Справа № 452/134/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/175/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2018р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0001232 від 25.11.2017р.,

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2018р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, на 2 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 КК України, остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання призначеного за вироком Турківського районного суду Львівської області від 08.09.2017р. визначено у виді 2 років 10 днів позбавлення волі.

Початок відбування покарання постановлено обчислювати ОСОБА_7 з 20 квітня 2018 року.

Зарахувано обвинуваченому у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 24.11.2017 року по 19.04.2018 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін тримання під вартою.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_7 24.11.2017р. у період часу з 8 год. 45 хв. по 15 год. 00 хв. у АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом злому серцевини замка, проник у приміщення квартири АДРЕСА_3 , яка належить гр. ОСОБА_10 , звідки таємно викрав грошові кошти у розмірі 2000 грн., 200 доларів США та золоті вироби, які є власністю гр. ОСОБА_10 , на загальну суму 47114 грн. 78 коп.
Не погоджуючись із даним вироком, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Турківського районного суду Львівської області від 08.09.2017р., визначити обвинуваченому остаточне покарання у виді 3 років 10 днів позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого через м`якість.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість застосування ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання не можна вважати обґрунтованим, а вирок суду у цій частині законним та вмотивованим. Так, судом першої інстанції не вказано, яким чином наведені ним пом`якшуючі обставини разом з даними про особу ОСОБА_7 , істотно знижують ступінь його тяжкості.

Наголошує, що суд першої інстанції приймаючи рішення про застосування ст. 69 КК України не дотримався вимог кримінального та процесуального законів, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення особі покарання. Зокрема, судом першої інстанції не надано оцінки тому, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, маючи невідбуте покарання, протягом короткого періоду після засудження його вироком Турківського районного суду Львівської області від 08.09.2017р. за злочин проти власності, повторно скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, що відноситься до тяжких злочинів. Вважає, що наведені обставини у їх сукупності виключно негативно характеризують особу обвинуваченого та не свідчать про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Вказує, що суд першої інстанції врахував щире каяття обвинуваченого, як обставину, яка пом`якшує покарання. Разом з тим, у вироку суду відсутні дані, які б свідчили про щире каяття. Не зазначено, у яких саме діях проявився намір обвинуваченого виправити ситуацію. Потерпілою у судовому засіданні не підтверджені показання обвинуваченого про те, що гроші були йому потрібні на лікування. Також, у вироку суду відсутні дані про наявність у ОСОБА_7 законних джерел доходів чи хоча б про намір знайти такі, враховуючи наявність на утриманні неповнолітніх дітей. Отже, відсутність законного заробітку ставить під сумнів перебування на його утриманні неповнолітніх дітей.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок залишити без змін. Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги прокурора не є переконливими.

Наголошує про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, з огляду на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а також те, що обвинувачений діяв через обставини, що склались (необхідність лікування) і не приховував ним вчиненого (залишив записку потерпілій), що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого.

Звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, відшкодування у повному обсязі шкоди потерпілій. Натомість, обставин, які обтяжують покарання не встановлено жодної. Окрім цього, судом першої інстанції правомірно встановлено наявність на утриманні обвинуваченого трьох неповнолітніх дітей. Зазначає, що з урахуванням положень ст. 88 КПК України покликання прокурора на наявність попередніх судимостей є безпідставним. Апеляційні доводи про те, що обвинувачений не працював не можуть бути враховані при призначенні покарання, оскільки працевлаштування є правом особи, а не обов`язком.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задоволити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечили апеляційні вимоги прокурора, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,за наведених у вироку суду обставинах, є доведеною наявними у кримінальному провадженні та перевіреними у судовому засіданні доказами, та учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості та обставини вчиненого ним злочину, зокрема, те що даний злочин вчинено ОСОБА_7 у період невідбутого ним покарання за попереднім вироком, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні троє неповнолітніх дітей ( ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 72, 73), наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_12 покарання у виді реального позбавлення волі з частковим приєднанням невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_7 положень ч. 1 ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст. 185 КК України, з огляду на вірне врахування судом першої інстанції сукупності пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні троє неповнолітніх дітей.

При цьому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_7 положень ч. 1 ст. 69 КК України належним чином умотивовано.

Отже, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, і таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою та не вбачає підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 , з огляду на відповідність даного судового рішення вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2018р. щодо ОСОБА_7 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, у той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3