У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000073

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5

на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2016 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Актумшук Шурчинського району Сурхандар`їнської області республіки Узбекистан, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_6 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, та виправданий.

Скасовано арешт грошових коштів ТОВ «Таврія-Агро», а саме на видаткову частину рахунку ТОВ «Таврія-Агро» () № НОМЕР_1 (українська гривня), відкритому в ПАТ «ПриватБанк» МФО 326610, за виключенням видаткових частин обов`язкових платежів в бюджет та державні цільові фонди, а також виплату заробітної плати, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2014 року.

Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Долю речових доказів визначити згідно ст. 100 КПК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі п.п. 1, 2, 4 ч.1 ст. 409 КПК України у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло безпідставне виправдання обвинуваченого.

На думку апелянта, суд лише перерахував зібрані у справі докази, однак не надав їм належної оцінки. Вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину повністю доводиться наданими суду доказами. Зазначає, що показання свідка ОСОБА_9 судом оцінено не об`єктивно, які, на думку апелянта, доводять вину обвинуваченого.

Посилається на те, що у ході досудового розслідування і в судовому засіданні було встановлено, що площа самовільно зайнятої земельної ділянки ТОВ «Таврія-Агро» складає 547,9857 га та пасовища площею 0,0197 га до вказаної площі не включено. Звертає увагу на той факт, що у протоколах огляду місця події від 18.03.2014 р. та 14.05.2014 р., акті обстеження земельних ділянок № 25 від 03.07.2014 р., викопіюванні з публічної кадастрової карти, площа самовільно зайнятої земельної ділянки вказана зі слів землевпорядника Первомайської селищної ради, самого обвинуваченого, внесена з Державного акту на право постійного користування від 23.05.1997 р. та становить 540 га. Ні слідчий, ні інспектор Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області, ні обвинувачений не мали права та технічної можливості виміряти точну площу земельних ділянок, які фактично оброблені ОСОБА_6 . З цією метою і було залучено спеціаліста геодезиста ОСОБА_10 , який під час слідчої дії огляду місця події 14.05.2014 р., маючи відповідну ліцензію та обладнання, здійснив точні виміри площі земельних ділянок, які фактично самовільно використовувалися обвинуваченим та на які сам ОСОБА_6 безпосередньо вказав.

Посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_11 , які, на думку апелянта, доводять вину обвинуваченого.

Звертає увагу на те, що з метою доведення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, визначення документальної обґрунтованості наявності та розміру матеріальних збитків 07.10.2016 р. у судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про проведення судово-економічної експертизи, проте судом у порушення ч.6 ст. 22 КПК України безпідставно відмолено у задоволенні клопотання. У той ж час у вироку суду визнано, що не доведено розмір шкоди, який є обов`язковим елементом об`єктивної сторони злочину і підлягає доказуванню.

Також, звертає увагу на те, що факт самовільного зайняття земельної ділянки підтверджено самим обвинуваченим під час його допиту у суді.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 виправдано за наступним обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України. Згідно обвинуваченню, ОСОБА_6 , починаючи з березня 2012 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Таврія -Агро», діючи всупереч вимогам ст.ст. 116-126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, достовірно знаючи, що земельні ділянки йому у встановленому порядку не надавались у володіння, користування і власність, жодних правочинів щодо цих земельних ділянок її власником не укладалось, діючи умисно, за допомогою сільськогосподарської техніки та осіб, які не діяли як співвиконавці злочину, оскільки були переконані у законності виконання вказаних робіт, вчинив самовільне зайняття земельних ділянок на території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, що знаходяться за межами населеного пункту і відносяться до земель державної власності, загальною площею 547,9857 га, у вигляді протиправного їх використовування у своїх потребах шляхом обробки та вирощування сільськогосподарських культур ( ярового, озимого ячменю, озимої пшениці та соняшника).
Своїми протиправними діями, відповідно до розрахунку Державної інспекції сільського господарства у Миколаївській області від 03.07.2014 р. № 25, ОСОБА_6 спричинив шкоду власнику земельної ділянки (державі) в особі Головного управління Державного земельного агентства у Миколаївській області, у розмірі 452 160,54 грн, що у 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є значною шкодою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та захисника про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд послався на показання обвинуваченого, представника потерпілого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації від 23.02.2012 р. № 127-р., протоколи огляду від 14.05.2014 р. та від 18.03.2014 р., план кадастрової зйомки, викопіювання з публічної кадастрової карти, довідку ТОВ «Таврія Агро» від 12.05.2014 р., акт обстеження земельної ділянки № 25 від 03.07.2014 р.

