Справа № 584/71/19
Провадження № 1-кп/584/40/19
В И Р О К
Іменем України

25.01.2019 Путивльський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Путивль кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000428 від 28 листопада 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с.Веселе Путивльського району Сумської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , але фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , освіта загальна середня, працюючого на посаді тракториста у ТОВ «Агротрейд-Виробництво», одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України,

встановив:

Згідно з обвинувальним актом, в липні 2018 року, більш точної дати в ході досудового розслідування встановлено не було, ОСОБА_4 , працюючий на посаді тракториста в ТОВ «Агріпорт Норд», під час виконання сільськогосподарських робіт на тракторі «New Нolland», здійснював дискування поля, розташованого в притул до лівого берега р.Сейм на території Октябрської сільської ради Путивльського району Сумської області біля с.Сафонівка Путивльського району Сумської області.

Згідно зі ст.ст.88, 89 Водного кодексу України та ст.ст.60, 61 Земельного кодексу України уздовж річок з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги, які встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води для середніх річок, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів, на яких заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і

залісення).

Відповідно до Проекту організації території Регіонально ландшафтного

парку «Сеймський», охорони, відтворення та рекреаційного використання його

природних комплексів та об`єктів, затвердженого рішенням Сумської обласної

ради від 24 квітня 2018 року, прибережно-захисна смуга р.Сейм відноситься до зони

регульованої рекреації РЛП «Сеймський», в якій заборонено порушення

ґрунтового покриву, що у свою чергу відносить вказану землю до охоронної

зони, в якій заборонено проведення сільськогосподарської обробки.

В ході проведення дискування поля ОСОБА_4 самовільно зайняв

земельну ділянку прибережної захисної смуги орієнтовною площею 1,33 га, яка

нікому не надана у власність чи користування, розташовану на території

Октябрської сільської ради Путивльського району Сумської області, поблизу с.Сафонівка Путивльського району, у захисній зоні р.Сейм, що виразилось у дискуванні прибережно-захисної смуги та збільшенні фактичного розміру поля.

Дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковано за ч.2 ст.197-1 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки, кваліфікуючою ознакою якого є самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земель в охоронних зонах.

18 січня 2019 року між прокурором та ОСОБА_4 , як підозрюваним у даному провадженні, укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

Сторонами також узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання: за ч.2 ст.197-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Заслухавши прокурора, який вважав можливим затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання, пояснення обвинуваченого, який підтвердив, що цілком розуміє свої права, характер обвинувачення, наслідки затвердження угоди, яку уклав добровільно і згоден на призначення узгодженого виду покарання, захисника, який також вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості, суд вважає за можливе затвердити угоду з огляду на таке.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесений до злочинів невеликої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.197-1 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки, кваліфікуючою ознакою якого є самовільне зайняття земельної ділянки вчинене щодо земель в охоронних зонах, кваліфіковані правильно.

Умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.

В силу ст.ст.66, 67 КК України обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставини, які обтяжують покарання - відсутні.

Враховуючи наведене в сукупності, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро розкаявся, має постійне місце проживання та роботи, характеризується позитивно, вчинив злочин невеликої тяжкості, суд вважає узгоджене сторонами покарання таким, що відповідає положенням ст.65 КК України, ступеню тяжкості вчиненого злочину, а отже - може бути призначено обвинуваченому та буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчиненню ним нових злочинів.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_4 , як підозрюваним у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 18 січня 2019 року між прокурором Конотопської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000428 від 28 листопада 2018 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, і призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одну тисячу сімсот) грн.

Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Путивльський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості вирок суду може бути скасованим за клопотанням прокурора.

Умисне невиконання угоди засудженим є підставою для його притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_1