Дата документу 23.04.2019 Справа № 314/5369/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/68/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/5369/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року відмовлено у задоволенні подання державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Вільнянського районного суду з державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» надійшло клопотання, погоджене зі спостережною комісією при Вільнянській районній державній адміністрації Запорізької області, про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , згідно якого засуджений з 10.06.2016 року відбуває покарання у державній установі «Кам`янська виправна колонія (№101)». Адміністрація державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» вважала, що засуджений став на шлях виправлення, тому клопотала перед судом про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 .

Відмовляючи у задоволенні подання виправної колонії, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , оскільки засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою за весь час відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі не довів своє виправлення, оскільки протягом 2016-2018 років не працював, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений не погоджується з ухвалою районного суду та вважає її незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що судом першої інстанції були відхилені його клопотанні про дослідження доказів на підтвердження обставин, з`ясування яких може мати суттєве значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Вважає, що суд першої інстанції також припустився суттєвих порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу районного суду та ухвалити своє рішення.

В клопотаннях, поданих разом з апеляційною скаргою, засуджений ОСОБА_7 просить повторно дослідити обставини, оскільки вони досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, а також визнати недопустимими, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 89 КПК України, всі порушення, зазначені в ухвалі суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Гірницького районного м. Макіївки Донецької області від 16.11.2011 року за ч. 1 ст. 115, ст.ст. 71, 72 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.03.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 19.06.2011 року по 02.12.2011 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Як було встановлено судом, ОСОБА_7 з 10.06.2016 року відбуває покарання у державній установі «Кам`янська виправна колонія (№101)». За час відбування покарання засуджений характеризувався наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці мав 6 заохочень протягом 2013-2017 років. За порушення встановлених законодавством заборон, притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що мав 10 стягнень, які зняті та погашені. За час відбування покарання в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)» протягом 2016-2017 років був працевлаштований лише на протязі 5 місяців, а саме з вересня по грудень 2016 року та у квітні 2017 року, що є дуже незначним. У відношенні до представників адміністрації установи ввічливий, тактовний, виконує всі законні вимоги, на заходи виховного впливу та бесіди профілактичного характеру, реагує добре, робить належні висновки. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує рівні та дружні стосунки із засудженими як позитивної, так і негативної спрямованості. Відповідно до ст. 123 КВК України з 08.01.2016 року бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова просвіта» і «Підготовка до звільнення».

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час відбування покарання у державній установі «Кам`янська виправна колонія (№101)» засуджений ОСОБА_7 протягом часу відбування покарання у період 2016-2018 років не працював, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Отже, засуджений ОСОБА_7 , як це слушно було зазначено судом, за весь час відбування ним покарання в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)» не проявив себе як такий, що безперечно довів своє виправлення та перевиховання.

Судова колегія звертає увагу на те, що відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є саме доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі взагалі не наводить жодного доводу на підтвердження того, що він поза сумнівом довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та заслуговує на застосування до нього заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого про те, що судом першої інстанції були відхилені його клопотання про дослідження доказів на підтвердження обставин, з`ясування яких може мати суттєве значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, та визнання доказів недопустимими, оскільки вони досліджені не повністю та з порушеннями, є необґрунтованими, оскільки судом ретельно та належним чином були досліджені усі наявні в матеріалах провадження характеризуючі матеріали засудженого, з наданням їм відповідної оцінки в ухвалі суду.

Посилання засудженого в своїй апеляційній скарзі на порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, є неспроможними, оскільки в матеріалах провадження наявні журнали судових засідань та технічні носії інформації, на яких зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Висновок районного суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні переконливі дані, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні подання державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4