№ 1-кп/243/964/2018
ВИРОК
іменем України

20 грудня 2018 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000392 від 12.12.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійськ Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, з середньою освітою, учасника бойових дій, військовослужбовця служби за контрактом, старшого механіка (з електричного та електронного обладнання) акумуляторника ремонтно-евакуаційного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні старший солдат, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем служби за контрактом у військовому званні старший солдат та проходячи її на посаді старшого механіка (з електричного та електронного обладнання) акумуляторника ремонтно-евакуаційного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_2 30 травня 2017 року, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин не з?явився вчасно з лікувального закладу до розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та знаходився за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби в умовах особливого періоду та не вживаючи жодних заходів для з?явлення до розташування військової частини НОМЕР_2 , звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не подавав, поки 16 березня 2018 року не був звільнений командиром військової частини НОМЕР_2 з військової служби у запас.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та суду пояснив, що дійсно 30 травня 2017 року він після закінчення амбулаторного лікування у обласній лікарні інтенсивного лікування АДРЕСА_2 не повернувся до військової частини НОМЕР_2 , а знаходився за місцем свого мешкання. Причиною неповернення до військової частини зазначив, що залишився за місцем проживання і допомагав дружині доглядати сина ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Окрім повного визнання своєї провини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 22.09.2016 року № 225 ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого механіка (з електричного та електронного обладнання) акумуляторника ремонтно-евакуаційного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення батальйону спеціального призначення (резервного) військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу начальника Східного ТУ НГУ № 71 о/с від 09.09.2016 р.

З матеріалів службового розслідування (наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.06.2017 р. № 390, висновку службового розслідування від 09.06.2017 року) вбачається, що 30.05.2017 р. не прибув до місця служби після закінчення лікування у лікувальній установі.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.03.2018 р. № 10 о/с ОСОБА_4 звільнено з військової служби та припинено контракт у відповідності до п.п. «є» п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військову службу та військовий обов?язок»

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вказані вище докази є достовірними, доповнюють один одного, перебувають між собою у взаємозв`язку, тобто подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез?явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року (із змінами та доповненнями), суди, вирішуючи питання про вид і розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у скоєнні злочину, зобов`язані дотримуватися загальних принципів призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, брати до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, дані щодо винної особи та обставини справи, які обтяжують або пом`якшують покарання.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки; ступінь негативної майнової шкоди і наслідків (майнової шкоди не завдано, тяжких наслідків не настало), відомості про особу обвинуваченого (раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки, двох малолітніх дітей, посередньо характеризується за місцем проходження служби, вчинив кримінальне правопорушення у молодому віці).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення остаточного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлений, судових витрат, речових доказів немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачененого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням протягом одного року іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов?язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов?язати ОСОБА_4 періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України, не застосовувався.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Донецького апеляційного суду через Слов`янській міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1