачена не заперечувала фактичні обставини та судом було встановлено, що вона правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності її позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав не доцільним дослідження інших доказів по справі, обмежився допитом обвинуваченої.

Крім повного визнання вини обвинуваченою, її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, показаннями обвинуваченої, доказами, що характеризують особу обвинуваченої.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке їй інкриміноване, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.2 ст.389 КК України є правильною, оскільки вона вчинила ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Частиною 2 ст. 389 КК України передбачено, що за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт передбачено покарання у виді арешту строком до шести місяців або обмеження волі строком до трьох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.

Згідно ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

Згідно з роз`ясненнями абз. 7 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності підстав, відповідно до ст. 7 КПК УКраїни повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Таким чином, зі системного аналізу кримінального законодавства вбачається, що у разі визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення, за відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, санкція якої передбачає лише такі покарання, які з огляду на вік чи стан не можуть бути до неї застосовані, суд за наявності підстав може звільнити особу від кримінальної відповідальності згідно ст.ст.44-48 КК України, а за їх відсутності ухвалити обвинувальний вирок без зпризначення покарання в силу п. 4 ч. 1 ст. 368 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та вчинила злочин невеликої тяжкості.

З врахуванням вищенаведеного, а саме того, що жодне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 389 КК України з огляду на те, що у обвинуваченої ОСОБА_4 є двоє неповнолітніх дітей, та яким на момент вчинення кримінального правопорушення було дев`ять та чотири роки, не можуть бути застосовані до обвинуваченої, суд приходить до переконання про постановлення вироку без призначення покарання.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 звільнена від частини невідбутого покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 28.02.2017 року у виді громадських робіт згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 05.07.2018 року на підставі п "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", вимоги ст. 71 КК України не застосовуються.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченій не обирався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Керуючись ст.ст. 368-370, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України без призначення покарання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1