Справа № 163/808/18 Провадження №11-кп/802/117/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 18 вересня 2018 року,

встановив:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Горішне Горохівського району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, відповідно до ст.89 КК України не судимого,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди від злочину. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 3724 (три тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 60 коп. витрат на поховання та 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди від злочину. В решті позову відмовлено.
Речовий доказ автомобіль марки «DAF 95XF480», номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається на території Любомльського ВП ГУНП у Волинській області, повернуто власнику ОСОБА_10 , і скасовано накладений на нього арешт судовим рішенням, який був накладений судовим рішенням.
Стягнути з ОСОБА_7 в користь держави 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. судових витрат на проведення судової інженерно-транспортної експертизи.
Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 2200 (дві тисячі двісті) грн. витрат на правову допомогу.
Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 29 березня 2018 року близько 20 год. між селами Вишнів та Радехів Любомльського району Волинської області на 52 км + 700 м автодороги Т-0302 сполученням «Піща-Любомль-Верба», керуючи зі сторони міста Любомль в напрямку міста Володимир-Волинський автомобілем марки «DAF 95XF480», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив Правила дорожнього руху, а саме: всупереч п.2.3 (б) - проявив грубу неуважність і не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну; всупереч п.12.1 - з урахуванням дорожньої обстановки та стану транспортного засобу не вибрав безпечної швидкості руху; всупереч п.10.1 - перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним для інших учасників руху, внаслідок чого виїхав на праве узбіччя і, продовжуючи рух, допустив з`їзд транспортного засобу у правий кювет, де автомобіль перекинувся на праву сторону.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.
В поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та кваліфікацію дій, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і його особі у зв`язку із суворістю, просить вирок місцевого суду в частині призначеного покарання змінити, звільнивши його від відбуття призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Вказує, що місцевий суд при призначенні покарання в повній мірі не врахував тих обставин, що він щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується по місцю проживання, систематично відшкодовує потерпілій завдану злочином шкоду, а також думку потерпілої, яка просила не призначати покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі. Зазначає також, що суд у своєму вироку не навів мотивів щодо незастосування до нього інституту звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

- потерпіла ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та кваліфікацію дій останнього, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого у зв`язку із суворістю, просить вирок місцевого суду в частині призначеного покарання змінити. Зазначає про те, що в суді першої інстанції вона просила не призначати ОСОБА_7 покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі, оскільки він щиро розкаявся у вчиненому, систематично щомісячно надає їй матеріальну допомогу на утримання сім`ї. Направлення обвинуваченого для відбуття покарання в місця позбавлення волі, позбавить її можливості отримувати від нього матеріальну допомогу, яка для неї є необхідною. Посилаючись на ці обставини, просить звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного судом покарання у виді позбавлення полі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляцію та не заперечили іншу, прокурора, який подані апеляції вважає безпідставними, перевіривши їх доводи та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація є правильною.
При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вирішуючи питання про вид основного покарання для обвинуваченого правильно обрав його саме у виді позбавлення волі. Разом з тим, місцевий суд обираючи розмір покарання - 4 роки, не повній мірі дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України.

Так, відповідно до статтей 50 та 65 КК України, які визначають мету та загальні засади призначення покарань, пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання у межах санкції статті (частини) статті Особливої частини Кодексу та з врахуванням вимог положень Загальної частини цього Кодексу. При цьому, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на трок від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
З врахуванням положень ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відноситься до категорії тяжких.
Між тим, апеляційний суд знаходить, що судом першої інстанції при обранні обвинуваченому міри основного покарання не в повній мірі враховано дані про його особу в сукупності з іншими обставинами справи.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому, частково відшкодував і надалі відшкодовує заподіяну злочином шкоду потерпілій, що визнано місцевим судом обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого.
Крім того, місцевий суд належним чином не врахував і позицію потерпілої, яка просила суд не застосовувати до обвинуваченого покарання, пов`язане з реальним його відбуттям, оскільки це позбавить її можливості отримувати від нього допомогу.
Із урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за можливе зменшити обвинуваченому ОСОБА_7 призначене судом основне покарання до мінімального строку, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, а саме - до 3 (трьох) років.

Визначаючи таку міру основного покарання обвинуваченому в даному випадку суд апеляційної інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, форму вини, наслідки, які настали внаслідок його вчинення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання в сукупності з іншими обставинами справи.

Таке покарання на думку колегії суддів, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, і відповідно з урахуванням обставин кримінального провадження, його не можна вважати надто суворим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Колегія суддів, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину (тяжкий), наслідків, які настали внаслідок його вчинення (смерть особи), наявності обтяжуючої покарання обставини (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння), а також фактичних обставин кримінального провадження не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а тому вимоги обвинуваченого та потерпілої в цій частині до задоволенню не підлягають.
Таким чином, вирок Любомльського районного суду від 19.08.2018 року щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині призначення основного покарання у виді позбавлення волі шляхом зменшення його міри.
В іншій частині вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 18 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного основного покарання змінити.

Зменшити призначене судом ОСОБА_7 основне покарання за ч.2 ст.286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.
В решті вирок суду в даному провадженні залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді