УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 209/1634/16-к
провадження № 51-958ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від

30 березня 2017 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 січня

2019 року в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000083 від 13 березня 2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Первомайське Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Встановлені обставини
Вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 50000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2019 року залишено без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого, захисника і прокурора, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, захисник ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою, яка

не відповідала ряду вимог, встановлених у ст. 427 КПК, а тому ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2019 року цю касаційну скаргу було залишено без руху і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також захиснику було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне зазначені в ухвалі недоліки,

в установлений строк, його касаційна скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду від 11 березня 2019 року захисник повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, однак

не дотримався усіх вимог ст. 427 КПК та не усунув усі зазначені в рішенні касаційного суду недоліки.
Залишаючи касаційну скаргу захисника без руху, Верховний Суд встановив, що вона подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК.
Верховний Суд наголошував, що у касаційній скарзі захисника не було зазначено конкретної підстави з передбачених ч. 1 ст. 438 КПК для скасування судових рішень із обґрунтуванням їх незаконності відповідно до ч. 2 ст. 438 цього Кодексу.
Касаційна скарга не містила вказівки на конкретні положення матеріального та процесуального законів, які, на думку захисника, порушено кожним із судів, із обґрунтуванням того, у чому конкретно вони полягають, як ці порушення вплинули чи могли вплинути на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції з урахуванням положень статей 370, 374, 404, 412-414, 419 цього Кодексу. Натомість захисник у касаційній скарзі зазначав про однобічність і неповноту судового розгляду та про невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Не погоджуючись із кваліфікацією дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 1

ст. 115 КК, захисник у касаційній скарзі не вказав норму кримінального закону, яка за версією сторони захисту є вірною, і не навів обґрунтування цієї позиції.
У касаційній скарзі були відсутні конкретні доводи на спростування усіх висновків апеляційного суду, натомість містилися лише загальні формулювання щодо незаконності ухвали суду апеляційної інстанції.
Так, у касаційній скарзіне було зазначено, чи заявлялися у суді апеляційної інстанції стороною захисту клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційних скарг обвинуваченого і захисника у порушення ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
У новій касаційній скарзі захисник зазначає про невірно дану судами правову оцінку обставин справи (неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність), про помилкове застосування ч. 1 ст. 115 КК та незастосування ч. 1 ст. 119 цього Кодексу.
В обгрунтування своєї позиції посилається на теоретичні викладки щодо розмежування згаданих складів злочинів та судову практику їх застосування, однак не наводить доводів, які би спростовували висновки судів щодо кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК чи свідчили би про їх помилковість за обставин, встановлених в оскаржуваних рішеннях.
Також касаційна скарга захисника не містить обгрунтування того, чому підставу,

на яку посилається захисник у касаційній скарзі, слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції з урахуванням положень статей 370, 374, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Таким чином, захисник не виконав усіх вимог ухвали Верховного Суду від 11 березня 2019 року та не усунув усі недоліки касаційної скарги, яку було залишено без руху.
Враховуючи наведене, оскільки захисник не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, Верховний Суд на підставі п. 1

ч. 3 ст. 429 КПК вважає за необхідне повернути касаційну скаргу разом із усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути захиснику ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від

30 березня 2017 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 січня

2019 року щодо ОСОБА_5 разом із усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3