ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №612/390/16-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження 11-кп/818/414/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 05.05.2018р. відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Таранівка Зміївського району Харківської області, громадянин України, з середньо-тенхнічною освітою, непрацюючий, раніше не судимий,мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 2(двох) років позбавлення волі,
та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Артільне Лозівського району Харківської області, громадянка України, з середньою освітою, не заміжня, раніше в силу ст.89 КК України не судима, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
засуджена за ч.2 ст.185 КК України до 2(двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України останню звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3(три) роки, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речового майна та процесуальних витрат.
Згідно вироку, 03.02.2016р. ОСОБА_8 , спільно зі своєю знайомою ОСОБА_9 , знаходячись з дозволу ОСОБА_10 у його будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , після спільного вживання спиртних напоїв, скориставшись тим, що ОСОБА_10 , заснув, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, діючи умисно, з метою скоєння крадіжки чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та суспільну небезпечність, з особливо корисливих спонукань, вступивши в злочинну змову, викрали ікони «Моління про чашу» вартістю 800грн., «Господь Вседержитель» вартістю 350грн., «Скоропослушниці» вартістю 350 грн. та ікону Божої Матері «Феодорівська» вартістю 800грн., які належали ОСОБА_10 . Після чого з викраденим зникли та розпорядились викраденим на власний розсуд.
В результаті протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 завдано матеріальний збиток на загальну суму 2300грн. 00коп..
Захисник, у поданій апеляційній скарзі, просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження оскільки вважає, що фактично встановлена відсутність в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, а також не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу, з`ясувавши позицію решти учасників судового провадження, які в цілому підтримали вирок суду, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляцію слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.54-65), фактичні обставини справи встановлені у загальному порядку на підставі досліджених у суді доказах.

При цьому, допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_11 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і дав покази які наведені у вироку.
Не дивлячись на вказану позицію обвинуваченого, дослідивши представлені докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_8 доведена і підтверджується наступними доказами.

