Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/570/19
Провадження 1-кп/480/258/19
ВИРОК
Іменем України

09 квітня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 (приймає участь дистанційно із
ДУ Миколаївський слідчий ізолятор)
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції із Державною установою «Миколаївський слідчий ізолятор» у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження № 0002270, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.09.2015 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Костогризове Цюрупинського району Херсонської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, в силу ст.89 КК України не судимого, призваного на військову службу 10.04.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, кулеметника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні матрос, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,

встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом в посаді кулеметника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 , 03.08.2015 року, діючи умисно, на порушення статутних вимог, в умовах особливого періоду, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, з метою взагалі ухилитися від військової служби, самовільно залишив місце служби базовий табір військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась на території військового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_3 ), ухилившись від військової служби до 18.02.2019 року.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.3 ст.408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

У даному кримінальному провадженні 29.03.2019 року між прокурором ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст.468, 469, 472 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч.3 ст.408 КК України.

Згідно з угодою про визнання винуватості підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережено визнати вину в обсязі обвинувачення у судовому провадженні.

Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання підозрюваному ОСОБА_4 за ч.3 ст.408 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, тобто призначити основне покарання нижче від найнижчої межі у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ч.1. ст.62 КК України замінити вказане покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки на покарання у виді 2 (двох) років тримання у дисциплінарному батальйоні.

Крім того, прокурор ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_4 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити ОСОБА_4 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди про визнання винуватості зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник ОСОБА_5 також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.408 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, що в силу вимог ч.4 ст.469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючу обставину, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який в силу ст.89 КК України не судимий, злочин не набув значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.408 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.

За вчинене кримінальне правопорушення (злочин) обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості: за ч.3 ст.408 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, тобто призначити основне покарання нижче від найнижчої межі у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ч1. ст.62 КК України замінити вказане покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки на покарання у виді 2 (двох) років тримання у дисциплінарному батальйоні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід слід продовжити до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст.314, 369-371, 373, 374, 375 КПК України, суд, -

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 29.03.2019 року, укладену у кримінальному провадженні № 0002270 між прокурором ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.62 КК України ОСОБА_4 замінити вказане покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки на покарання у виді 2 (двох) років тримання у дисциплінарному батальйоні.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 залишити тримання під вартою.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу,в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_7

09.04.2019