На підставі цих доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 користувався земельними ділянками за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду).

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що є недоведеним розмір шкоди, який зазначений в обвинувальному акті, у зв`язку із чим є недоведеною наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

Проте, дійшовши таких висновків, суд першої інстанції допустився суперечностей, які не усунені під час судового розгляду.

Так, фактично суд першої інстанції обмежився посиланням та викладенням усіх досліджених доказів, але не провів належного аналізу обставин кримінального провадження та не дав оцінки кожному доказу відповідно до вимог ст. 94 КПК України, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суд не навів належні мотиви, з яких відкинув докази обвинувачення та виправдав обвинуваченого, не звернув уваги, що прийняття одних і відхилення інших доказів повинно бути мотивовано.

Крім того, на думку апеляційного суду, залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що він з 2000 року є директором сільськогосподарського підприємства «Таврія-Агро», яке відповідно до державного акта мало в безстроковому користуванні земельну ділянку та в 2011 році ЗАТ «Таврія-Агро» було реорганізоване в ТОВ «Таврія-Агро», яке є правонаступником ЗАТ «Таврія-Агро». Розпорядженням Жовтневої РДА Миколаївської області від 23.02.2012 р. було припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 540,64 га та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою визнано таким, що втратив чинність. Не погодившись з зазначеним розпорядженням, він оскаржив його до суду. Про прийняття рішення щодо відмови у скасуванні розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 23.02.2012 р. знав, листи-попередження про необхідність звільнення земельної ділянки отримував.

Однак, вважаючи дії Жовтневої державної районної адміністрації незаконними, продовжував обробляти земельну ділянку протягом 2012-2014 р. та сплачувати податки.

Цим поясненням ОСОБА_6 суд першої інстанції не дав належної оцінки у сукупності з іншими доказами, на які послався суд.

Окрім того, судом першої інстанції не з`ясовані обставини щодо порядку та процедури визначення розміру шкоди, яка була спричинена самовільним зайняттям земельної ділянки.

В обгрунтування своїх висновків про недоведеність розміру шкоди, який зазначений в обвинувальному акті, суд першої інстанції послався на показання свідка ОСОБА_9 (інспектора Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області), який проводив розрахунок шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки від 03.07.2014р. за № 25.

Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишилися показання в суді свідка ОСОБА_9 про те, що акт обстеження земельних ділянок від 03.07.2014 р. та розрахунок розміру заподіяної шкоди складено ним внаслідок незаконного впливу працівників УБОЗ і прокуратури.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за фактом надання завідомо неправдивих показань цим свідком у суді першої інстанції внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України. Між тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо результатів досудового розслідування. Не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції.

Ці обставини у ході судового розгляду судом першої інстанції не перевірені та не оцінені при прийнятті рішення.

Також, у ході судового розгляду необхідно перевірити пояснення свідка ОСОБА_9 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування працівниками УБОЗ і прокуратури.

Як слідує з вироку, суд першої інстанції визнав неналежними доказами акт обстеження та розрахунку розміру шкоди від 03.07.2014 р. № 25. Але, суд першої інстанції фактично встановив, що подія кримінального правопорушення, а саме самовільне зайняття ОСОБА_6 земельних ділянок, мало місце.

При цьому, суд першої інстанції, визнавши зазначений доказ неналежним та недопустимим, недостатньо мотивував відмову у задоволенні клопотання прокурора про проведення судово-економічної експертизи на предмет встановлення спричиненої шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Враховуючи обставини кримінального провадження, проведення такої експертизи є необхідним.

З огляду на наведене, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення, оскільки це пов`язано з безпосереднім дослідженням доказів та їх оцінкою судом першої інстанції, чого зроблено не було.

Таким чином, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не узгоджуються з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України щодо наведення підстав для виправдання обвинуваченого та наведення мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.

Зазначене свідчить про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення; про неповноту судового розгляду; про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно вимогам п.1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст. 412 КПК України.

Як передбачено ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Судом першої інстанції порушена загальна засада кримінального провадження - законність, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то вирок суду підлягає скасуванню з підстав про істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення; неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду, під час якого, з урахуванням доводів апеляційної скарги, необхідно ретельно перевірити зібрані у кримінальному провадженні докази, дати їм належну оцінку.

З наведених підстав, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки містить вимогу про скасування вироку.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 412, 424,425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3