Справа № 635/2364/17
Провадження № 1-кп/635/438/2019
УХВАЛА

04 квітня 2019 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області обвинувальний акт у кримінального провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні.
У судовому засіданні в порядку частини третьої статті 331 КПК України вирішувалось питання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строку тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурор Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області ОСОБА_3 просила продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обґрунтовуючи його тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а разом з тим наявні підстави, що свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам, застосувавши до особи більш м`який запобіжний захід, на які вказують наступні обставини: дані про особу обвинуваченого, який ніде не працює, постійних доходів не має, раніше вчиняв умисні корисливі злочини; тяжкість покарання за злочини, у вчиненні яких він обвинувачуються.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді триманні під вартою, та просили змінити на інший більш м`який запобіжний захід.

Суд вислухавши думку учасників судового провадження вислухавши думку учасників судового засідання щодо доцільності продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , прийшов до наступного висновку.

Вимогами частини третьої статті 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до частини першої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Так, досліджуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 21.03.2017 відносно останнього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення суми застави у розмірі 64 000 гривень 00 копійок, строком на 60 днів, тобто до 02 травня 2017 року. В подальшому обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід було продовжено, і в останнє згідно з ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 лютого 2019 року застосування обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів, тобто до 07 квітня 2019 року. Таким чином, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 07 квітня 2019 року.
Вирішуючи питання про обґрунтованість застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відповідно питання про його продовження, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливі злочини, не одружений, не працевлаштований, а відтак не має стійких соціальних зв`язків.
Оцінюючи наведені прокурором доводи в їх сукупності, з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність вчиненого діяння, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , а також тяжкість покарання за тяжкий злочин, у вчиненні якого, зокрема, обвинувачується останній, суд прийшов до висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, визначені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України: можливість переховування від суду, можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших співучасників скоєння даних злочинів і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Виходячи з приведеного вище, вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу та згідно статей 7-9 КПК України, якими визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Також, у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Так, характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, свідчать про підвищену суспільну небезпеку діянь у вчиненні яких останній обвинувачується. Разом з тим, на теперішній час вирішено питання про призначення у справі судового розгляду, проте у справі не допитані потерпілі та свідки, не досліджено докази всі зібрані у справі докази. Відтак, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих злочинів, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкціями статей, які інкриміновані обвинуваченому, останній може переховуватись від суду, впливати на свідків, потерпілих та інших учасників у цьому кримінальному провадженні, вчините інше кримінальне правопорушення. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також частини першої статті 197 КПК України, згідно яких строк застосування запобіжних заходів, в тому числі і тримання під вартою або продовження тримання під вартою не може перевищувати шістдесят днів, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, та спрямований на уникнення ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом вирішувалося питання про вжиття до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, але наявність вказаних вище обставин, на думку суду, враховуючи лише призначення справи до судового розгляду, виключає застосування таких. При цьому, наразі жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому необхідно зауважити, що суд ґрунтується на принципі презумпції невинуватості, та не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим діяння.

Керуючись ст.ст. 177, 194, 199, 314-317, 371-372 КПК України, суд, -

постановив:

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 02 червня 2019 року включно.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 05 квітня 2019 року

Головуючий суддя - ОСОБА_1