Провадження № 11-кп/824/216/2019 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 002657 від 09.03.2017 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.12.2003 Печерським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст.ст. 75,76 КК України на іспитовий строк 3 роки;

- 21.08.2004 Шевченківським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 190, на підставі ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст.ст. 75,76 КК України на іспитовий строк 3 роки;

- 05.12.2005 Голосіївським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 309 із застосуванням ст. 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 28.04.2011 Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, із застосуванням ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 05.01.2016 з Білоцерківської ВК № 35 по відбуттю строку покарання;

засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік і 6 місяців.
вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_9 , 08.03.2017, приблизно о 07 годині 47 хвилин, з метою незаконного заволодіння чужим майном, перебуваючи в магазині «АТБ -маркет», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Харківське Шосе, 152 А, помістив до кишені куртки 2 банки ікри «Парамушир лососева зерниста червона ж/б» 120 г., вартістю 1 шт. 126 грн. 33 коп. (без ПДВ) в кількості 2 шт., загальною вартістю 252 грн. 66 коп. (без ПДВ), пройшовши касову зону та не розрахувавшись за викрадений товар намагався повторно, таємно викрасти чуже майно, однак був зупинений працівниками вищевказаного магазину. Таким чином, ОСОБА_9 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, який не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій, вважав вирок незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, через його суворість. В обґрунтування своїх доводів указав, що своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_7 лише намагався заподіяти власнику однієї з найбільших в Україні мережі продуктових магазинів ТОВ «АТБ маркет» шкоду, яка за своєю сутністю була явно незначною (мізерною). Однак, суд при ухваленні вироку фактично не врахував стадію вчинення та кількість епізодів злочинної діяльності обвинуваченого ОСОБА_7 , особливість інкримінованого йому злочину, характер і ступінь тяжкості наслідків що настали, а лише формально зазначив у мотивувальній частині вироку про врахування всіх обставин. Указав, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав вину у інкримінованому злочині в повному обсязі, давав чіткі та послідовні показання з обставин кримінального провадження, щиро розкаявся у вчиненому. Зазначив, що суд у мотивувальній частині вироку фактично не врахував, а лише формально зазначив обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття. Окрім того, судом також не було враховано, що у обвинуваченого ОСОБА_7 знаходиться на утриманні неповнолітня дитина, за вказаних підстав на думку апелянта, суд першої інстанції повинен був призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України. Просив змінити вирок та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням із встановлення іспитового строку тривалістю в 2 роки, з покладення обов`язків передбачених ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

28.12.2018 на адресу апеляційної інстанції надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника від прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 в яких остання просила вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. На підтвердження своїх доводів указала, що судом було з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи та було ухвалено законний вирок.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до статті 12 КК України є умисним злочином проти власності і відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення переважно умисних корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину 2011 року народження. Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до статті 66 КК України судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання визнано та враховано рецидив злочинів.
За таких обставин призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинений ним злочин за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що однією із умов застосування щодо особи положень ст. 75 КК України є переконання суду у тому, що виправлення особи можливе без відбування ним покарання. Зібрані у справі докази, у тому числі і ті, які характеризують особу обвинуваченого колегію суддів до такого переконання не приводять. Так, обвинувачений двічі відбував покарання у виді позбавлення волі і знову вчиняв умисні злочини. Після звільнення із місць позбавлення волі останнього разу обвинувачений вчинив новий злочин через нетривалий період часу. Колегія суддів вважає, що досягненню мети у виді виправлення обвинуваченого не сприяло навіть реальне відбування ним покарань за попередніми вироками, що указує на відсутність підстав вважати те, що таке виправлення можливе без реального відбування ним покарання, яке призначене вироком, що переглядається. Підстав для пом`якшення цього покарання, у тому числі шляхом застосування вимог ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.
Посилання обвинуваченого та його захисника на незначну вартість майна, на яке було вчинене посягання, також не може бути підставою для застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України із урахуванням даних про його особу та із урахуванням мотивів наведених вище. Колегія суддів вважає, що ця вартість дала суду першої інстанції підстави призначити покарання у виді позбавлення волі у розмірі наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст. 185 КК України.

Враховуючи викладене, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4