Так, обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала та у потерпілого ОСОБА_10 попросила вибачення. Допитана у суді заявила що має намір грошовими коштами відшкодувати завдану йому шкоду і підтвердила обставини подій. Тож вона повідомила що коли вони приїхали до ОСОБА_10 , ікони висіли в кімнаті на стіні. Оскільки вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння, не пам`ятає хто саме знімав зі стін та виносив ікони з будинку ОСОБА_10 але категорично стверджує, що сама вона цього не робила. Коли виходили з будинку ОСОБА_10 , той дрімав. ОСОБА_10 їй ікони не віддавав. Ікони перевозили в автомобілі ОСОБА_8 . Вона сиділа на передньому пасажирському сидінні і тримали дві менші ікони між ногами. Дві більші ікони поклали в багажник автомобіля. До «Єврея» в м. Лозова для оцінки ікон запропонувала поїхати саме вона. «Єврею» показали тільки дві ікони. Одну велику та одну малу. Одну переносила вона, другу ОСОБА_8 «Єврей» сказав, що ікони «нічого не стоять». Коли з іконами на автомобілі ОСОБА_8 поверталися у село, автомобіль дійсно застряг.
Явку з повинною вона писала але що саме писала не пам`ятає оскільки «була випивши». Вважає, що відомості які давала на допиті слідчому були точніші, оскільки тоді все пам`ятала краще. Ті свідчення були правдиві і добровільні. Тиску та погроз зі сторони слідства чи прокурора на неї не було (т.1 а.с.73-74).
В апеляційній інстанції обвинувачена повністю підтвердила свої дані та заявила про правильність викладення фактичних обставин у вироку суду.
Вищенаведені показання обвинуваченої повністю підтверджуються і узгоджуються з показаннями потерпілого який пояснив, що в лютому 2016р. він разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та його співмешканкою ОСОБА_13 , розпивали спиртне у ОСОБА_12 . Потім у цьому ж складі вони були у нього вдома де також розпивали спиртне. Інших осіб у будинку не було. ОСОБА_12 був у стані сильного алкогольного сп`яніння - «був готовий». Його ( ОСОБА_10 ) також «розморило» і він задрімав. Коли під вечір проснувся, приблизно о 16год., відразу побачив що із оселі зникли ікони. Він запідозрив, що це могли зробити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Звернувся до ОСОБА_12 і запитав де ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ). Той та ОСОБА_13 повідомили, що вони поїхали. Про крадіжку через племінницю було повідомлено міліцію, представники якої і приїхали через деякий час. Дозвіл брати ікони він нікому не давав. Із особами, які були у нього вдома, взагалі розмови про ікони не було. Кількість викрадених ікон, їх назву та вартість не оспорює.
В подальшому йому телефонував ОСОБА_8 та просив вибачення що «так сталось». Просив щоб він його простив з метою припинення розслідування.
Приблизно через тиждень після викрадення ікон, ОСОБА_11 разом із своєю матір`ю приїжджав до нього на таксі. Просив разом поїхати до слідчого з метою «закрити справу». Цю розмову чула племінниця ОСОБА_16 .. Він ( ОСОБА_10 ) жартома запропонував ОСОБА_8 «щоб усе забути» відшкодувати завдану йому шкоду у розмірі 5000грн. Той відповів що таких коштів не має. Потім він, ОСОБА_8 та його мати поїхали в міліцію до слідчого але того не було. Мама ОСОБА_8 просила його такими словами: «Прости не путьового мого сина».
ОСОБА_9 також йому телефонувала, просила вибачення що «так сталось». Просила забрати заяву з міліції щоб справа не дійшла до суду. Проте, а ні ОСОБА_8 , а ні ОСОБА_9 йому нічого не відшкодовували. Вважає що якби в той час він сам був тверезий то крадіжки б і не сталося(т.1 а.с.74).
Наведені судом обставини підтверджуються і свідченнями ОСОБА_17 який пояснив, що в один із днів (дату він не пам`ятає) він був в гостях у мешканця м. Лозова Харківської області якого звуть ОСОБА_18 на прізвисько « ОСОБА_19 », розпивали спиртні напої. Це був вечір. Приїхали ОСОБА_11 та ОСОБА_9 яких він знав раніше. Знову випили уже разом. Потім ОСОБА_9 вийшла із будинку, а через деякий час зайшла з іконами. Сказала що потрібні гроші і треба їх продати. Просила «Єврея» їх оцінити. Він зрозумів, що ікони крадені. Саша сказав, що ікони «галімі», нічого не коштують, це «ширпотреб». ОСОБА_8 запропонував поїхати назад в село і повернути ікони власнику. Він та ОСОБА_8 і ОСОБА_9 сіли в автомобіль і поїхали. До власника ікон не доїхали, а заїхали до знайомого в селі де і продовжили розпивати спиртне. Зранку, коли виїхали від цього знайомого, автомобіль застряг. Потім, через деякий час, приїхали працівники міліції, виявили в автомобілі ікони. При цьому, крім працівників міліції були ще якісь люди. Був якийсь дядько. Можливо потерпілий, кричав. Потім вони на різних автомобілях поїхали в райвідділ міліції. Зі сторони працівників міліції тиску погроз тощо ні на кого в його присутності не було (т.3 а.с.150-151).
На підставі вищенаведених, узгоджених між собою доказів, з урахуванням решти, наведених у вироку суду, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду повністю підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України суд першої інстанції навів мотиви неврахування показань обвинуваченого ОСОБА_8 з якими колегія суддів повністю погоджується, а тому сприймає їх як обраний спосіб захисту цього обвинуваченого.

Таким чином, з урахуванням приведеної аргументації, колегія суддів вважає, що апеляційні доводи спростовані, а підстави для зміни чи скасування вироку не встановлені.

Керуючись ст.ст.405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Близнюківський районний суд Харківської області від 05.05.2018р. відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді