Номер провадження: 11-сс/813/271/19
Номер справи місцевого суду: 509/478/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю захисника ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного Одеської області від 05.02.2018 року, про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001298 від 26.06.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора та був накладений арешт на автомобіль марки «TOYOTA», моделі «PRADO 2,7», 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль, та передати його на зберігання ОСОБА_7 ,посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а також висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи.

Слідчий суддя не врахував, що він є законним набувачем транспортного засобу, так як придбав 30.09.2018 року автомобіль 381360 грн. та 02.10.2018 року поставив автомобіль на облік у сервісному центрі №5149 в м. Подільськ Одеської області. Отримані кошти ОСОБА_9 може повернути ОСОБА_10 ..

Слідчий суддя при розгляді клопотання обґрунтовано встановив про необхідність у накладенні арешту на автомобіль, однак, не дав належної оцінки про можливість передати автомобіль на зберігання ОСОБА_7 .

Слідчий суддя безпідставно зазначив, що ОСОБА_7 відмовився вказати де знаходиться автомобіль, так як ОСОБА_7 пояснював, що автомобіль знаходиться у нього, та ніхто крім нього не забезпечить належне зберігання автомобіля.

Згідно п.12 ч. 9 ст. 100 КПК України,зазначений спір має вирішуватися у цивільному порядку, а не у кримінальному провадженні.

При вирішенні питання щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя не дав оцінки наслідкам арешту на майно для власника майна, зокрема ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, захисника і власника майна, які підтримав клопотання та апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження не пропущений, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ст. 170 ч.ч. 1-4 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку .

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

4. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ст. 173 ч.ч. 1,2 п.5 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та співрозумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд, дослідивши клопотання прокурора та надані до нього матеріали провадження, вважає, що слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання з наступних обставин.

Так, в клопотанні прокурора, в обґрунтування вимог арешту майна зазначено, що слідчим відділом Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001298 від 26.06.2018 внесеному до ЄРДР за ч. 1 ст. 190 КК України за фактом звернення ОСОБА_10 , щодо шахрайських дій відносно нього.
В ході досудового розслідування встановлено, що 25.06.2018 до чергової частини Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області надійшла ухвала Овідіопольського районного суду №509/2586/18 від 25.06.2018, щодо внесення відомостей до ЄРДР заяви громадянина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вчинення проти нього та його дружини шахрайських дій громадянами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
В ході досудового розслідування, під час допиту потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено наступне, що з метою здійснення купівлі домоволодіння, а саме окремо розташованої будівлі біля адреси: АДРЕСА_1 , яка є неприватизованою будівлею, про яку відсутні відомості в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, яка умовно відноситься до квартири АДРЕСА_2 вищевказаної адреси, 03.06.2017 ОСОБА_10 передав ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 15 000 доларів США (що на момент здійснення передачі грошей дорівнює 393 000 гривень). При цьому ОСОБА_10 не знав, що домоволодіння (окремо розташована будівля біля адреси: АДРЕСА_1 ) яке йому пропонувала ОСОБА_14 для купівлі, не має правовстановлюючих документів, власника, та не може бути відчужене, також ОСОБА_10 вважав, що передає грошові кошти в якості частини від загальної суми вартості будинку (частина розстрочки). В свою чергу ОСОБА_14 вважає, що ОСОБА_10 виплатив грошові кошти в якості завдатку, та усвідомлював, що здійснює купівлю квартири АДРЕСА_3 , а сама будівля біля вищевказаної адреси надається безоплатно покупцю квартири АДРЕСА_2 . При цьому з 03.06.2017, ОСОБА_10 разом із дружиною та дітьми фізично переїхали мешкати в домоволодіння (окремо розташована будівля біля адреси: АДРЕСА_1 ), а не в квартиру АДРЕСА_2 за вказаною адресою, де саме мешкала ОСОБА_14 з матір`ю.
Також встановлено, що до 06.04.2018, власником спільної частки 27/100 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , була рідна матір ОСОБА_14 ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_14 здійснювала усі дії з майном на умовах довіреності від ОСОБА_15 (серія НВА № 914588 від 16.12.2016), тобто ОСОБА_15 виражала своє бажання щодо відчуження її майна, однак ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_15 померла у зв`язку із станом здоров`я, тому встановити істинність бажання останньої щодо відчуження майна неможливо. На даний час, згідно інформації Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з 06.04.2018 власником 27-ї частки із 100 частин (умовно квартира АДРЕСА_4 , являється ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 (номер запису про право власності №25632935, підстава: договір купівлі-продажу №485, номер: 40535431).
Наприкінці липня місяця 2017 року, ОСОБА_14 та ОСОБА_9 наполягали на отриманні від ОСОБА_10 наступної виплати грошових коштів в якості частки від загальної суми вартості будівлі (квартири, частки в суміжній власності) в розмірі 15 000 доларів США (що на момент здійснення передачі грошей дорівнює 393 000 гривень), однак не маючи вказаної грошової суми, ОСОБА_10 , домовився про безоплатну передачу власного автомобіля марки «TOYOTA», моделі «PRADO 2,7», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_9 , в якості виплати, на що останній погодився. Та, 06.10.2017, вказаний автомобіль було переоформлено з ОСОБА_10 на ОСОБА_9 , та змінено державний номерний знак з НОМЕР_3 на НОМЕР_4 . Із показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , встановлено, що ОСОБА_14 не знала про домовленість ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .. В свою чергу ОСОБА_9 пояснив, що не отримав автомобіль від ОСОБА_10 безоплатно, а купив в останнього за 12 300 доларів США (що на момент здійснення передачі грошей дорівнює 322 260 гривень).
На теперішній час, ОСОБА_9 на вимоги ОСОБА_10 не повернула оплачені ним 15 000 доларів США (що на момент здійснення передачі грошей дорівнює 393 000 гривень, а ОСОБА_9 відмовляється повертати автомобіль.
Таким чином, в клопотанні прокурора підставою для накладення арешту на майно зазначено, що у сторони обвинувачення є підстави вважати, що є ризик подальшого відчуження майна, воно необхідно для забезпечення відшкодування шкоди, та збереження доказу.
Слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 173 ч. 2 КПК України, дослідив надані до клопотання матеріали, та прийшов до обґрунтованого висновку, що органами досудового розслідування надано достатньо доказів,що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вилучене майно є доказом кримінального правопорушення. В оскаржуваній ухвалі слідчого судді була обґрунтовано зазначена наявність правових підстав для арешту майна, передбачених ст. 170 ч.ч.1-4 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що відповідно до ст. 170 КПК України, доведено, що зазначене майно є доказом у кримінальному провадженні, однак придбано в передбаченому законодавством порядку і порушень при оформлені договору купівлі продажу автомобіля на ОСОБА_7 не вбачається.

