Дата документу 06.11.2018 Справа № 317/3352/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/184/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/3352/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_7 про заміну покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, яке мотивоване тим, що через невиконання адміністрацією колонії своїх обов`язків засуджений не може забезпечити себе у цій колонії у повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд погодився із доводами адміністрації виправної колонії та думкою прокурора про те, що необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, тому суд не вбачав готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час, натомість вбачав необхідність у подальшому виховному впливі на ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства із застосуванням нагляду та охорони, оскільки він має значні недоліки у поведінці. Таким чином, суд вважав сумнівними та передчасними твердження засудженого, що він став на шлях виправлення і заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі.

В апеляційній скарзі засуджений, не погоджуючись з рішенням суду, вважає його необґрунтованим та несправедливим. Зазначає, що він, прибувши до колонії 07.08.2016 року, з перших днів працював на складній ділянці «Кузня»; більше року не має жодного порушення режиму утримання; має родину та дитину, яка потребує батьківської уваги та підтримки. Також вказує, що, перебуваючи у виправній колонії, він не отримує кваліфікованого медичного обслуговування. Колонія виплачує заробітну плату у розмірі 14 гривень, у зв`язку з чим він не може забезпечити себе всім необхідним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який прохав задовольнити його апеляційну скаргу; прокурора, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Строк, визначений ч. 4 ст. 82 КК України, необхідний для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, засуджений ОСОБА_7 відбув.

Згідно ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Висновок про можливість застосування заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, до засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці, не довів свого виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 08.02.2016 року. Під час тримання у Вільнянській УВП УДПтС України в Запорізькій області (№ 11) характеризувався негативно, за допущені порушення встановленого порядку відбування покарання два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Порушення виражалися у зберіганні заборонених предметів. Стягнення накладені до набуття вироком чинності. Заохочень не мав. З 07.08.2016 року відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)». За час відбування покарання характеризується посередньо, порушень режиму відбування покарання не допускає, стягнень не має. За сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника відділення СПС та один раз правами начальника установи. Працевлаштований на виробництві установи, дільниця «Кузня». До праці ставиться посередньо, завдання виконує сумлінно, але власної ініціативи не проявляє. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими як позитивної спрямованості, так і негативної спрямованості. У відношенні до персоналу установи ввічливий, тактовний, дотримується вимог санітарії та гігієни, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд, але робить це під постійним наглядом представників адміністрації. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться негативно. В життєдіяльності відділення участі не приймає, ініціативи своєї не проявляє. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. На даний час не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених. На профілактично-виховні заходи реагує посередньо, відповідні висновки для себе робить не завжди. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних переговорів, отримує від них посилки та передачі. Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_7 має два заохочення, та мав два стягнення, які накладені до набрання вироком законної сили.

Наведені обставини, судом першої інстанції були досліджені і враховані при прийнятті рішення.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, так як ОСОБА_7 у повній мірі не довів, а суд, з достатньою переконливістю, не встановив, що засуджений став на шлях виправлення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що він, прибувши до колонії 07.08.2016 року, з перших днів працював на складній ділянці «Кузня»; більше року не має жодного порушення режиму утримання; має родину та дитину, яка потребує батьківської уваги та підтримки; перебуваючи у виправній колонії, він не отримує кваліфікованого медичного обслуговування; колонія виплачує заробітну плату у розмірі 14 гривень, у зв`язку з чим він не може забезпечити себе всім необхідним, є непереконливими, враховуючи посереднє ставлення засудженого до праці, його безініціативність, негативне ставлення до виконання робіт з благоустрою.

Більш того, на момент розгляду провадження, апеляційному суду, ніяких додаткових доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення сторона захисту не надала.

За наведених обставин доводи засудженого ОСОБА_7 про наявність даних, які дають підстави для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, є безпідставними, оскільки на даний час у його поведінку та соціально-психологічні властивості необхідні корективи у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час колегія суддів не вбачає, натомість вбачає необхідність у подальшому виховному впливі на ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства із застосуванням нагляду, оскільки він має значні недоліки у поведінці.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4