У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000415 за апеляційною скаргою особи, що ставить питання про реабілітацію померлого обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2018 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, громадянина України, який мав місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9
особа, що ставить питання про
реабілітацію обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі особи, що ставлять питання про реабілітацію померлого обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 просять оскаржуваний вирок скасувати. Постановити новий, яким визнати невинуватим ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та виправдати його через недоведеність вчинення зазначеного кримінального правопорушення .

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Кримінальне провадження №0000415 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із смертю обвинуваченого.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Особи, що ставлять питання про реабілітацію померлого обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 зауважують про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження а також про те, що у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази, а в деяких лише частину, і відкинув інші.

Вказують, що покази потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , на які посилається суд, стосуються лише кінцевих наслідків дорожньо-транспортної пригоди, про причини та обставини ДТП вони не свідчили, а тому їх покази не містять доказової інформації, а стосуються загальновстановлених фактів у вигляді наслідків ДТП.

Вважають, що покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , дівоче прізвище якої ОСОБА_15 , є недостовірними, оскільки у останніх існує особиста зацікавленість у винесенні обвинувального вироку стосовно ОСОБА_5 за злочин, передбачений ч.3 ст. 286 КК України, так як ОСОБА_13 також є учасником ДТП в якій загинуло 3 особи, а тому виправдання ОСОБА_5 тягне за собою, як наслідок, притягнення до відповідальності за даний злочин ОСОБА_13 .

Не погоджуються апелянти із висновками судово медичного експерта №2272 від 02.02.2016р. №2723 від 02.02.2016р. та №2721 від 02.02.2016р., та зазначають, що дані висновки свідчать лише про наслідки ДТП, проте не містять доказової інформації щодо обставин, причин ДТП та винної особи.

Стверджують, що судом не проведено оцінки висновку експерта №2/302 від 11.01.2016р. в повному обсязі та в зв`язку усіма висновками зазначеної експертизи, а саме п. 1,2,3. Звертають увагу, що цим же висновком експерта судової автотехнічної експертизи та таблицею до нього підтверджується, що несправностей транспортного засобу АЗЛК 2141, реєстраційний номер НОМЕР_1 , які могли б виникнути до ДТП і могли вплинути на його, не було виявлено, проте вирок суду не містить оцінки вказаного доказу і не вказує чому справний технічний стан автомобіля АЗЛК 2141, реєстраційний номер НОМЕР_1 вказує на вину ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 286 КК України.

Вважають, що висновок експерта судової транспортно - трасологічної експертизи №09-1-164 від 29.03.2016р., є неналежним та недопустимим доказом, оскільки експертиза не обґрунтована, базується на спотворених даних, експерт при проведенні експертизи №09-1-164 від 29.03.2016р. використовував не об`єктивні дані інших експертиз, а вдався до особистого визначення обставин ДТП та на основі суб`єктивних даних проводив експертизу та зробив висновок.

Звертають увагу на те, що суд не прийняв до уваги, що під час судового розгляду провадження №0000415 рішенням судді від 03.05.2017р. було призначено, за клопотання сторін, комплексну комісійну судово транспортно трасологічну та автотехнічну експертизу, при проведенні якої сторона обвинувачення не змогла надати на дослідження експертів речовий доказ автомобіль DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом. У зв`язку з чим, через втрату стороною обвинувачення цього доказу сторона захисту і суд були позбавленні можливості дослідити автомобіль DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом в судовому провадженні.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 27.11.2015 року, близько 18 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем АЗЛК 2141, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у темний час доби, рухаючись з увімкненим світлом фар по вологій асфальтобетонній проїжджій частині автодороги Р-06 «Улянівка-Миколаїв», яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, що розподілені горизонтальною дорожньою розміткою 1.5 Розділу 34 Правил дорожнього руху України, зі сторони м. Миколаїв у напрямку м. Вознесенськ, у своїй смузі руху.
В цей же час, у зустрічному для автомобіля АЗЛК 2141 напрямку, у своїй смузі руху з увімкненим світлом фар рухався автомобіль DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 .

В районі 181 км+100 м автодороги Р-06 „Улянівка-Миколаїв водій автомобілю АЗЛК 2141, ОСОБА_16 , в порушення вимог п.п. 2.3 „б, „д, 10.1, 11.3, 12.1, 14.2 „в, „г ПДР, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміни, не обрав безпечну швидкість руху, керованого ним транспортного засобу, яка б надавала йому змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виконанні маневру обгону попутного транспорту, не переконався, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, не надав переваги в русі зустрічному автомобілю, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив лобове зіткнення з автомобілем DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобілю АЗЛК 2141 ОСОБА_17 від отриманих тілесних ушкоджень, а саме: тупої сочетаної травми тіла з переломами кісток скелету та пошкодження внутрішніх органів, а також ОСОБА_18 від отриманих тілесних ушкоджень, а саме: тупої сочетаної травми тіла з переломами кісток скелету та пошкодження внутрішніх органів, померли на місці пригоди.

