Провадження №1-кп/760/2183/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2019 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР 26.11.2018 року за № 0013484 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Попасна, Луганської області, громадянина України, працюючого не офіційно, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітнього сина 2013 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -

за участю прокурора: ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Так, приблизно о 18 год. 05 хв. 26.11.2018 року, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , у приміщенні торгового кіоску з продажу кави «Джамеро» ФОП « ОСОБА_5 » по раптово виниклому злочинному умислу, вирішив відкрито заволодіти чужим майном.
ОСОБА_3 26.11.2018 приблизно о 18:00 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, зайшов до торгового кіоску з продажу кави «Джанеро» за вище вказаною адресою та попросив продавця поміняти йому грошові кошти у сумі 500 гривень, які у нього були банкнотами номіналом по 1, 2, 5, 20, 50 гривень на грошову купюру номіналом 500 гривень. З цією метою ОСОБА_3 передав продавцю наявні у нього грошові кошти, а продавець передала йому грошову купюру номіналом 500 гривень.
Після перерахунку грошових коштів продавцем, які надав ОСОБА_3 , виявилось, що він надав для обміну грошові кошти у сумі 497 гривень. Після цього продавець запропонувала ОСОБА_3 перерахувати надані ним грошові кошти у сумі 497 гривень та передала їх йому. При цьому купюра номіналом 500 гривень, перебувала на прилавку біля ОСОБА_3 .
У подальшому ОСОБА_3 перебуваючи біля прилавку на якому лежала грошова купюра номіналом 500 гривень надана продавцем, почав перераховувати грошові кошти, які він надавав для обміну. У процесі перерахунку. ОСОБА_3 відрахував 400 гривень купюрами номіналом по 50 гривень, які утримував при собі у руках, після чого діючи умисно, переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення, відкрито рукою схопив з прилавку грошову купюру номіналом 500 гривень та утримуючи при собі грошові кошти у сумі 900 гривень, вибіг з приміщення кіоску для продажу кави «Джанеро» та почав тікати у невідомому напрямку. Грошові кошти у сумі 97 гривень ОСОБА_3 залишив на прилавку кіоску для продажу кави.
Після цього продавець вибігла з кіоску та висловила словесну вимогу ОСОБА_3 повернути викрадене майно, яку останній проігнорував. Заволодівши : таким чином чужим майном, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши ФОП « ОСОБА_5 » майнової шкоди на загальну суму 403 гривень.
Таким чином, ОСОБА_3 , своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України визнав повністю та підтвердив всі обставини його вчинення вказані в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати та призначити покарання у виді штрафу.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих фактичних обставин які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає; судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При встановлених обставинах суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Суд приймає до уваги матеріали, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 : відомості про те, що обвинувачений на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, працює неофіційно, має малолітню дитину 2013 року народження.

Підстав, у відповідності до ч.3 ст.337 КПК України, для виходу за межі пред`явленого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети, кари, виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.

При цьому суд враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини,що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст.12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 ,суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

В ході досудового розслідування потерпілій ОСОБА_5 завдано майнову шкоду на суму 403, 00 гривень, яку повністю відшкодовано, шляхом повернення викраденого майна.

Крім того, суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме класифікацію за ст.12 КК України, особливості й обставини вчинення, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті ч.1 ст.186 КК України у виді мінімального штрафу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Питання речових доказів в кримінальному провадженні вирішено,згідно положень ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст.368-371,373,374,376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят ) грн. в дохід держави.

Речові докази:
-гроші в сумі 500 грн. залишити у власності потерпілої ОСОБА_5 ;
- гроші в сумі 497 грн. залишити у власності ОСОБА_3 .

На вирок може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30 - ти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку вручається негайно після його проголошення прокурору та обвинуваченому. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: