Справа № 489/7244/18
Номер провадження 1-кс/489/3106/18
У Х В А Л А
ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
7 грудня 2018 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого Інгульського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, з середньою-фаховою освітою, не одруженого, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.307 ч.2, 317 ч.1, 317 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 підозрюється в тому, що за невстановлених обставин придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, канабіс, у кількості не менше ніж 0,162 г., який незаконно зберігав за місцем проживання по АДРЕСА_1 , з метою збуту та який 04.07.2018 р. близько 13.50 год., незаконно збув ОСОБА_7 .

Крім цього, 04.07.2018 р. в період часу з 13.39 год. по 14.04 год. надав приміщення своєї квартири для незаконного виготовлення та вживання особливо небезпечного наркотичного засобу, концентрату з макової соломи, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та 05.12.2018 р. в період часу з 13.00 год. по 15.40 год., повторно надав приміщення своєї квартири для незаконного виготовлення та вживання особливо небезпечного наркотичного засобу, опію ацетильованого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

05.12.2018 р. ОСОБА_5 було затримано та 06.12.2018 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.307 ч.2, 317 ч.1, 317 ч.2 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання ризикам переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень та незаконного впливу на свідків.

Допитавши підозрюваного, дослідивши надані прокурором матеріали, вислухавши думку учасників судового розгляду, вважаю, що надані прокурором докази доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 лише кримінального правопорушення, передбаченого ст.317 КК України, що полягало у наданні приміщення квартири для незаконного вживання наркотичних засобів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджується показами самого підозрюваного, свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_10 про такі обставини.

Також, вважаю доведеними обставини існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які вказані у клопотанні.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, надав пояснення з приводу неодноразового вивчення ним таких дій у минулому, що доводить наявність ризику вчинення ним і інших аналогічних кримінальних правопорушень.

Крім того, підозрюваний не зв`язаний міцними соціальними зв`язками та постійним місцем роботи, що дає достатні підстави вважати про існування ризику переховування його від органів досудового розслідування і суду.

Вважаючи встановленими обставини існування вказаних ризиків, які з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, дають достатні підстави для застосування запобіжного заходу, вважаю недоведеними існування ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків, оскільки обставин існування вказаного ризику зазначені у клопотанні, не дають підстав вважати такий ризик існуючим, оскільки обізнаність підозрюваного щодо осіб свідків, анкетні дані яких були змінені, як було встановлено в судовому засіданні, не дасть йому жодної можливості впливу на цих свідків.

При цьому, згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом та недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1, п.1 ч.2, ч.4 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
В судовому засіданні виникли сумніви у доведеності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст.307 ч.2, 317 ч.1 КК України.

Так, кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 в зв`язку з вчиненням ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.317 ч.2 КПК України, розпочато 05.12.2017 р. у іншому кримінальному провадженні, яке здійснювалося відносно правопорушень вчинених іншими особами за відсутності відомостей про вчинення цих правопорушень у змові з ОСОБА_5 , що робить недопустимими докази, вчинення ним правопорушень, здобуті до 05.12.2018 р., враховуючи також, що такі докази були отримані при проведення негласних слідчих-розшукових дій відносно ОСОБА_8 , дозвіл на проведення яких або використання їх результатів відносно ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.246-257 КПК України, не надавався.

Посилання ж прокурора при цьому, на те що відомості про вчинення правопорушень ОСОБА_5 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань до 05.12.2018 р., з вказанням інших його анкетних даних, в зв`язку з необхідністю забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, не приймаю до уваги, внаслідок того, що незважаючи на рішення слідчого у кримінальному провадженні, будь-яких підстав для застосуванні заходів безпеки до ОСОБА_5 зі зміною його анкетних даних, відповідно до вимог Закону України "Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві", не існувало.
Крім того, посилання у дослідженому судом рішенні слідчого про внесення відомостей про вчинення кримінальних правопорушень зі зміненими анкетними даними учасників кримінального провадження, внаслідок того, що з ними у вільному доступі могли ознайомитися працівники органів досудового розслідування, вважаю таким, що не ґрунтується на вимогах п.7 § 4 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, яким доступ до внесених у Реєстр відомостей щодо кримінальних правопорушень пов`язаних зі збутом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, відкривається з моменту оголошення підозри особі або прийняття рішення про закриття провадження без оголошення підозри особі, а отже відомості про вчинення правопорушення ОСОБА_5 не могли бути змінені.
Внаслідок цього, вважаю, що відомості про результати слідчих та розшукових дій, у кримінальному провадженні, що здійснювалося на підставі відомостей внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно інших осіб, не могли бути використані, як допустимі докази, що відповідно до вимог ст.84, 86, 87, 194 КПК України доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 цих правопорушень.
Таким чином, за обставин не доведеності обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст.317 ч.1, 307 ч.2 КК України, вважаю неможливим використання відомостей про підозру в цій частині, при вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів та у разі недоведення цих обставин відповідно до вимог ч.4 ст.194 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При цьому, прокурором не доведена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, оскільки, зважаючи на фактичну доведеність підозри у вчиненні ОСОБА_5 лише одного не повторного правопорушення передбаченого ст.317 КПК України, покарання за яке відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.183 КПК України, не дає підстав для застосування до підозрюваного який не є судимим, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи відсутність відомостей про переховування підозрюваного від органів досудового розслідування і суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або повідомлення про підозру у вчинені іншого злочину.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, оцінивши в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, відсутність у нього постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, його репутацію, вважаю, необхідним застосувати до нього менш суворий запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло цілодобово, з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема з забороною спілкування з певними особами для запобігання повторному вчиненню правопорушення.

Керуючись ст.193, 196, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, зобов`язавши підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.

Покласти на підозрюваного обов`язки:

- прибувати до слідчого два рази на тиждень;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання,

- утриматися від спілкування з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

у разі невиконання яких, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк закінчення дії ухвали - 07.02.2019 р.

Ухвалу направити на виконання до Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області, для постановки підозрюваного на облік, про що негайно повідомити суд.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: