У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 травня 2019 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_3
обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6
провівши в приміщенні суду м. Фастова Київської області судове засідання по кримінальному провадженню № 0001115 від 10.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_4 , в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.2 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, наявних ризиків переховування обвинувачених від суду.

Захисник ОСОБА_6 , якого підтримали обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заперечив проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявив клопотання про обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Заслухавши з цього приводу думку прокурора, обвинувачених, їх захисника, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід належить продовжити на максимальний строк з таких підстав.
Продовжує залишатися достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких є обґрунтована органами досудового розслідування підозра у вчиненні тяжкого злочину, а також його репутацію, який раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину. Також приймаючи до уваги стан його здоров`я щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження та вік, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, ОСОБА_5 зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування); підозри у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

В судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником не доведено, що жоден з інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, зможе запобігти вказаним ризикам визначених ст.177 КПК України. Наявність обґрунтованої підозри не спростована.
Що стосується продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , то суд суд вважає, що в клопотанні прокурора слід відмовити, виходячи з наступного.
Прокурор вказує на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідків, потерпілих, іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню.
Але такі посилання на наявність всіх цих ризиків є непереконливими, оскільки відповідні докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_4 таких намірів, прокурором не надано.
Лише зазначення прокурором, що обвинувачений, перебуваючи на волі, буде впливати на свідків, свідчить лише про можливість існування передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України ризику щодо незаконного впливу на таких свідків, але ні в якій мірі не обґрунтовують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.
Не зазначив прокурор і про те, яким же чином ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, або на підставі яких відомостей чи даних прокурор обґрунтовує наявність ризику, передбаченого п. 4 ч.1 ст.177 КПК України.
Доводячи недостатність застосування в даному випадку більш м`яких заходів для запобігання ризику, прокурор також вказував на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , проте, вказані твердження не може бути прийнято до уваги, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої 04 листопада 1950 року та ратифікованої Україною 17 липня1997 року, а також практики Європейського суду з прав людини.
Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи.
Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу прокурор не довів, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.
Інші доводи прокурора є недоведеним припущенням щодо можливої процесуальної поведінки ОСОБА_4 .
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі "Шишков проти Болгарії", пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі "Тасе проти Румунії").
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Оцінюючи в сукупності доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та можливість застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, суд враховує, що судовий розгляд по кримінальному провадженню не закінчено. ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, а тому тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, на думку суду, свідчить, що ризик можливого переховування від суду, який став підставою обрання щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжує існувати, однак не є настільки суттєвим, враховуючи тривалий час перебування обвинуваченого під вартою.
Таким чином, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та попередить можливе переховування від правосуддя.
На думку суду, з врахуванням його віку, міцних соціальних зв`язків, стану здоров`я, у нього є постійне місце проживання за адресою - АДРЕСА_1 , маючого на утриманні хвору мати, яка відповідно довідки «Фастівського центру первинної медико-санітарної допомоги» знаходиться на «Д» обліку в Кожанській м/а з діагнозом: ІЖ, коронарний атеросклероз артеріальної гіпертензії, та за станом здоров2я не може себе обслуговувати в повній мірі, тривалий час знаходиться в умовах СІЗО, також враховуючи,що по справі допитані потерпілий та ряд свідків, конкретних обставин справи у їх сукупності, дає підстави для застосування до нього менш суворого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.176,177,183 КПК України, ст.ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовільнити, в клопотанні захисту-відмовити.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - тримання під вартою залишити без зміни та вважати продовженим на 60 діб, а саме, до 30 червня 2019 року.

В клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 відмовити.
Клопотання захисту задовільнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю строком на два місяці, а саме до 02 липня 2019 року.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.
- негайно повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- не відвідувати місця загального відпочинку людей, заклади, у яких дозволяється вживання алкогольних напоїв.
- не залишати без дозволу слідчого або суду місце постійного проживання.
- носити електронний засіб контролю.
Контроль за виконанням даного запобіжного заходу покласти на органи національної поліції в Київській області за місцем проживання ОСОБА_4 .
Копію ухвали надіслати для виконання начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1