Справа № 466/5132/18
У Х В А Л А

«10» січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.197-1, ч.1 ст.366 КК України,

в с т а н о в и в :

До Шевченківського райсуду м. Львова надійшов обвинувальний акт від 27.06.2018р. у кримінальному провадженні № 0002838 від 08.08.2013р. про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.197-1, ч.1 ст.366 КК України.

При ознайомленні з цим обвинувальним актом встановлено, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ч.1 ст.366 КК України сформульовано як складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

В підготовчому судовому засіданні прокурор пояснив, що обвинувачення ОСОБА_4 в обвинувальному акті викладено так, як сформульована диспозиція ч.1 ст.366 КК України. Вважав за можливе призначити даний обвинувальний акт до судового розгляду.

Представник потерплого погодилася з думкою прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що йому незрозуміле обвинувачення за ч.1 ст.366 КК України, яке не є конкретизоване. З цим обвинуваченням він не погоджується.

Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримала думку обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників процесу, ознайомившись з обвинувальним актом і додатками до нього, суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокуророві виходячи з наступного.

Завданнями кримінального провадження є, зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, і які передбачені п.п.1-9 ч.2 ст.291 цього Кодексу. Серед них у п. 5 виокремлено необхідність наявності в обвинувальному акті таких складових:

1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими;

2) правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність;

3) формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, в тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, згідно ст.337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду.

У Конвенції про захист прав та основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

В рішеннях Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено: обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення" ( справа "Маттоціа проти Італії").

Європейський Суд з прав людини визначає обвинувачення як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру ( справа «Фоті та інші проти Італії»).

Даний обвинувальний акт вказаним вище вимогам не відповідає.

У цьому обвинувальному акті відсутнє чітке та конкретне формулювання висунутого ОСОБА_4 обвинувачення. Слідчим проведено опис подій, які він вважає за необхідне викласти за результатами розслідування.

ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема, за трьома епізодами скоєння злочинів, передбачених ч.1 ст.366 КК України - службове підроблення.

Досудове розслідування даного кримінального провадження розпочато ще 08.08.2013р. Проте, в обвинувальному акті вказано, що не встановлено досудовим розслідуванням ні час (період), ні місце скоєння злочинів, передбачених ч.1 ст.366 КК України, який є службовим злочином. Слід зазначити, що спеціальним суб`єктом цього злочину є службова особа, у даному випадку генеральний директор ПрАТ «Ірокс», яке є юридичною особою, має свою юридичну адресу, місцезнаходження.

У поданому в суд обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.366 КК України є нечітким.

По кожному з цих епізодів слідчий, вказуючи фактичні обставини за результатами досудового розслідування, зазначив, що ОСОБА_4 , маючи умисел на підроблення офіційного документа, склав, видав завідомо неправдивий офіційний документ, вніс до офіційного документу завідомо неправдиві відомості.

Об`єктивна сторона злочину за ч.1 ст.366 КК України може проявлятися у вчиненні однієї з декількох альтернативно передбачених активних дій.

Так складання завідомо неправдивих документів - це повне виготовлення документа, який містить інформацію, що не відповідає дійсності. При цьому форма та реквізити документу відповідають необхідним вимогам. А внесення до документів неправдивих відомостей означає включення інформації, яка цілком або частково не відповідає дійсності, до справжнього офіційного документу. У цій ситуації зміст справжнього документу змінюється лише частково частина відомостей у ньому відповідає дійсності, а частина має неправдивий характер.

В обвинувальному акті слідчий щодо одного і того самого документу вказав, що обвинувачений вчинив дві альтернативні дії - склав завідомо неправдивий офіційний документ та водночас вніс до цього офіційного документу завідомо неправдиві відомості.

Крім того, даючи в обвинувальному акті правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.366 КК України, слідчий не навів точного, чіткого формулювання обвинувачення із зазначенням встановленої об`єктивної сторони, способу вчинення злочину.

В правовій кваліфікації дій ОСОБА_4 за епізодами по ч.1 ст.366 КК України сформульовано обвинувачення як складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Проте, при викладенні фактичних обставин, які прокурор вважає доведеними, не описано в чому полягає «інше підроблення офіційних документів», що це за інше підроблення і яких саме офіційних документів не вказано.

Таким чином, поданий суду обвинувальний акт не містить чіткого формулювання висунутого обвинувачення, органом досудового розслідування вказано фактичні обставини, що описують дії обвинуваченого, без визначення об`єктивної сторони складів кожного з інкримінованих обвинуваченому злочинів.

Невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України крім позбавлення обвинуваченого права на належний правовий захист, створює перешкоди здійсненню процедури судового розгляду. Так, на виконання вимог ст.ст.337,348 КПК України, головуючий у судовому засіданні роз`яснює суть обвинувачення, запитує чи зрозуміле воно особі. Водночас, у Кодексі не зазначено, яким чином суд має роз`яснювати суть обвинувачення, яке сформульовано не чітко і не зрозуміло.

Враховуючи вищенаведене, суд звертає увагу, що важливим є виклад фактичних обставин злочину, формулювання обвинувачення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин злочину в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані щодо дій ОСОБА_4 в своїй сукупності не дають можливості чіткого визначення кожного з елементів складу злочинів, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням. Правова кваліфікація дій обвинуваченого не відповідає фактичним обставинам, які прокурор вважає доведеними.

Враховуючи вказане, у відповідності до положень ст.314 КПК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід повернути прокурору.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 376 КПК України , суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002838 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.197-1, ч.1 ст.366 КК України повернути прокурору Львівської місцевої прокуратури №2 для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 15.01.2019р. о 9,30год.

Суддя ОСОБА_7 -Шумська