Справа №339/39/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2019 року м. Болехів

Слідчий суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
підозрюваного ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
слідчого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Долинського ВП Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_3
про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого на проживання АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК є таким, що немає судимості , неодруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
кримінальне провадження №0000084.
Клопотання надійшло до суду 12.02.2019.
Суд перевірив надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, дослідивши надані докази, заслухавши думку ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , а також слідчого ОСОБА_6 ,-
В С Т А Н О В И В :
Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст.183,184 КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_4 доставлений у судове засідання працівниками Долинського ВП Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській об 11 год. 12.02.2019.
Документом, який підтверджує надання підозрюваному копії клопотання та матеріалів є протокол про вручення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додатків до нього від 11.02.2019 о 17 год. 32 хв.
Прокурор довів наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від 4 років.
Так, ОСОБА_4 пред`явлено підозру в тому, що досудовим розслідуванням встановлено, що 16.07.2018 року до Болехівського міського суду направлено обвинувальний акт про обвинувачення його за ч.3 ст. 185 КК України. Однак, він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий злочин. Зокрема, він 10.02.2019 року близько 02:00 год. перебував у с. Міжріччя, по вул.С.Стрільців, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області, неподалік сільського клубу, де побачив свого односельчанина ОСОБА_7 , який прямував до місця свого проживання.

Достеменно знаючи, що у ОСОБА_7 при собі маються грошові кошти, у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме грошових коштів ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 , нічого не пояснюючи, почав наносити йому удари руками по голові та тулубу. Від отриманих ударів ОСОБА_7 впав на землю. Не зупиняючись на досягненому, ОСОБА_4 продовжив наносити ОСОБА_7 удари ногами по тілу, в ході чого, маючи умисел на відкрите заволодіння грошовим коштами ОСОБА_7 , засунув руку у внутрішню ліву кишеню куртки та відкрито викрав грошові кошти в сумі 5215 гривень, після чого з місця вчинення злочину скрився.

Протиправно заволодівши грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим довів свій злочинний умисел до завершення. Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 5215 гривень.

Досліджені додані до клопотання матеріали вказують на наявність вагомих фактів, які стали причиною виникнення підозри. Не вдаючись в оцінку даних доказів, та інших, зібраних на досудовому слідстві, слідчий суддя в той же час враховує об`єктивний характер встановлених фактів і приходить до висновку, що підозра підтверджується доказами, які є достатніми на даному етапі досудового розслідування, зокрема, це протоколи допиту свідків свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (а.с.12-21), протоколом огляду місця події, долученими до клопотання.
Отже, суддя на підставі досліджених доказів прийшов до переконливого висновку, що органом досудового слідства ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в зв`язку з чим 11.02.2019 йому повідомлено про підозру відповідно до вимог статей 276-278 КПК і внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084.
В судовому засіданні підозрюваний та захисник заявили клопотання про обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж взяття під варту - домашній арешт.
При цьому, ОСОБА_4 вказав, що переховуватись від суду він наміру не має, як і скоювати нові злочини, розуміючи наслідки. Зазначив, що вину у інкримінованому йому злочині за ч.2 ст.186 КК не визнає, оскільки потерпілий добровільно віддав йому кошти в сумі 4000грн., щоб він припинив йому наносити удари.

Слідчий просив обрати підозрюваній запобіжний захід - тримання під вартою, прокурор дане клопотання підтримав.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу , і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як зазначено в статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26 червня 1991 р. зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

У відповідності до ст. 5 п. «С» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те що можна вважати обґрунтованим , залежить від обставин.

У справі Мюррей проти Сполученого Королівства суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Так, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваному прокурор довів, що підставами вважати, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків є те, що він знайомий із свідками, підозрюється у вчиненні злочину за який, відповідно до КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі, усвідомлює неминучість покарання за нього, що може спонукати його незаконно впливати на свідків.
Зокрема, ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний, усвідомлюючи можливість реального покарання за вчинений злочин, які за ступенем тяжкості є тяжким, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду (п.1 ч.1 ст 177 КПК України).

Слід зазначити, що аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови).

Підставами вважати, що ОСОБА_4 може вчиняти нові корисливі злочини є те, що вищевказане кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 , вчинено після направлення до Болехівського міського суду двох обвинувальнів актів за ч.3 ст. 185 КК України, ч.2 ст.185 КК УКраїни, що свідчить про стійку злочинну спрямованість особи підозрюваного.

І хоча станом на день розгляду даного клопотання обвинувальний вирок по розгляду такого кримінального провадження не ухвалювався, наявність висунутого обвинувачення щодо конкретної особи цілком обумовлює наявність ризику ймовірного вчинення такою особою ще одного діяння, яке переслідується кримінальним законом .

Отже, викладені обставини свідчать про наявність ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, які органом досудового розслідування встановлюються, зміни місця свого проживання, а також вчинення іншого злочину .

Даних про те, що стан здоров"я підозрюваного перешкоджає його утриманню під вартою, матеріали провадження не містять.

Враховуючи викладене, суд вважає, що жоден інший, більш м"який запобіжний захід не здатен запобігти вказаним ризикам.

Зокрема, застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не можливо, оскільки ОСОБА_4 , офіційно ніде не працює, тобто не має постійного джерела доходу, що може спонукати його на вчинення нового умисного корисливого злочину, не має міцних соціальних зв`язків, проживає за іншим місцем проживання (де характеризується негативно), ніж зареєстрований на проживання, підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, усвідомлює неминучість покарання за нього, що не виключатиме ризику переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та можливості незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та вчиняти нові корисливі злочини.

Окрім того, суду не надано достатніх даних щодо власника житла та його згоди на перебування у даному житлі підозрюваного як цілодобово так і у певний період доби, оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_4 проживає за іншою адресою, ніж значиться за реєєстрацією.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не можливе, оскільки такий вид запобіжного заходу не виключатиме ризики впливу підозрюваного на свідків у ході спілкування з останніми, спроби переховуватися від органів досудового розслідування, прокуратури та суду.
Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки неможливе, оскільки до органу досудового розслідування не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваного на поруки.
Доводи підозрюваного та його захисника про те, що останній є батьком малолітніх дітей судом до уваги не приймаються, оскільки такі обставини самі по собі не можуть бути підставою для відмови у обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
З огляду на викладене, суд прийшов до переконливого висновку, що клопотання слідчого, погоджене з прокурором необхідно задовольнити, а до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, а також забезпеченню спробам переховування від органу досудового слідства та суду, впливу на свідків та перешкоджання встановлення істини у справі, вчиняти нові злочини, а тому у такому разі не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.
Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу тримання під вартою обчислювати з моменту затримання, тобто з 10лютого. 2019 року 21 години.
Відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, із застосуванням насильства, то немає підстав визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи наведене та керуючись ст.176-178,182,183,184,186-187,193-194,196,205, 395 КПК України слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовільнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в УВП № 12 м. Івано-Франківськ строком 60 (шістдесяти) днів, тобто до 21 год. 11 квітня 2019 року .
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення .

Слідчий суддя ОСОБА_1