Справа № 465/5789/16-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/143/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 465/5789/16-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч.1, ч.3 ст. 191 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1, ч.3 ст. 191 КК України повернуто прокурору Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_7 для приведення у відповідність вимогам, передбаченим п.13 ст. 3, п.2, п.3, п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Під час підготовчих засідань прокурором проінформовано суд про встановлене в ході досудового розслідування місце проживання обвинуваченого за адресою АДРЕСА_1 , яке було уточнено з урахуванням зібраних під час досудового розслідування відомостей та документів. У ході судових засідань, які відбулись 01.10.2018, 05.12.2018 та 18.12.2018 суддею у своїх ухвалах про привід обвинуваченого було зазначено вірну адресу місця проживання та прописки обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме: АДРЕСА_1 . Суд фактично встановив дані про місце проживання обвинуваченого на час скерування обвинувального акта до суду. 18.12.2018, вирішуючи питання про призначення кримінального провадження до розгляду, суд було проінформовано про причини невиконання ухвали про привід обвинуваченого, в ході виконання якої від матері останнього було одержано відомості про те, що ОСОБА_8 проживав за встановленою органом досудового розслідування адресою, проте з місця проживання зник у невідомому напрямку. За таких обставин неможливість прибуття особи в судове засідання була зумовлена не відсутністю встановленого у обвинувальному акті місця проживання, а діями самого обвинуваченого, що є підставою для оголошення його в розшук. 08.02.2019 прокурором заявлено клопотання про оголошення в розшук обвинуваченого ОСОБА_8 . Не відповідають дійсності твердження суду щодо невідповідності відомостей про місцезнаходження потерпілого. Під час досудового розслідування встановлено, що ПП Віес Груп здійснювала свою діяльність за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 12а. При цьому ст. 291 КПК України встановлюються вимоги щодо місцезнаходження особи на час скерування обвинувального акту до суду, а зміна особою місця проживання (розташування) у подальшому не може свідчити про невідповідність обвинувального акта КПК України. Також не відповідають дійсності висновки суду щодо невикладення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення в обвинувальному акті, оскільки в такому зазначені всі обставини, які визначені інкримінованими статтями, а саме за ч.1 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України, були зрозумілими підозрюваному ОСОБА_8 після вручення обвинувального акта. Щодо двох примірників обвинувального акта, які містяться в матеріалах судової справи, то під час підготовчого судового засідання прокурором було проінформовано суд, що судовому розгляду підлягає обвинувальний акт, який містить дату затвердження та складання такого, оскільки його було скеровано супровідним листом разом з розпискою та реєстром матеріалів досудового розслідування, щодо інших документів невідомого походження проінформовано суд, що такі не підлягають розгляду. У своїй ухвалі суд також зазначає, що обвинувальний акт скерований до суду не прокурором, який здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, а заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 , що суперечить вимогам ст. 40 КПК України згідно з якою: слідчий подає обвинувальний акт на затвердження прокурору, у даному випадку прокурору ОСОБА_10 , а останній, відповідно до вимог ст. 36 КПК України повинен скерувати його до суду. Разом з цим, прокурор Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 покладені на нього обов`язки звернутися до суду з обвинувальним актом не виконав. До суду звернулась особа, процесуальні права та обов`язки якої у даному кримінальному провадженні не підтверджені. ОСОБА_9 є заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №3, що вказано у супровідному листі, яким скеровано обвинувальний акт з додатками. З врахуванням положень ст. 121 Конституції України, п.1 ч.1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 14.10.2014 з подальшими змінами та доповненнями), п.9.5.2. Інструкції з діловодства органів прокуратури України, що затверджено Наказом Генерального прокурора України №3 від 15.01.2015, супровідний лист про скерування обвинувального акта до суду адресується на ім`я голови місцевого суду та підписується керівником чи заступником місцевої прокуратури. В мотивувальній частині зазначається, що при прийнятті рішення, передбаченого п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, суд керувався положеннями ст. 91 обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному процесі, ст. 214 - початок досудового розслідування, ст. 284 - закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи. Вищезазначені статті КПК України до вирішення питань, передбачених ст.ст. 314-315 КПК України, не мають жодного відношення.

При апеляційному розгляді прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви, просить апеляційну скаргу задоволити.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За результатами проведеного підготовчого судового засідання суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору в зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, яка полягає в тому, що невірно зазначені анкетні відомості обвинуваченого, зокрема, місце проживання; анкетні відомості щодо потерпілого не актуальні; не викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, в обвинувальному акті не зазначено точного часу, місця, умислу, механізму вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2, п.3, п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) (п.2); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) (п.3); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п.5);

В обвинувальному акті місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 зазначено: АДРЕСА_1 (а.с.2).

Між тим згідно з повідомленнями працівників зв`язку ОСОБА_8 не вдалося вручити повідомлення у зв`язку з іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язок (а.с.50, 72, 79, 82, 98, 107, 121, 154, 159).

Відповідно до рапортів оперуповноваженого ВКР Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 від 06.11.2018 в ході виконання ували судді від 01.10.2018 про привід ОСОБА_8 вхідних дверей за адресою АДРЕСА_1 ніхто не відчинив (а.с.119); помічника ДОП ВППП Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 від 18.12.2018 в ході виконання ували судді від 05.12.2018 про привід ОСОБА_8 встановлено, що обвинувачений, зі слів його матері, на протязі тривалого часу (більше двох років) не появляється за зазначеною адресою (а.с.135).

Як вбачається з повідомлень працівників зв`язку, потерпілому ПП «Віес Груп» та його представнику ОСОБА_13 не вдалося вручити повідомлення у зв`язку з іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язок, й такі поверталися за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.52, 74, 96, 100, 110, 114, 123, 125, 151, 157).

Твердження прокурора про те, що органом досудового слідства належним чином було встановлено місце проживання обвинуваченого, потерпілого фактичним обставинам не відповідає.

Оскільки визначені законом відомості щодо місця проживання обвинуваченого та потерпілого обвинувальний акт не містить, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам п.2, п.3 ч.2 ст. 291 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки відсутність в обвинувальному акті належного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, чіткого та конкретного формулювання обвинувачення у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення є перешкодою для призначення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта, а також для реалізації обвинуваченим свого права на захист.

Апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Покликання прокурора на те, що суд першої інстанції зобов`язаний був оголосити розшук обвинуваченого, на вимогах закону не ґрунтується.

Положення ст. 335 КПК України (щодо розшуку) стосуються загальних положень судового розгляду, що визначені у параграфі 1 глави 28 КПК України, а не підготовчого судового провадження, яке регламентоване положеннями глави 27 КПК України.

За змістом ст. 335 КПК України суд зупиняє судове провадження до розшуку обвинуваченого, якщо обвинувачений ухилився від суду.

У даному ж випадку обвинувальний акт повернутий прокурору в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою. Ухвала суду першої інстанції є законною й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1, ч.3 ст. 191 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4