Ухвала
Іменем України
11 березня 2019 року

м. Київ
провадження № 51-1043 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 24 жовтня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року щодо ОСОБА_5 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, 03 лютого 2017 року Червоноградським міським судом Львівської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,
засуджено за ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяців.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 03 лютого 2017 року та остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з 24 жовтня 2018 року.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу захисника в інтересах ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 . Скаржник зазначає, що місцевий суд неправильно визначив початок строку відбування покарання засудженому. Свою позицію мотивує тим, що ОСОБА_5 ухвалою від 18 грудня 2017 року було тимчасово залишено у слідчому ізоляторі у звязку із розглядом даного кримінального провадження, тому вважає, що з цього моменту до останнього фактично застосовано запобіжний захід, відтак строк відбування покарання засудженого має обраховуватися саме із 18 грудня 2017 року. Крім того, адвокат вказує на неправильне застосування положень ст. 71 КК України. Наголошує, що суд апеляційної інстанції допущених порушень не усунув, вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги не надав.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, кваліфікацію його дій, вид та розмір призначеного покарання.

Доводи адвоката про те, що місцевий суд неправильно визначив початок строку відбування покарання засудженого ОСОБА_5 є безпідставними.
Спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції встановив, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 03 лютого 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст.75, 104 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік.
Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року скасовано звільнення від відбування покарання та ОСОБА_5 направлено для відбування покарання за вищевказаним вироком. На виконання даного рішення ОСОБА_5 , 01 грудня 2017 року, був затриманий та направлений до слідчого ізолятора державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» для подальшого скерування його до місця відбування покарання. Проте, ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 18 грудня 2017 року ОСОБА_5 тимчасово залишено у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» у зв`язку із судовим розглядом кримінального провадження №0001066, за результатами розгляду якого ухвалені оскаржувані судові рішення.

З наведеного слідує, що у межах даного кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до засудженого ОСОБА_5 не застосовувався. Останній був тимчасово залишений у слідчому ізоляторі для участі у розгляді цього провадження, у порядку п.12 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 03 лютого 2017 року, що не може вважатися запобіжним заходом, як про це безпідставно стверджує адвокат.

Законодавчими приписами п.2 ч.4 ст. 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою в резолютивній частині вироку зазначається, крім іншого, початок строку відбування покарання.

Суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного вироку, в повній мірі дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону та обґрунтовано визначив початок строку відбуття покарання засудженому з дня ухвалення вироку, тобто з 24 жовтня 2018 року.

Разом із цим, посилання захисту про неправильне застосування положень ст. 71 КК України при призначенні покарання теж не є слушними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_5 , судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що останній раніше засуджений вироком Червоноградського міського суду Львівської області за ч.ч.1,2 ст.185 КК України від 03 лютого 2017 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, з іспитовим строком 1 рік, який ухвалою суду був скасований та засудженого направлено в місця позбавлення волі для відбування покарання. Місцевий суд, ухвалюючи вирок 24 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 , обґрунтовано взяв до уваги зазначені обставини та частково приєднав до призначеного покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України невідбуте покарання за попереднім вироком від 03 лютого 2017 року, тобто абсолютно правильно застосував положення кримінального закону, зокрема ст.71 КК України.
Під час апеляційної процедури, суд апеляційної інстанції погодився із рішенням місцевого суду, дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, навів в ухвалі обґрунтовані мотиви на спростування доводів захисника, які є аналогічними аргументам, зазначеним у його касаційній скарзі та дійшов мотивованого висновку про залишення вироку суду першої інстанції без зміни. З наведеними в ухвалі апеляційного суду мотивами погоджується і суд касаційної інстанції.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

При цьому, Суд звертає увагу, що сторона захисту, оспорюючи початок строку відбування покарання, фактично не погоджується із тим, що засудженому не зараховано у строк покарання час його тимчасового залишення в слідчому ізоляторі, однак захист не позбавлений права в порядку виконання вироку, звернутися із відповідним клопотанням до суду, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, для вирішення даного питання.

Ураховуючи викладене, та беручи до уваги те, що із касаційної скарги та доданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, Суд дійшов висновку, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 24 жовтня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3