У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/35/19 № 1-кс/610/50/2019

м. Балаклія 10.01.2019 року

Слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ст. слідчого СВ Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 за кримінальним провадженням № 0000029 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

08.01.2019р. до суду надійшло клопотання про арешт майна від 08.01.2019 року.

Предметом клопотання є майно: 1) штани джинсові зі слідами речовини бурого кольору, 2) кросівки зі слідами речовини бурого кольору, 3) чотири відрізки зі слідами пальців рук 4) дев`ять недопалків цигарок, 5) три табуретки, 6) три марлевих тампони зі звивами речовини бурого кольору, 7) слід взуття вилучений з фрагментом ковдри.

Клопотання обґрунтовано тим, що в ході проведення досудового розслідування за ч. 2 ст. 121 КК України, при огляді місць події було вилучено вказані речі, які відповідають критеріям п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України зберегли на собі сліди злочину, тому на них доцільно накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів.

Також необхідність арешту вказаного майна зумовлюється тим, що воно буде відігравати доказову роль у кримінальному провадженні, в подальшому буде забезпечено проведення ряду судових експертиз.

Незастосування цього заходу буде перешкоджати встановленню істини по справі, внаслідок того, що вилучене майно може бути спотворене чи взагалі знищене (а.с. 1).

В суді слідчий клопотання підтримав з наведених у ньому підстав.

Як убачається з матеріалів клопотання, Балаклійським ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000029. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення з кваліфікацією за ч. 2 ст. 121 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) було внесено 04.01.2019р.

Частиною 2 ст. 121 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

З витягу з ЄРДР про внесення 04.01.2019р. відомостей про вчинений злочин за ч. 2 ст. 121 КК України вбачається, що 04.01.2019р. до Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від оператора «102» про те, що за адресою АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ознаками насильницької смерті та численними тілесними ушкодженнями. Встановлено, що 04.01.2019р. в ході сварки, яка виникла раптово на ґрунті особистих неприязних відносин ОСОБА_5 наніс численні удари кулаками рук та ногами по тулубу ОСОБА_4 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження та через деякий час помер. Причиною смерті стала закрита травма грудної клітки у вигляді лівостороннього пневматораксу, ускладнене гострою легеневою серцевою недостатністю (а.с. 2).

Відповідно до картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, 04.01.2019р. об 11.42год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 вийшов на поріг, впав, вдарився, розбив голову та помер. Заявник ОСОБА_6 (а.с. 4).

04.01.2019р. при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено чотири сліди папілярних візерунків, виконаних на чотири відрізки липкої стрічки, дев`ять недопалків цигарок, три табуретки, три марлевих тампони зі звивами речовини бурого кольору, слід взуття, вилучений з фрагментом ковдри (а.с. 7-9).

04.01.2019р. при огляді місця події в адміністративній будівлі Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області, що розташована по вул. Жовтневій, 33 в м. Балаклія Харківської області, у ОСОБА_5 , після вчинення ним злочину, з його усної, добровільної та письмової згоди було виявлено та вилучено штани джинсові зі слідами речовини бурого кольору та кросівки зі слідами речовини бурого кольору, в які був одягнутий останній (а.с. 10).

05.01.2019р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України (а.с. 11).

Згідно до ч. 7 ст. 237, ч. 7 ст. 236 КПК України майно вважається тимчасово вилученим.

П. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України регламентує арешт майна як один з заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є речовими доказами у даному кримінальному провадженні та на них необхідно накласти арешт з метою їх збереження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування цим майном є доцільним, оскільки в даному випадку забезпечує запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Матеріали клопотання та встановлені судом обставини свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження зазначених речей, як речових доказів.

Відповідно до п. 11 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. ч. 5 ст. 173 КПК не містить вимоги про те, що в ухвалі про арешт майна має бути зазначено строк дії цієї ухвали, згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арешт майна передбачає тимчасове позбавлення можливості відчужувати певне майно до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. З огляду на наведене зазначення в ухвалі про арешт майна строку її дії за аналогією із ухвалою про тимчасовий доступ до речей і документів є необґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174 КПК України,

п о с т а н о в и в:

1.Клопотання задовольнити повністю.

2.Накласти арешт на майно:

1)штани джинсові зі слідами речовини бурого кольору;
2)кросівки зі слідами речовини бурого кольору;
3)чотири відрізки зі слідами пальців рук;
4)дев`ять недопалків цигарок;
5)три табурети;
6)три марлевих тампони зі звивами речовини бурого кольору;
7)слід взуття, вилучений з фрагментом ковдри,

позбавивши права на відчуження, розпорядження та користування цим майном.

3.Місцем зберігання арештованого майна визначити Балаклійський ВП ГУНП в Харківській області.

4.Копію ухвали направити ініціатору клопотання для виконання та заінтересованим особам для інформування.

Ухвала виконується неґайно, може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Можливо слідчому судді заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1