ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/37/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" березня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. ч. 2, 3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. ч. 2, 3 ст. 289 КК України.

Прокурор в судовому засіданні подав клопотання про зміну запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого, з особистого зобов`язання на домашній арешт цілодобово та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Потерпілі клопотання підтримали в повному обсязі.

Захисник та обвинувачений, вказуючи на безпідставність вказаного клопотання, просили відмовити в його задоволенні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Так, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2018 року обвинуваченому ОСОБА_11 змінено запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби на особисте зобов`язання, з роз`ясненням обов`язку з`являтися за кожною вимогою суду.
При цьому судом було враховано те, що відповідно до правової позиції Європейського суду, викладеної у справі «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року зокрема, зазначено, що небезпека можливості переховування від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що належить до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалого тримання особи під вартою. При цьому домашній арешт хоч і не пов`язаний з позбавленням волі особи, разом з тим застосування вказаного запобіжного заходу пов`язано з обмеженням свободи особи. Також було враховано, що термін застосування домашнього арешту склав майже три роки. При цьому під час тривалого часу застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в ході судового розгляду, обвинувачений проявляв належну процесуальну поведінку.

Відповідно до положень ст. 200 КПК України прокурор має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання. При цьому у вказаному клопотанні обов`язково мають бути зазначені обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу та які існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які прокурор на той час не знав і не міг знати.
Як вбачається зі змісту поданого прокурором клопотання, останній, посилаючись на звернення потерпілих до Київської місцевої прокуратури № 2 із заявою про наявність нових ризиків та обставин, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, відносно ОСОБА_11 , просить застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

При цьому виклавши зміст заяви потерпілих прокурор вказав, що обвинувачений є схильним до вчинення кримінальних правопорушень, просив врахувати тяжкість вчинених злочинів, та посилався на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор пояснив, що фактично єдиним новим фактором, що став підставою для внесеного клопотання є подання ОСОБА_11 позову до суду про скасування арештів в лютому 2019 року, а всі інші обставини існували на час зміни обвинуваченому запобіжного заходу з домашнього арешту в певний час доби на особисте зобов`язання.

При цьому в ході судового розгляду було з`ясовано, що вказаний позов стосується зняття арешту з пенсійної картки ОСОБА_11 , на даний час вказаний позов повернуто позивачеві. Крім того, в будь-якому випадку подання позову обвинуваченим не може свідчити про невиконання ним процесуальних обов`язків чи підтверджувати наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

За таких обставин суд вважає, що прокурором не зазначено та не доведено тих обставин, які би свідчили про наявність підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешт цілодобово.

Також, в разі порушення обвинуваченим умов застосування запобіжного заходу сторона обвинувачення не позбавлена можливості звернутись до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

Керуючись ст. ст. 200, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з роз`ясненням обов`язку з`являтися за кожною вимогою суду на домашній арешт - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий

Судді