Справа № 543/1007/18
№ пров.1-кп/544/144/2018
В И Р О К
іменем України
21 листопада 2018 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретарів ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду на вул. Соборна, 41 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000027 від 24.01.2017 відносно
ОСОБА_3 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хебда Шамільського району Республіки Дагестан РФ, жителя АДРЕСА_1 , аварця, громадянина Росії, має посвідку на проживання в Україні, освіта середня, не працюючого, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого
який органами досудового розслідування обвинувачується в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),
з участю сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 ; з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
у с т а н о в и в:
23 січня 2017 року близько 23 год. обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем Фольцваген Транспортер, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автошляху ОржицяЛубни поблизу с. Онішки Оржицького району Полтавської області, в темну пору доби не вибрав безпечної швидкості руху автомобіля за умовами видимості дороги та допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_10 , яка знаходилися на проїжджій частині, чим порушив п.12.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.
У результаті наїзду ОСОБА_10 отримала чисельні тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судово-медичної експертизи від 22.02.2017 №21 та комплексної судово-медичної і транспортно-трасологічної експертизи №106/908 від 20.10.2017 стосовно живої особи можуть оцінені лише в своїй сукупності як тяжкі, по критерію небезпеки для життя і як такі, що в даному випадку призвели до настання смерті потерпілої. Причиною смерті ОСОБА_10 була тупа травма голови, тулуба і кінцівок, яка призвела до грубого зруйнування цілісності організму.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у скоєнні злочину визнав повністю, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті. Зазначив, що шкодує за вчиненим та не може сам зрозуміти, як таке трапилося, щиро розкаявся та просив вибачення у потерпілої.
Враховуючи те, що обвинувачений та потерпіла не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, заслухавши думку учасників процесу та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із встановленої статтею 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 р.; "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005 р.; "Ізмайлова проти Росії" від 29.11.2007р.).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.
Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно пункту 1 та 2 ст. 66 КК, суд визнає його щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.
Ураховується також особа обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності не притягувався, відшкодував завдані потерпілій збитки, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, молодий, має на утриманні двох малолітніх дітей, також судом враховуються приписи ч. 1 ст. 69-1 КК.
При прийнятті судового рішення про міру покарання суд враховує інформацію, що характеризує обвинуваченого, яка міститься в матеріалах досудової доповіді,згідно яких обвинувачений усвідомлює серйозність наслідків своїх протиправних дій та готовий нести відповідальність за вчинене, ризик небезпеки останнього для суспільства оцінюється як середній та ризик вчинення обвинуваченим повторних кримінальних правопорушень оцінюється як середній. Разом з тим, з урахуванням обставин вчинення злочину та даних про особу обвинуваченого у сукупності, суд не погоджується з висновком представника персоналу органу пробації (який носить рекомендаційний характер) про те, що виправлення обвинуваченого можливе зі звільненням від покарання у виді позбавлення волі.

Ураховуючи викладене, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, конкретні обставини справи, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції ч.2 ст. 286 КК .
На думку суду, саме таке покарання необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2ст. 286 КК Україниу виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, враховує та бере до уваги його каяття, відношення до вчиненого, відсутність будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності, те, що останній після скоєння ДТП не притягувався до відповідальності за вчинення правопорушень у сфері безпеки дорожньому руху, приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.2 ст. 286 КК України.
Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про звільнення його від відбування кримінального покарання на підставі п. "в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Суд, заслухавши думку прокурора, яка не заперечувала проти застосування до обвинуваченого акту амністії, та потерпілої і її представника, які також не заперечували проти застосування амністії, вважає, що клопотання необхідно задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про застосування амністії" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Статтею 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» встановлено, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Відповідно до п. в ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016, який набрав чинності 07.09.2017, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно довідки служби у справах дітей Оржицької районної державної адміністрації ОСОБА_3 батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей на території Оржицького району Полтавської області не позбавлявся.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ України « Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
Згідно ст. 14 Закону України "Про амністію у 2016 році" особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання.
Із наведеного убачається, що обвинувачений ОСОБА_11 є батьком двох малолітніх дітей, яким на день набрання чинност і Законом України «Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років, та відносно яких він не позбавлений батьківських прав, раніше не судимий, вперше вчинив злочин з необережності, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказаний злочин обвинувачений вчинив у 23.01.2017 року, тобто до дня набрання чинності (07.09.2017) Закону України "Про амністію у 2016 році". Свою вину у вчиненні вказаного злочину обвинувачений визнає.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України "Про амністію у 2016 році", а тому він підлягає звільненню від відбування основного покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_3 наслідки застосування амністії, а саме: в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
Термін дії обраного ОСОБА_11 запобіжного заходу закінчився 26.09.2018, клопотань про його продовження чи обрання прокурором не заявлено.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Суд вважає за необхідне згідно ч.4 ст.174 КПК України скасувати арешт майна, а саме: автомобіль Volkswagen T-4, державний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 27.01.1017.
Приписами ч. 2 ст. 124 КПКустановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні становлять 6139,72 грн, які підлягають стягнення з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі п. "в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання.
Арешт, накладений ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 27.01.1017 на автомобіль Volkswagen T-4, державний номер НОМЕР_1 - скасувати.
Речові докази у справі: автомобіль Volkswagen T-4, державний номер НОМЕР_1 , який зберігається на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області- повернути власнику ОСОБА_3 ; фрагменти уламків пластмаси, пластикові частини кріплення знаку автомобіля, деталь із номером « НОМЕР_2 », корпусу роз`ємну електропроводки, які знаходяться на зберіганні в камері зберіганні речових доказів Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області повернути власнику автомобіля; змиви речовини рожевого та чорного кольору, контрольні змиви, залишки речовини, вилученої з-під передньої фари автомобіля Volkswagen T-4, які знаходяться на зберіганні в камері зберіганні речових доказів Оржицького та Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області знищити; спортивні штани та кросівки ОСОБА_3 , які знаходяться на зберіганні в камері зберіганні речових доказів Оржицького ВП ГУНП в Полтавській області повернути йому як власнику; спортивні штани ОСОБА_12 повернути йому як власнику; одяг ОСОБА_10 , який знаходиться на зберіганні в камері зберіганні речових доказів Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області повернути потерпілій ОСОБА_7 .
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне місце проживання в Україні НОМЕР_3 , витрати на проведення трасо- логічної експертизи у розмірі 615 (шістсот пятнадцять) гривень 72 копійки, на проведення комплексно судово-медичної і транспортно-трасологічної експертизи 4952 ( чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) грн., на проведення авто технічної експертизи 572 (п`ятсот сімдесят дві ) грн., а всього стягнути 6139 (шість тисяч сто тридцять дев`ять) грн. 72 коп у кримінальному провадженні, унесеному до ЄРДР за № 0000027 від 24.01.2017, на користь держави.
Вирок суду може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: