Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представника володільця майна - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2018 року про відмову у накладенні арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000052 від 31.08.2017 року,
встановив:

Начальник відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно, яке 06.12.2018 року було вилучене у ході проведення огляду території та приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - на резервуар ємкістю 20 куб., в якому знаходиться 9120 літрів дизельного палива, та паливно-роздавальну колонку.
Своє клопотання мотивує тим, що СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000052 від 31.08.2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України в ході якого встановлено, що невстановленими особами за адресою: АДРЕСА_1 організовано незаконну реалізацію дизельного палива.
06 грудня 2018 року в ході проведеного на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду від 28.11.2018 року огляду території та приміщення за вказаною адресою було виявлено та вилучено резервуар ємкістю 20 куб., в якому знаходиться 9120 літрів дизельного палива та паливно-роздавальну колонку. Документів, що підтверджують безпеку та якість підакцизної продукції під час огляду виявлено не було.
В подальшому постановою старшого слідчого в ОВС 1-го ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_7 від 07.12.2018 року вищевказане майно визнано речовими доказами в цьому кримінальному провадженні.
Посилаючись на те, що тимчасово вилучене майно є тими матеріальними об`єктами, які являються предметом розслідування вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, зберегли на собі сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, то прокурор просить накласти на нього арешт.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2018 року в задоволенні клопотання прокурора відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що воно не містить жодних доказів, які підтверджують необхідність накладення арешту на згадане майно, як того вимагає ст.171 КПК України. При цьому прокурором не надано доказів того, що незастосування заборон на використання та розпорядження таким майном може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також доказів, що не накладення арешту призведе до наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб. Крім того слідчий суддя зазначив, що як на момент подання клопотання так і під час його розгляду органом досудового розслідування не доведено, що за адресою: АДРЕСА_1 , відбувався продаж дизельного пального за готівку.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову - про задоволення клопотання про накладення арешту на майно. Вказує, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки матеріали клопотання містять достатні та належні докази того, що вилучені під час огляду предмети є тими матеріальними об`єктами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, що зберегли на собі сліди і містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора та слідчого, які підтримали апеляцію у повному обсязі, представника володільця майна, який її заперечив, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

В п.1 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч.3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Нормами ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно із положеннями ст.ст.94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду клопотання прокурора, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000052 від 31.08.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України. Нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва в цьому кримінальному провадженні здійснюється відділом нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області.
Підставою для реєстрації даних відомостей в Єдиному реєстрі досудових розслідувань слугували матеріали правоохоронних та контролюючих органів про те, що невстановлені особи за адресою: АДРЕСА_1 організували незаконну реалізацію дизельного палива.
Судом встановлено, що 06 грудня 2018 року під час проведення огляду території та приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено резервуар ємкістю 20 куб., в якому знаходиться 9120 літрів дизельного палива та паливно-роздавальну колонку.
Постановою старшого слідчого в ОВС 1-го ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_7 від 07.12.2018 року вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000052.
Водночас, з матеріалів клопотання вбачається, що між ТОВ "Голден Ойл" (суборендар) та ТОВ "Синергія 1999" (суборендодавець) укладено договори суборенди №34С-1/10/2016 та поставки нафтопродуктів №34П-1/10/2015.
Відповідно до положень Договору суборенди, адресою встановлення обладнання є Волинська область, м.Луцьк, вул.Зв`язківців, 15. Обладнання передається в оренду з метою заправки транспортних засобів Суборендаря нафтопродуктами, що постачаються виключно Суборендодавцем.
Доводячи підставність поданого клопотання прокурор вказував про те, що вилучене майно є тими матеріальними об`єктами, які являються предметом розслідування вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, зберегли на собі сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Повернення такого майна унеможливить виконання завдання кримінального провадження в частині забезпечення повного та неупередженого розслідування.
Як вбачається з матеріалів провадження, жодних законних обставин, які б давали підстави для накладення арешту на майно і доводили доцільність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження прокурором не наведено, як і не доведено, що це майно має відношення до розслідуваного кримінального провадження, оскільки його володільцям підозри у даному кримінальному провадженні не оголошувалось, це майно з обігу не вилучено, відсутні достатні відомості того, що майно на яке пропонується накласти арешт, здобуто злочинним шляхом чи є предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.204 КК України щодо якого проводиться досудове розслідування.
А тому проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно (резервуар ємкістю 20 куб., в якому знаходиться 9120 літрів дизельного палива та паливно-роздавальна колонка), яке 06 грудня 2018 року було вилучено в ході проведення огляду території та приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України в кримінальному провадженні за №0000052, оскільки прокурором не доведено, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до ч.1 ст.173 КПК України на нього не може бути накладено арешт.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на вищевказане майно.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, не заслуговують на увагу суду, так як були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм була дана вірна оцінка.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінально-процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Оскаржувана ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2018 року про відмову у накладенні арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000052 від 31.08.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України - без змін.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді