Ухвала

Іменем України
06 травня 2019 року

м. Київ
Справа № 279/1344/17
Провадження № 51 1429 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року,
встановив:
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 4, 6, 12, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 70 ч.ч. 1, 4 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року в порядку ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 змінено в частині застосування положень ст. 72 ч. 5 КК України. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд судових рішень в касаційному порядку.
Проте, касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 КПК України.
Так, в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі не зазначено в чому саме полягає незаконність вироку та ухвали згідно з вимогами ст. 438 ч. 1 КПК України і доводи на обґрунтування цього. Відповідно до ст. 438 ч. 1 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при винесенні судового рішення, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Також особа, яка подає скаргу, має зазначити прохання щодо судових рішень з врахуванням повноважень касаційного суду прийняти одне з рішень, передбачених ст. 436 КПК України, а також із врахуванням вимог ст. 425 ч. 1 п. 1 КПК України, яка визначає право засудженого на касаційне оскарження судових рішень лише у частині, що стосується його інтересів.
Відповідно до ст. 427 ч. 3 КПК України якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.
Вищезазначені недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Залишення касаційної скарги без руху не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху.

Встановити засудженому ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3