Справа №463/1882/19
Провадження №1-кс/463/960/19
У Х В А Л А

18 березня 2019 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 11.03.2019 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000014 від 08.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що 25.02.2019 року він звернувся до слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 з клопотанням про видачу йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, а також просив допитати його в якості потерпілого. 11.03.2019 року слідчим ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим. Копію даної постанови ним отримано 14.03.2019 року. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ч.2 ст.55 КПК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року № 13 про права потерпілих. Факти, викладені у постанові слідчого від 11.03.2019 року є перекрученими, такі не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки він не подавав заяви про вчинення злочину суддею Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_5 за ст.375 КК України, а звертався із заявою про вчинення злочину за ст.364 КК України. Слідчий на це жодним чином не відреагував. Протиправними діями судді ОСОБА_6 йому завдано моральної шкоди у розмірі 200000,0 гривень. А тому просить визнати протиправними дії та бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 , скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 11.03.2019 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000014 від 08.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, зобов`язати слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000014 від 08.02.2019 року.
Скаржник в судове засідання не з`явився, подавши при цьому заяву про розгляд скарги без його участі у зв`язку із лікуванням стану здоров`я. Враховуючи подану заяву, розгляд скарги проведено без участі скаржника.
Слідчий Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подавши при цьому заяву про розгляд скарги без його участі, просить відмовити у задоволенні скарги. Крім цього, слідчим надано в розпорядження слідчого судді матеріали кримінального провадження за № 0000014 від 08.02.2019 року. Враховуючи подану заяву, розгляд скарги проведено без участі слідчого.
Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження за № 0000014 від 08.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Як зазначає скаржник у поданій скарзі, 25.02.2019 року він звернувся до слідчого ОСОБА_4 із клопотанням про видачу йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, а також допиту його в якості потерпілого у кримінальному провадженні за 0000014 від 08.02.2019 року. Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, клопотання ОСОБА_3 в розпорядження слідчого не поступало.

Разом з тим, 11.03.2019 року слідчим Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за № 0000014 від 08.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно з положеннями ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Тобто встановлено, що незважаючи на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутнє клопотання ОСОБА_3 від 25.02.2019 року про видачу йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, а також допиту його в якості потерпілого у кримінальному провадженні за 0000014 від 08.02.2019 року, слідчим 11.03.2019 року винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим. Крім цього, до матеріалів скарги скаржником не долучено копію самого клопотання від 25.02.2019 року з яким він звертався до слідчого.
Під час судового розгляду не здобуто жодного підтвердження про те, що вказаним вище кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.375 КК України, станом на день розгляду скарги, ОСОБА_3 завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 200000,0 гривень. З копії заяви про вчинення злочину суддею Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_6 вбачається, що до такої не долучено жодного доказу спричинення особі, яка подала заяву моральної шкоди. Такі докази не надано і на момент розгляду скарги. Слідчим суддею встановлено, що кримінальне провадження за № 0000014 від 08.02.2019 року не завершене, а ОСОБА_3 , в ньому є свідком, що на даному етапі виключає можливості однозначно дійти до висновку про заподіяння моральної шкоди у кримінальному провадженні за 0000014 від 08.02.2019 року.
Враховуючи наведене, постановою слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 11.03.2019 року, ОСОБА_3 правомірно відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000014 від 08.02.2019 року.
Відповідно до ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.303, 304, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1