Справа № 461/7799/18
УХВАЛА
про арешт майна
26.11.2018 слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 про арешт майна, -

в с т а н о в и в :
Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000507 від 13.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 за погодженням прокурора прокуратури Львівського області ОСОБА_3 звернувся в суд з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: приміщення (технічне) цокольного поверху загальною площею 314,3 кв.м., у будинку АДРЕСА_1 , що відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_5 , розмір частки 96/100 та ОСОБА_6 , розмір частки 4/100.

Клопотання мотивує тим, що 13.09.2018 до СУ ГУ НП у Львівській області надійшла заява ОСОБА_7 , в який останній просить прийняти міри до ОСОБА_8 , яка 20.06.2013 шляхом обману отримала грошові кошти в сумі 10 000 доларів США від ОСОБА_7 , в рахунок оплати за паркомісце № НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 , являється мешканцем будинку АДРЕСА_1 та власником квартири АДРЕСА_2 даного будинку. З метою отримання паркомісця у вказаному будинку у 2013 році звернувся до представника ОСББ «Вітерець» ОСОБА_8 , про бажання придбати паркомісце, на що остання повідомила, що вартість такого придбання становить 20 000 доларів США., та в рахунок завдатку їй необхідно передати 10 000 доларів США. 20.06.2013 ОСОБА_7 передав ОСОБА_8 , грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, про що від останньої отримав розписку скріплену печаткою ОСББ «Вітерець». Однак до 2018 року так і паркомісця у вказаному будинку не отримав. Крім цього, як повідомляє заявник, що відповідно до проектної документації на будинок, запропоноване йому паркомісце, не передбачене.

В ході проведення досудового розслідування допитано потерпілого який підтвердив факти викладені в заяві та повідомив, що паркомісця у вказаному будинку не отримав. Крім цього в якості свідка допитано ОСОБА_9 , який у 2013 на підставі довіреності, представляв інтереси ОСОБА_10 , та підтвердив факти викладені в заяві.

Відповідно до будівельно-технічної документації на будинок АДРЕСА_1 , на поверсі де ОСОБА_8 пропонувала ОСОБА_7 паркомісце №2-9, не передбачено влаштування паркомість, оскільки вказаний поверх являється технічним (цокольним), та відповідно до діючих державних будівельних норм розміщення приміщення для зберігання автомобілів не допускається безпосередньо під житловими поверхами, приміщення для зберігання автомобілів та житлові поверхи необхідно розділяти технічним поверхом.

Крім цього як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приміщення (технічне) цокольного поверху загальною площею 314,3 кв.м. що у будинку АДРЕСА_1 , у 2015-2016 роках перейшло в приватну спільну часткову власність ОСОБА_5 , розмір частки 96/100 та ОСОБА_6 , розмір частки 4/100.

Вказують, що нерухоме майно, а саме: приміщення (технічне) цокольного поверху загальною площею 314,3 кв.м. , що у будинку АДРЕСА_1 , є доказом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а відповідно до ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Прокурор та слідчий кожний окремо клопотання підтримав з мотивів викладених у ньому, просили таке задоволити.

Вивчивши клопотання про арешт майна, заслухавши думку учасників судового процесу, суд прийшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Крім того, відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як вбачається з матеріалів клопотання, воно не містить переліку наявних ризиків, що доводять необхідність такого арешту, у клопотанні слідчого відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

За змістом положень КПК України обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано особою, що подала клопотання.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З врахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що не доводить необхідність арешту майна, з метою вказаною у клопотанні, та яке явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 369-372 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, в порядку, передбаченому ст. 395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1