Справа № 700/9/19
Провадження № 1-кп/700/34/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 р. смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працює, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 27 жовтня 2018 року, близько 01:00 години, перебуваючи у житловому будинку ОСОБА_6 , що знаходиться по АДРЕСА_2 на грунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , тримаючи у руках дерев`яне топорище, умисно наніс невизначену кількість ударів у різні частини тіла ОСОБА_4 , внаслідок чого згідно висновку експерта №05-9-01/322 від 06.11.2018 року потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням, закритого перелому великого горбика правої плечової кістки без зміщення, переломів 9-х ребер з обох сторін, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійних ран волосяної частини голови, синців в ділянці волосяної частини голови, обличчя, верхніх кінцівках, тулубі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину, окрім показань самого обвинуваченого, знайшли своє повне підтвердження у показах потерпілого та матеріалах справи.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав повністю та не заперечував обставин вказаних в обвинувальному акті.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Відповідно до цих вимог закону, суд обмежився дослідженням доказів, допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Враховуючи визнання вини обвинуваченого, суд вважає його показання є достатнім доказом вини в інкримінованому йому злочині і за таких обставин, вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України є доведеною.
Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано правильно, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я за ч.1 ст. 122 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст.ст. 65-68 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів, дані про особу, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, згідно довідок Лисянської ЦРЛ на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Скоєний ОСОБА_5 злочин відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст.50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Суд, враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, бере до уваги те, що ОСОБА_5 вину у скоєному визнав, щиро кається, дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

За таких обставин, суд відповідно до ст. 75 КК України, вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, тобто, якщо він не вчинять нового злочину і виконуватиме покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речовий доказ у справі, а саме: дерев`яне топорище передане на зберігання до кімнати речових доказів Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області необхідно знищити.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 160, 369-371, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (два) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речовий доказ у справі, а саме: дерев`яне топорище передане на зберігання до кімнати речових доказів Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області, суд вважає за необхідне знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Черкаської області протягом 30 днів з моменту проголошення вироку через Лисянський районний суд Черкаської області.

Копію вироку Лисянського районного суду Черкаської області негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1