Номер провадження:1-кп/521/423/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

прокурор: ОСОБА_3

захисник: ОСОБА_4

представників потерпілого: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участі обвинуваченої: ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку ст. 314 КПК України клопотання сторони захисту щодо повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнням злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Захисник та обвинувачена під час підготовчого судового засідання виказали думку, щодо необхідності повернення обвинувального акта прокурору на підставі наступних недоліків, в тому числі на неконкретизоване обвинувачення.

Прокурор та представники потерпілої особи під час підготовчого судового засідання заперечували проти задоволення клопотання посилаючись на відповідність обвинувального акта вимогам КПК України.

Вивчивши обвинувальний акт та приложені матеріали, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору з наступних підстав.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт підсудний Малиновському районному суду м. Одеси, підстав для закриття кримінального провадження не має (в тому числи в зв`язку з відсутністю підтриманих сторонами відповідних клопотань), проте обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а саме вимогам пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України та встановлена невідповідністьунеможливлює його призначення до судового розгляду.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень п. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Посилання про порядок висування обвинувачення, на думку суду, свідчить про необхідну відповідність формування обвинувачення вимогам ст. 91 КПК України, згідно якої в формуванні обвинувачення повинні міститься відомості щодо часу, місця, способу та інших обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Крім того, відповідно до ст. 374 КПК України суд повинен у вироку зазначити формування обвинувачення, яке відповідно до ст. 337 КПК України повинно співвідноситься з формуванням обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в формуванні обвинувачення не зазначена психічне ставлення обвинуваченої до вчинюваної дії, а форма умислу, який відповідно до ст. 24 КК України, поділяється прямий і непрямий.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту.
Викладаючи мотиви прийнятого рішення суддя, в томі числі приймає до уваги рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України», відповідно до якого суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, проте обсяг мотивування може бути різним залежно від характеру рішення та Висновок Консультаційної ради європейських судів № 11 (2008) відповідно до якої виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення. Згідно з пунктом 41 зазначеного Висновку обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін на підтримку кожної підстави.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 314 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Повернути обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_7 , яка обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України прокурору.

Ухвала може бути оскаржена через Малиновський районний суд м. Одеси до Одеського Апеляційного суду на протязі 7 (сьомі) діб з дня її оголошення.

С У Д Д Я: ОСОБА_1