11-кп/804/208/19
221/5443/17

Головуючий у 1 інстанції Писанець Н.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2019 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду у складі:
головуючого судді Куракової В.В.
суддів Свіягіної І.М., Топчій Т.В.
секретаря судового засідання Параскєвіної Н.П.
прокурора Сластіна М.С.
обвинуваченого ОСОБА_2
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3
визнано винним за ч. 1 ст. 415 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі; звільнено від призначеного покарання на підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та вирішено цивільний позов потерпілого, -
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини
За вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_2, будучи військовослужбовцем військової частини 1495 Житомирський прикордонний загін, з 05 жовтня 2015 року проходив військову службу у військовій частині польова пошта В9937 Донецький прикордонний загін. 28.11.2015 року ОСОБА_2 близько 15-30 год. на 161 км. + 300 м. автошляху сполученням «Словянськ-Донецьк-Маріуполь» у Волноваському районі Донецької області, у світлий час доби, керуючи технічно справною бойовою машиною КрАЗ «Кугуар», бортовий номер 414, яка є військовим майном, рухаючись по лівій смузі проїжджої частини в напрямку м. Донецьк, не впевнившись, що маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, став зміщуватися у бік правого узбіччя, не дав дорогу транспортному засобу БОГДАН 211040 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням потерпілого ОСОБА_4, який у цей час рухався по правій смузі, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали
В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 вказує, що суд безпідставно не визнав належним цивільним відповідачем військову частину 9937, у власності якої перебуває військовий транспортний засіб КрАЗ «Кугуар». Зазначає, що він є належним цивільним позивачем в частині відшкодування збитків автомобілю Богдан 2111040 д.н.з. НОМЕР_1, оскільки діє на підставі довіреності, яка уповноважує його на подачу цивільного позову. Просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, вказує, що вирок в частині вирішення питання цивільного позову незаконний, оскільки в даному кримінальному провадженні належним цивільним відповідачем повинна бути військова частина 9937, військовослужбовцем якої на момент ДТП був ОСОБА_2 та виконував свої службові обовязки. Просить вирок в частині вирішення цивільного позову скасувати, у задоволенні цивільного позову відмовити повністю.
Позиції учасників судового провадження
Обвинувачений та його захисник просили свою апеляційну скаргу задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги потерпілого відмовити.
Потерпілий ОСОБА_4 просив свою апеляційну скаргу задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту відмовити.
Прокурор просив апеляційні скарги розглянути на розсуд суду.
Мотиви суду
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню.
Висновки суду про винність ОСОБА_2 та правильність кваліфікації його дій в апеляційному порядку не оскаржуються.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду предявити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Ч. 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
З матеріалів провадження вбачається, що потерпілим було подано цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого у відшкодування майнової шкоди 155 687 грн., та моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_4 матеріальної шкоди у сумі 4467, 21 грн. та моральної шкоди у розмірі 60 000 грн.
Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.
З матеріалів справи вбачається, що фактично, на момент зіткнення, гр. ОСОБА_2 виконував функції військовослужбовця на службовому автомобілі, що підтверджується копією дорожнього листа № 23/93 (а.с. 83).
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, під час допиту в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_2 цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 визнав частково, оскільки вважає належним цивільним відповідачем військову частину № 9937. З цього приводу захисником ОСОБА_5, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2, були надані письмові заперечення на цивільний позов, в яких останній також вказує, що обвинувачений ОСОБА_2 не є належним цивільним відповідачем.
Автомобіль КрАЗ "Кугуар", за кермом якого перебував обвинувачений ОСОБА_2 є власністю військової частини 9937, що підтверджується інвентарною карткою групового обліку основних транспортних засобів в бюджетних установах № 6174 (а.с. 106), витягом з наказу т.в.о. начальника Донецького прикордонного загону № 1254-аг від 05.10.2015 р. «Про введення до експлуатації присвоєння військового номерного знаку, закріплення та допуск до самостійного керування транспортних засобів» (а.с.104-105), довідкою про перебування автомобіля КрАЗ «Кугуар» на бухгалтерському обліку за ОБПК Волноваха (а.с. 111).
Вирішуючи цивільний позов наведеним вище обставинам суд першої інстанції не надав належної оцінки, що стало підставою для прийняття рішення, яке на думку колегії суддів не відповідає правовим принципам, встановленим в ст. 370 КПК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції наведеним в апеляційних скаргах доводам потерпілого та захисника ОСОБА_3 не надав належної оцінки і при вирішенні цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не з'ясував та не дослідив всіх обставин, які підлягали з'ясуванню для належного вирішення цивільного позову.
З'ясування зазначених обставин має істотне значення для правильного вирішення пред'явленого цивільного позову. Отже, суд допустив неповноту судового розгляду, яка вплинула на правильність прийнятого рішення в частині вирішення цивільного позову, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409, ст. 410 КПК України є підставою для скасування вироку в цій частині з поверненням справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
З огляду на наведене, переглядаючи рішення в межах апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині цивільного позову підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в порядку цивільного судочинства, під час якого суду першої інстанції у відповідності до вимог цивільного та цивільно-процесуального законодавства слід прийняти законне та обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_3, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2, задовольнити частково.
Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 10 липня 2018 року відносно ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок суду залишити без змін.
Судді: