Справа №574/1013/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/302/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 574/1013/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 21 листопада 2018 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Горлівка Донецької області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2 ), раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець Сумської області Буринського району с. Слобода (зареєстрований: АДРЕСА_3 ), раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.310 і ст.395 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації дій, просить змінити вирок та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК у виді обмеження волі строком 3 роки 2 місяці, оскільки суд не в повній мірі оцінив його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Крім того, вказує на розбіжність строку його тримання під вартою, зарахованого у строк покарання в мотивувальній та резолютивній частинах вироку та просить зарахувати цей строк у строк покарання з розрахунку один день тримання під вартою за 2 дні позбавлення волі.

Вироком Путивльського районного суду Сумської області від 21.11.2018 ОСОБА_12 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК та йому призначене покарання із застосуванням ст.69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Цим же вироком ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.310 і ст.395 КК, та йому призначене покарання: за ч.2 ст.185 КК у виді арешту на строк 3 місяці; за ч.3 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.1 ст.310 КК у виді арешту на строк 3 місяці; за ст.395 КК у виді арешту на строк 3 місяці. На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_10 покарання у виді 3 років позбавлення волі, а на підставі ст.71 КК за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднане не відбуте за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.07.2018 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 місяці і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяців. Стягнуто з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в солідарному порядку 1859 грн. витрат за проведення експертиз та з ОСОБА_10 1144 грн. витрат за проведення експертиз.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_10 09.04.2018 проникли до будинку по АДРЕСА_4 та викрали належне потерпілій ОСОБА_13 майно загальною вартістю 4836,13 грн. В лютому 2018 року близько 20:30 год. ОСОБА_10 , перебуваючи в гостях у потерпілого ОСОБА_14 по АДРЕСА_5 , таємно викрав належний останньому мобільний телефон з карткою пам`яті загальною вартістю 2348,93 грн. Наприкінці травня 2018 року ОСОБА_10 здійснив незаконний посів рослин коноплі у лісосмузі біля вул. Комарова в с. Слобода Буринського району, та догляд за ними, тобто незаконно вирощував 16 рослин коноплі, які були виявлені та вилучені 06.09.2018 під час огляду місця події. ОСОБА_10 31.07.2018, незважаючи на обмеження, встановлені ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 27.05.2018 про встановлення адміністративного нагляду, без відповідного дозволу залишив своє місце проживання по АДРЕСА_1 та здійснив виїзд до м. Українка Київської області на заробітки та не з`явився на реєстрацію до відділу поліції 28.07., 04.08., 25.08. та 01.09.2018, а також під час перевірок працівниками Буринського ВП був відсутній за місцем проживання 10.08.2018 о 22:40 год., 14.08.2018 о 23:30 год., 01.09.2018 о 22:50 год., тобто самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив пом`якшити призначене йому покарання та зарахувати строк його тримання під вартою з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, доводи прокурора ОСОБА_9 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.310 і ст.395 КК, за обставин, викладених у вироку в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як зазначено у правовій позиції в постанові ВСУ від 04.04.2011 у справі № 5-1кс11, норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст.65 КК України, в якій установлено загальні засади призначення покарання і згідно якої суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував як ступінь тяжкості вчинених злочинів, так і те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин в період умовно-дострокового звільнення, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, кількість та вартість викраденого, думку потерпілої, яка не мала претензій до обвинуваченого у зв`язку з поверненням майна, а також обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_14 , тобто всі ті обставини, на які обвинувачений посилається в апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції також враховані обставини, які обтяжують покарання рецидив злочину та вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК у стані алкогольного сп`яніння.

При визначенні виду і розміру кримінального покарання суд першої інстанції дотримався також і європейських стандартів кримінального судочинства, а саме принципів «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріпленого у ч.1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, згідно якого «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», і «пропорційності», коли призначене особі покарання не повинно бути непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини даного кримінального провадження та вимоги ст.65 КК, зважаючи на відсутність постійного місця роботи і бажання стати на шлях виправлення, схильність до вчинення злочинів, наявність попередніх судимостей і неодноразового відбування покарання у виді позбавлення волі, вчинення нових злочинів під час умовно-дострокового звільнення колегія суддів приходить до переконання, що при визначенні обвинуваченому виду і розміру покарання саме у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому у санкції ч.3 ст.185 КК, а також виду і розміру покарань у виді арешту в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.1 ст.310 і ст.395 КК, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65-69 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене ОСОБА_10 покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, даним про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При цьому, колегія суддів керується не лише національним законодавством щодо призначення кримінального покарання, а й враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неправильне зарахування строку його тримання під вартою у строк покарання також є необґрунтованими, оскільки ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 08.02.2019 виправлена описка в резолютивній частині вироку та вказано про зарахування до строку відбування покарання строку тримання ОСОБА_10 під вартою з 07.09.2018 по 20.11.2018, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про зарахування строку тримання з розрахунку один день тримання під вартою за 2 дні позбавлення волі, оскільки всі інкриміновані ОСОБА_10 злочини вчинені у 2018 році і останній почав триматися під вартою в період дії ст.72 КК в редакції ЗУ № 2046-VIII від 18.05.2017, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день. Часткове приєднання на підставі ст.71 КК до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком не є підставою для такого зарахування, оскільки ця невідбута частина покарання вже визначена в межах дискреційних повноважень суду з урахуванням тримання ОСОБА_10 під вартою за попереднім вироком.

На підставі викладеного, судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 21 листопада 2018 року відносно ОСОБА_15 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4