ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/779/18
Провадження № 1-кп/636/58/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві в режимі відеоконференції обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000521, внесеному 15 грудня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата номера обслуги 2 мінометного взводу мінометної батареї 1 механізованого батальйону, зареєстрованого та до арешту проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
- 05.06.1990р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 140 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців із застосуванням ст.46-1 КК України - відстрочення виконання вироку на 2 роки,
- 01.12.1992р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 140 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, додаткове покарання - конфіскація майна (звільнений 16.12.1994р. із Жовтневої ВК №17 Харківської області по відбуттю строку покарання),
- 21.12.1995р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 229-1 КК України до позбавлення волі строком на 6 років, додаткове покарання - конфіскація майна (звільнений 08.08.2001р. із Олексіївської ВК Харківської області №25 по відбуттю строку покарання),
- 03.11.2003р. Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 1 рік 3 місяці (звільнений 18.11.2004р. із Олексіївської виправної колонії №25 по відбуттю строку покарання),
- 16.10.2006р. Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням на 3 роки,
- 10.11.2009р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців (звільнений 07.03.2009р.із Олексіївської ВК Харківської області №25 по відбуттю строку покарання),
- 06.03.2015р. Дзержинський районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням на 3 роки,
- 16.10.2015р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
05 серпня 2014 року солдат ОСОБА_5 призваний під час мобілізації на особливий період Харківським ОРВК Харківської області у Збройні Сили України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №159 від 05 серпня 2014 року, солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги 2 мінометного взводу мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Так, 21 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно, без поважних причин залишив військову частину НОМЕР_1 та в подальшому свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини, та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, ухилявся від проходження військової служби до його фактичного взяття під варту на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року в рамках кримінального провадження №0004194 від 08 вересня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Таким чином, 21 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_5 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог ст. ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 24 вересня 2015 року.
Вказані дії солдата ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини, пояснивши суду, що самовільно залишив військову частину, так як він скоїв новий злочин та йому судом було обрано запобіжний захід в виді цілодобового домашнього арешту.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За згодою сторін, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.
Тому, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:
- довідки ОСК ГУНП України в Харківській області та ОСК МВС України № 45-01032018/63091 від 07.03.2018 року, згідно якої обвинувачений ОСОБА_5 раніше не одноразово засуджений, останній раз Дзержинським районним судом м. Харкова 16.10.2015р. за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, (а.к.п. 121, 122);
- інформації КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» № 1530 від 02.03.2018р., згідно якої ОСОБА_5 впродовж останніх 5 років за медичною допомогою не звертався (а.к.п. 101);
- інформації КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» № 1718 від 28.02.2018р., згідно якої ОСОБА_5 на диспансерному обліку не перебуває (а.к.п. 96).
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні без поважних причин військової частини НОМЕР_1 , де обвинувачений проходив службу за призовом під час мобілізації на особливий період, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно зі ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості та дані про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше неодноразово засуджений, судимість у встановленому законом порядку не знята та непогашена.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд рахує щире каяття та визнання вини. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також, достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, та вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами. Покарання необхідно призначити в порядку ч.4 ст. 70 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі немає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.10.2015р. та остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 7 (сім) місяців.
Зарахувати в строк відбування покарання відбуте повністю покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.10.2015р.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя