Справа № 199/1701/19
УХВАЛА
іменем України
04.05.2019 місто Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000299 від 28.02.2019 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

02.05.2019 до суду надійшло клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000299 від 28.02.2019 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Дане клопотання погоджено прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 .
Своє клопотання слідчий, з посиланням на норми ст.ст.36, 98, 170, 171 КПК України, обґрунтовує наступним.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , наприкінці лютого 2019 року, більш точної дати під час досудового розслідування встановити не представилось за можливе, приблизно о 17:00 годині, прибув до раніше знайомого ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , де в спальній кімнаті зазначеного будинку, спільно розпивали спиртні напої. В цей час, близько 19:00 годин в ході спілкування між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 , раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме на позбавлення життя ОСОБА_6 . Реалізуючи, ОСОБА_5 свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_6 зі столу, який стояв в кімнаті, взяв у праву руку кухонний ніж, після чого наблизившись до ОСОБА_6 та утримуючи вказаний ніж за рукоятку в правій руці, наніс один удар зправа на ліво в область брюшної полості, ліворуч.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №122/н від 01.03.2019 смерть ОСОБА_6 наступила в результаті крововтрати, травми черевної або брижової артерії, колото-різане поранення передньої черевної стінки. Напад з використанням гострого предмета з метою вбивства чи нанесення ушкоджень.

Умисні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Враховуючи те, що, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_7 на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , тому вищевказане нерухоме майно є речовим доказом, а саме матеріальним об`єктом , яке зберегло на собі сліди злочину, а також містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Окрім того, згідно інформації витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за вищезазначеною адресою відомості внесенні до реєстру 10.04.2019 року на підставі нібито договору купівля-продажу, серія та номер 1-2097, виданого 08.04.1992, видавник державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 ; договір дарування, серія та номер: реєстровий номер 1-1763, виданий 08.07.1990, видавник: державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 .
Водночас, згідно інформації з комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради станом на 31.12.2012 року, за адресою: АДРЕСА_1 , власниками є ОСОБА_9 44/100ч. на підставі рішення виконавчого комітету Амур- Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 04.04.1980 №270/3 та ОСОБА_10 56/100 ч. на підставі договору дарування від 07.07.1990, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-1754.
У зв`язку з чим, слідчим у даному кримінальному провадженні, винесено постанову про визнання вказаного нерухомого майна речовим доказом.
Тому, на думку слідчого, на нерухоме майно повинен бути накладений арешт з огляду на норми ст. 170, ч. 2 ст. 171 КПК України.

До судового засідання, особи, які викликались - не з`явились, про час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, зокрема прокурор та слідчий, кожен окремо, подали до суду заяви у яких просили розглядати клопотання за їх відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали та положення закону, що стали підставою для обґрунтування рішення.

Слідчий суддя, вивчивши подане клопотання та долучені до нього матеріали, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на майно, вважає клопотання слідчого таким, що не підлягає задоволенню та у його задоволенні необхідно відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Водночас, ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.
Поряд з цим, статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Стаття 132 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.
Також, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.
Згідно до вимог ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Зважаючи, що органом досудового розслідування не доведено наявність підстав для накладення арешту на майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , при цьому, суду не надано відомостей про те, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, у зв`язку із чим слід відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
Керуючись ст.ст. 2, 16, 9, 98,110, 132, 170,171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000299 від 28.02.2019 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, - відмовити.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_11 -Почтовик