Справа № 438/1515/18
Номер провадження 1-кп/438/33/2019
В И Р О К
Іменем України

18 березня 2019 року Бориславський міський суд Львівської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстр досудових розслідувань за №0000527 від 28 вересня 2018 року,
стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з середньо освітою, не працюючого, раніш судимого відповідно вироку Бориславського міського суду Львівської області від 25 липня 2017 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.185 КК України,
за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи засудженим відповідно вироку Бориславського міського суду Львівської області від 25 липня 2017 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин, 24 жовтня 2017 року знятий з обліку Дрогобицького МРВ з ПП по відбуттю покарання, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив умисний злочин проти власності при наступних обставинах.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 27 вересня 2018 року близько 18 години 00 хвилин, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, перебуваючи біля житлового будинку АДРЕСА_2 , повторно, таємно викрав три оцинковані металеві труби загальною вартістю 600 гривень, які знаходились по ліву сторону вищезазначеного житлового будинку дерев`яних сходів, що ведуть до квартири АДРЕСА_3 та належать потерпілому ОСОБА_5 , заподіявши потерпілому майнової шкоди на вищевказану суму.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю щиро розкаявся у скоєному, та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема показав, що 27 вересня 2018 року близько 18 години 00 хвилин, побачив по ліву сторону дерев`яних сходів, що ведуть до квартири АДРЕСА_4 три оцинковані металеві труби, які викрав, щоб у подальшому здати на металобрухт. Проте, по дорозі на пункт прийому металобрухту, був затриманий працівниками поліції.
Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.
Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.
Суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинено повторно.
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до злочинів середньої тяжкості,
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України є активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Суд не погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття.
Зокрема, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому злочині хоча і визнано в обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, проте така обставина носить лише формальний характер. Каяття передбачає, крім визнання особою самого факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини, щирий осуд своєї поведінки, які мають втілюватися в намаганні компенсувати збитки, завдані таким злочином, та бажанні виправити наслідки такого злочину. Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в певних діях обвинуваченого після вчинення злочину. Поряд з цим, будь-яких дій обвинуваченим вчинено не було.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який є особою молодого віку, є раніше судимий, має постійне місце проживання, не одружений, на обліку у наркологічному диспансері та на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, не працює, майнової шкоди даним кримінальним правопорушенням не завдано, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі строком на один рік із звільненням від відбуття покарання із іспитовим строком 1 рік з випробуванням, беручи до відома досудову доповідь Дрогобицького МРВ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінена органом пробації як середній, а також висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, відповідно суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, в межах санкції статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді обмеження волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Враховуючи вищенаведене, суд не приймає до уваги думку сторони обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбуття покарання із іспитовим строком 1 рік.
Суд вважає, що запропоновану прокурором міру покарання у виді позбавлення волі, враховуючи встановлену судом обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України активне сприяння розкриттю злочину, надмірно суворою.
Разом з тим, оскільки обвинувачений, маючи не погашену та не зняту судимість в порядку ст.89 КК України за вчинення умисного злочину проти власності вдруге притягується до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, належних висновків для себе не зробив, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що обвинувачений не працює і не займається будь-якою суспільно-корисною працею, умисний злочин вчинив з корисливих мотивів, враховуючи, що відсутність претензій зі сторони потерпілого не може бути визначальною при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від відбування у кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення, суд вважає, що міра покарання в межах мінімальної санкції статті інкримінованого кримінального правопорушення є надто м`якою та звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю один рік не може бути визнано судом пропорційним.
Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, зокрема тяжкість злочину, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, що знижує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд також вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбуття покарання у виді позбавлення волі і тому до нього слід застосувати вимоги ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання із випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю два роки та з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області звільнити від відбування даного покарання з випробуванням, якщо він протягом1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази: три металеві труби, які визнані речовим доказом постановою про визнання предмета як речового доказу від 28 вересня 2018 року, передану на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - повернути володільцю.
Вирок суду може бути оскаржений до Львівського Апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.
Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1