Крім того, апеляційний суд вважає, обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що арешт необхідний для забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, та для забезпечення запобіганню подальшого відчуження автомобіля.
Також слідчий суддя врахував співрозмірність обмеження права власності та наслідки арешту майна для власника майна, зокрема ОСОБА_7 .

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що після винесення ухвали слідчого судді Овідіопольського районного Одеської області від 06.08.2018 року, якою вже накладався арешт на автомобіль, 30.09.2018 року зазначений автомобіль був придбаний ОСОБА_7 та 02.10.2018 року поставлений на облік, тобто встановлені ризики в попередній ухвалі про накладення арешту, знайшли підтвердження.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що посилання у клопотанні про необхідність накладення арешту на майно для збереження доказу та для забезпечення відшкодування шкоди та запобіганню подальшого відчуження автомобіля, знаходять підтвердження.

З наведених підстав, в ухвалі слідчого судді обґрунтовано зазначено, що правові підстави, зазначені в клопотанні слідчого, підтверджуються наданими до нього матеріалами досудового розслідування.
При цьому, в апеляційній скарзі не оскаржується обставини викладенні в клопотанні слідчого та висновок слідчого судді щодо належності майна до вчиненого кримінального правопорушення.
В той же час апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя приймаючи рішення про накладення арешту не прийняв до уваги, що ОСОБА_7 придбав автомобіль в встановленому законодавством порядку і норм діючого законодавства не порушував. Накладення арешту на майно з вилученням у добросовісного покупця буде суттєво порушувати його права і не відповідати співрозмірності обмеження права власності.
При таких обставинах апеляційний суд вважає за необхідне скасувати прийняте судове рішення про накладення арешту і постановити нову ухвалу.
При винесенні нової ухвали апеляційний суд вважає за необхідне врахувати майнові права власника майна ОСОБА_7 , а також протиправні дії пов`язані з переоформленням майна між Жогіними і ОСОБА_10 і вважає за необхідне накласти арешт лише в частині заборони відчуження зазначеного автомобіля до встановлення всіх обставин по кримінальному провадженню. Таке рішення буде відповідати майновим інтересам власника майна і не давати можливість їм розпорядитись.
При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки її доводи знайшли підтвердження.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2,404,405,419,422 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного Одеської області від 05.02.2018 року, про накладення арешту на майно скасувати.

Постановити нову ухвалу якою клопотання прокурора відділу Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_16 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001298 від 26.06.2018 року - задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «TOYOTA», моделі «PRADO 2,7», 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 шляхом заборони розпорядження.

Ухвала вступає в законну силу з моменту її проголошення і подальшому оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2