Порушення п.п. 2.3 „б, „д, 10.1, 11.3, 12.1, 14.2 „в, „г Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Водій автомобілю АЗЛК 2141 ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень, а саме: тупої сочетаної травми тіла з переломами кісток скелету та пошкодження внутрішніх органів, помер на місці пригоди.

З заявою про здійснення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, з метою його реабілітації, звернулася мати обвинуваченого ОСОБА_6 .

Оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем АЗЛК 2141, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у темний час доби, порушив вимоги п.п. 2.3 „б, „д, 10.1, 11.3, 12.1, 14.2 „в, „г Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Порушення вищевказаних правил безпеки дорожнього руху знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку із наслідками, що настали.

Суд прийшов до висновку, що в діях особи стосовно якої ставиться питання про реабілітацію - ОСОБА_5 вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 суд закрив кримінальне провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, що ставить питання про реабілітацію померлого обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурорів, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги в їх межах, суд дійшов наступного.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянти указують на суперечливість висновків суду, тобто фактично посилаються на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3 „б, „д, 10.1, 11.3, 12.1, 14.2 „в, „г Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Порушення вищевказаних правил безпеки дорожнього руху знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку із наслідками, що настали у вигляді смерті потерпілих.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на належно та неупереджено досліджених судом доказах, яким дана вірна правова оцінка.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу рішення відомості, які містяться в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.11.2015 р., з фототаблицями та схемою до нього, висновок експерта № 4/184 від 25.01.2016 р. судової транспортно-трасологічної експертизи, які підтверджують, що первинний контакт між автомобілем DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобілем АЗЛК 2141, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбувся в межах проїзної частини смуги руху в напрямку від м. Вознесенськ, а саме в місці близькому до розташування подряпин на проїзній частині, визначених на схемі позицією №2 в межах смуги руху автомобіля DAF.

Про порушення ПДР України водієм ОСОБА_5 свідчить і висновок експерта судової транспортно-трасологічної експертизи №09-1-164 від 29.03.2016 р., відповідно до якого, в діях водія автомобіля АЗЛК 2141, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вбачаються невідповідності технічним вимогам п.п. 10.1, 11.3, 12.1 ПДР України. У причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору знаходяться дії водія автомобіля АЗЛК 2141, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 .

Доводи викладені в апеляційній скарзі про винуватість в ДТП водія ОСОБА_13 спростовуються зазначеним висновком експертів, відповідно до якого в діях водія автомобіля DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_13 не вбачається невідповідностей технічним вимогам п.п. 10.1, 11.3, 12.1 ПДР України. Технічна несправність робочої гальмівної системи автомобіля DAF, виявлена при проведенні експертизи №2/302 від 11.01.2016 р. по дослідженню технічного стану автомобіля DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з технічної точки зору не знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Посилання апелянтів на показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що водій ОСОБА_5 не міг порушити ПДР, а винуватцем ДТП є водій ОСОБА_13 , як на підставу для спростування висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин дорожньо-транспортної пригоди є неприйнятними, оскільки зазначені особи не були очевидцями ДТП, за такого їм невідомі обставини за яких сталась ДТП, а їх власні міркування з цього приводу є лише припущеннями, які не гуртуються на фактичних обставинах дорожньо-транспортної події та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Суд обґрунтовано прийняв до уваги, для встановлення обставин ДТП, показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась на смузі руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_13 , через виїзд на зустрічну смугу руху водія ОСОБА_5 . Такі показання є послідовними та узгоджуються з письмовими доказами у справі, а саме протоколом огляду місця події, висновками експерта. За такого, посилання апелянтів на недостовірність показань зазначених свідків є безпідставними.

Суд першої інстанції повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінив кожен доказ, поданий сторонами судового провадження, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3 „б, „д, 10.1, 11.3, 12.1, 14.2 „в, „г Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілих. Суд вірно зазначив, що в діях померлої особи стосовно якої ставиться питання про реабілітацію ОСОБА_5 , вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

За такого, доводи апелянтів про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження є неспроможними.

Разом з тим, суд постановив процесуально невірне рішення, ухваливши вирок про закриття кримінального провадження в зв`язку зі смертю ОСОБА_5 .
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно приписів п.5 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Відповідно до положень абзацу другого ч.7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5,6,7,8,9, 9-1 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2,3 частини другої цієї статті, суд постановлює ухвалу про закриття кримінального провадження.

Виходячи із системного аналізу зазначеної норми закону, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , суд першої інстанції мав постановити ухвалу а не вирок.

За такого, враховуючи загальні засади кримінального провадження та положення ст. 417 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження №0000415 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України в зв`язку з його смертю на підставі п.5 чт.1 ст. 284 КПК України.

Апеляційна скарга особи, що ставить питання про реабілітацію померлого обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, як така, що містить вимогу про скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 417, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, що ставить питання про реабілітацію померлого обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2018 року відносно ОСОБА_5 скасувати.

На підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження №0000415 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України закрити в зв`язку з його смертю.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: