Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

Справа №761/39279/16-к
Провадження № 51-6129км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009360 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком від 14 грудня 2016 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання цивільного позову.

17 квітня 2018 року Апеляційним судом міста Києва вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання скасовано та ухвалено свій вирок, за яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 був засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, ухвалено виконувати самостійно.

У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
26 липня 2016 року приблизно об 11:15 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 , рухався в крайній лівій смузі руху по вул. Січових Стрільців зі сторони вул. Чорновола в напрямку вул. Мельникова та наближався до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя вул. Січових Стрільців та вул. Глибочицької в м. Києві.

Грубо порушуючи вимоги пунктів 2.3 «б», 2.9 «а», 8.7.3.(е), 8.10 Правил дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_6 неправильно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, не відреагував на червоний сигнал світлофору, що забороняє рух та не зупинився перед перехрестям і, продовживши рух, допустив зіткнення передньої частини керованого ним автомобіля з лівою боковою частиною автомобіля «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався справа наліво відносно напрямку його руху по вул. Глибочицькій зі сторони вул. Татарської в напрямку вул. Коперника в м. Києві.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить вирок Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року змінити, пом`якшити призначене покарання, застосувавши ст. 75 КК України, або призначити покарання не пов`язане з обмеженням волі. Стверджує, що призначене покарання без застосування ст. 75 КК України не відповідає тяжкості вчиненого злочину та даним про його особу внаслідок суворості. Посилається на те, що висновок апеляційного суду про неможливість його виправлення без відбування покарання не мотивований.

Позиції інших учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважала за необхідне виключити посилання суду на ч. 4 ст. 70 КК України.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.

Правильність встановлення фактичних обставин, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не заперечуються та не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Також у касаційній скарзі не вказано на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть безумовне скасування оскаржуваного засудженим судового рішення.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 апеляційний суд встановив, що місцевий суд при призначенні основного покарання у виді обмеження волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами врахував дані про особу ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризувався позитивно, раніше засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття у вчиненому та часткове відшкодування завданої шкоди.

Одночасно апеляційний суд визнав, що при визначенні строку додаткового покарання та визначенні порядку відбування основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України місцевий суд недостатньо враховував конкретні обставини за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, зокрема, перебування ОСОБА_6 під час керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та грубе порушення ним Правил дорожнього руху, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , який позитивно характеризувався за місцем проживання, пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття та часткове відшкодування шкоди.

Окрім того, апеляційний суд вказав на те, що при застосуванні ст. 75 КК України місцевий суд не мотивував свого рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та не зазначив підстав за наявності яких він дійшов висновку про необхідність застосування ст. 75 КК України.

У зв`язку з цим, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність збільшення тривалості строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами до 3 років та про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. З цим висновком погоджується і колегія суддів.

У касаційній скарзі не наведено таких обставин та даних про особу ОСОБА_6 , які б не були враховані при призначенні йому покарання і свідчили про необхідність призначення йому іншого більш м`якого покарання ніж обмеження волі та про можливість його виправлення без відбування покарання, як на цьому наголошує засуджений.

Призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, а доводи засудженого, викладені у касаційній скарзі, щодо невідповідності призначеного йому покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості є необґрунтованими.

Також безпідставними є твердження ОСОБА_6 про неправильність застосування вимог ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні йому покарання.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року за ч.1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, за вчинення якого ОСОБА_6 засуджено вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року, він вчинив 26 липня 2016 року, тобто до засудження його за попереднім вироком.
Враховуючи, що ОСОБА_6 є особою, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком і яка до постановлення вироку у першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, апеляційний суд правильно вказав про неможливість при призначенні покарання застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань, а тому на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ухвалив обґрунтоване рішення про самостійне виконання вищезазначених вироків щодо ОСОБА_6 .

Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України є законним та обґрунтованим.

З огляду на викладене, відсутні підстави для зміни вироку Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року, як про це стверджує засуджений ОСОБА_6 в касаційній скарзі.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд
у х в а л и в:

Вирок Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3