Справа № 206/2576/19
Провадження № 1-кс/206/590/19
У Х В А Л А

14 травня 2019 року слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000499 від 11 травня 2019 року за ст. 290 КК України,

за участю:
слідчого ОСОБА_3 ,
користувача майном ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про арешт майна звернувся слідчий СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000499 від 11 травня 2019 року за ст. 290 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 10.05.2019 до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що 10.05.2019 за адресою: м. Дніпро, вул. Гаванська, буд. 17, виявлено автомобіль марки «Audi A6», д/н НОМЕР_1 , в якого виявлено знищення номерів двигуна.

10.05.2019 слідчим СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 було оглянуто та вилучено автомобіль марки «Audi A6», д/н НОМЕР_1 , чорного кольору, 2002 року випуску та поміщено на територію майданчика для тимчасового тримання транспортних засобів розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22. Вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

В клопотанні слідчий зазначає, що в ході проведення досудового розслідування виникає необхідність у проведенні експертизи з метою перевірки чи вносилися зміни в ідентифікаційний номер транспортного засобу та свідоцтво про його реєстрацію, а тому для дослідження експерту необхідно надати вказаний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію.

Метою арешту є збереження вказаного автомобіля, як речового доказу та його подальше експертне дослідження з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Автомобіль є доказом злочину та існує ризик його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження або використання автомобілю, а тому слідчий просить накласти арешт з метою позбавлення можливості розпоряджатися будь-яким чином та використовувати автомобіль марки «AUDI A6», д/н НОМЕР_1 , чорного кольору, 2002 року випуску; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 видане 05.05.2005 PAP 347689, на автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , чорного кольору, 2002 року випуску.

Клопотання слідчого погодженого із з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1.

В судовому засіданні слідчий просив клопотання задовольнити та накласти арешт на автомобіль, оскільки незастосування заборони розпорядження та використання вищезазначеним майном може привести до його зникнення, втрати, пошкодження, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Користувач майном ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував відносно накладення арешту та пояснив, що він придбав автомобіль в 2016 році у колишнього власника лише шляхом передачі коштів та технічного паспорту. Декілька разів його зупиняли працівники поліції, але ніяких проблем з автомобілем не було. Цього разу коли працівники поліції оглядали автомобіль ніяких понятих не було, а тому йому не відомо звідки з`явились їх підписи в протоколі огляду.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно із ч. 5 і ч. 6 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна, слідчим не було надано переконливих доказів того, що саме автомобіль марки «AUDI A6», д/н НОМЕР_1 , чорного кольору, 2002 року випуску був об`єктом кримінально протиправних дій.
Так, в обґрунтування клопотання слідчим надано протокол огляду місця події від 10.05.2019, проте в судовому засіданні користувачем майна стверджувалось, що ніяких понятих при огляді автомобіля не було. Зазначені твердження слідчим в судовому засіданні спростовані не були, що свідчить про пряме порушення вимог ч. 8 ст. 223 КПК України, як наслідок неприйняття зазначеного протоколу у якості належного та допустимого доказу.
Крім того, з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 05.05.2005 PAP 347689 на автомобіль «AUDI A6» вбачається, що безпосереднім власником зазначеного майна являється ОСОБА_6 , проте слідчим зазначена особа не встановлена, про розгляд клопотання повідомлена не була, що свідчить про недотримання слідчим вимог ч. 1 ст. 172 КПК України та позбавляє слідчого суддю встановити дійсні обставини у справі.

Таким чином, внаслідок ненадання необхідних матеріалів для розгляду клопотання по суті, а також не встановлення слідчим реального власника вказаного автомобілю, слідчий суддя позбавлений можливості виконати вимоги ст. ст. 172-173 КПК України, а саме здійснити оцінку в сукупності всіх обставини, у тому числі визначених вищезазначеною нормою КПК України, за відсутності жодного необхідного на те документу, доказу, матеріалу, тощо…, з причин їх ненадання уповноваженими на те особами.

З огляду на вищевикладене вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, оскільки застосування заборони користування та розпорядження вищезазначеним майно на даній стадії може призвести до порушення конституційних прав його безпосереднього власника, якого на даний час досі не встановлено, що відповідатиме вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій наголошується на тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції").

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369, 370, 371, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000499 від 11 травня 2019 року за ст. 290 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1