Справа № 352/2156/18
Провадження № 1-кп/353/109/18
У Х В А Л А
26 грудня 2018 року місто Тлумач

Колегія суддів Тлумацького районного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Тлумач клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 по кримінальному провадженні № 0000417 від 04.09.2018 року за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження № 0000417, внесене до ЄРДР 04.09.2018 року, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

26.12.2018 року прокурор Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5 подав через канцелярію суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , строком на 60 діб. На обґрунтування клопотання зазначив, що ризики, які стали підставою для обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою станом на день розгляду справи не зменшились, оскільки вчинений злочин є особливо тяжким, за яке санкція відповідної статті 115 ч. 1 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_6 , передбачає покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілу і свідків. Також вказав, що більш м`який запобіжний захід, в т.ч. домашній арешт, не зможе забезпечити уникнення ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки у обвинуваченого відсутнє постійне місце проживання, а квартира у якій він зареєстрований, належить потерпілій. Крім цього, враховуючи хаарктер інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, вважає за доцільне не визначати йому розмір застави.

В судовому засіданні прокурор Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5 клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав, просив його задовольнити. Зазначив, що обвинувачений зареєстрований та проживає в квартирі потерпілої, а отже може здійснювати на неї безпосередній тиск, вона не давала дозволу, як власник житла, на перебування його в її квартирі під домашнім арештом, а тому зміна запобіжного заходу відносно обвинуваченого є неможливою.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечив проти продовження щодо нього строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив щодо продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, оскільки ризики зазначені прокурором є необгрунтованими.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 4 ст. 176 КПК України передбачено, що запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора. Відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України у разі необхідності строк дії запобіжного заходу може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ч. 2 п. 4 ст. 183 КПК України зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів враховує вимоги п.п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, відповідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Підстави для арешту передбачені нормами КК України та КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основних свобод людини, а саме ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду по правам людини. Основна мета вказаної ст. 5 Конвенції заключається в тому, щоб виключити необгрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі «Маккей проти Великобританії»). ЄСПЛ звертає увагу, що вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа «Плесо проти Угорщини»). В рішенні по справі «Джессіус проти Литви» ЄСПЛ роз`яснив, що в розумінні ст. 5 Конвенції особа може бути взята під варту на підставі підпункта «с» пункта 1 цієї статті тільки в рамках кримінального судочинства з метою, щоб дана особа предстала перед компетентним органом за наявності обгрунтованої підозри. Суть терміну «обгрунтована підозра» полягає в існуванні фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Яку саме підозру слід вважати обгрунтованою залежить від обставин справи.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, висловленої судом у п. 79 рішення Суду у справі Харченко проти України та у п. 170 рішення Суду у справі Лабіта проти Італії, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, тримання під вартою і доставка до компетентного правоохоронного органу особи, щодо якої існує підозра у вчиненні кримінального правопорушення, якщо особа ухиляється або може ухилитись від покладених на неї обов`язків, передбачених законом, є належним засобом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи викладене та думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому слід продовжити, виходячи з наступного.

05.09.2018 року ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів з дати винесення ухвали до 10 год. 30 хв. 02.11.2018 року. 01.11.2018 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів з дати винесення ухвали до 10 год. 30 хв. 31.12.2018 року.

Під час судового засідання встановлено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились з часу застосування запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за яке санкція відповідної статті 115 ч. 1 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_6 , передбачає покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілу і свідків.

Колегія суддів звертає увагу, що на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження триває, обставини, зазначені в ухвалі суду не змінилися, ризики, зазначені у статті 177 КПК України та викладені у попередніх ухвалах суду про обрання та продовження строку дії запобіжного заходу не зменшились, а обставин, котрі давали б підстави до зміни запобіжного заходу судом не встановлено. Беручи до уваги те, що строк, на який було продовжено запобіжний захід спливає, а судове провадження ще триває, колегія суддів вважає за необхідне продовжити по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 10 год. 30 хв. 24.02.2019 року включно, оскільки інший запобіжний захід, зокрема більш м`який запобіжний захід, в т.ч. домашній арешт, особисте зобов`язання чи особиста порука, не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

В силу ст. 183 ч. 4 п.1 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 369-372 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на строк шістдесят днів, а саме до 10 год. 30 хв. 24 лютого 2019 року включно.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Копію ухвали для виконання направити керівнику Івано-Франківської установи виконання покарань № 12 та вручити обвинуваченому, захиснику і прокурору негайно після її оголошення, інші учасники судового провадження мають право отримати її копію в суді.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених КПК України. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3