УХВАЛА
12 лютого 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за
адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_5 покарання у виді восьми років позбавлення волі.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначене покарання у виді десяти років позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що під час проведення досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_5 надав правдиві і вичерпні показання, визнавши свою вину в повному обсязі. Захисник зазначає, що під час проведення слідчого експерименту обвинувачений сприяв слідству та не уникав відповідальності. У зв`язку з цим, апелянт вважає, що суд першої інстанції повинен був визнати обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, визнання ним вини та активне сприяння слідству у розкритті злочину, проте судом цього зроблено не було.
Крім того, захисник ОСОБА_7 зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, що судом першої інстанції не було враховано в повній мірі.
Апелянт також звертає увагу на те, що сам потерпілий ОСОБА_8 , який перебував в стані алкогольного спяніння, спровокував сварку з обвинуваченим, в результаті чого ОСОБА_5 наніс ножові удари потерпілому, що призвело до смерті потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 серпня 2018 року приблизно в 14 год. 30 хв. ОСОБА_5 перебував в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_3 , де у нього відбувся конфлікт з власником квартири ОСОБА_8 , внаслідок чого у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті, ОСОБА_5 взяв дерев`яну палицю та наніс нею три удари по голові ОСОБА_8 , після чого взяв ніж та умисно наніс ним тринадцять ударів в життєво важливі органи ОСОБА_8 , чим спричинив останньому колото-різані рани. Від забійних ран, крововиливів в шкіру м`які тканини в ділянці голови, перелому склепіння черепу, крововиливу під оболонки та в шлуночки мозку, ОСОБА_8 помер на місці події.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті інші людині (умисне вбивство).
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Обставин, що пом`якшують покарання, судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 фактично не визнав своєї вини в інкримінованому злочину та стверджував, що його дії були пов`язані з протиправною поведінкою потерпілого. Тобто він вважав, що перебував у стані оборони.
А відтак доводи апелянта про безпідставне невизнання судом щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_5 не визнав вину та не висловлював жаль з приводу вчиненого злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання, суд першої інстанції обґрунтовано визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів, викладених в п. 4 Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення кримінального покарання», суди можуть не визнавати окремі з обставин такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Призначивши ОСОБА_5 покарання у виді десяти років позбавлення волі, що є співмірним вчиненому злочину, суд врахував вказані вище обставини.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК Українипокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3