Провадження №1-кп/127/11/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі колегії: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого

ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0000065 по обвинуваченню

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2016 ОСОБА_6 оголошено в розшук, надано дозвіл на його затримання і доставку до Вінницького міського суду Вінницької області, для вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу. Судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 зупинено, у зв`язку з розшуком обвинуваченого.
Ухвалою від 31.01.2019 судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 відновлено, оскільки 31.01.2019 до суду доставлений обвинувачений ОСОБА_6 , для вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу.

Прокурор в судовому засіданні подав письмове клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 з 2015 року в судові засідання не з`являвся, мотивуючи даний факт неможливістю виїхати з тимчасово окупованої території АР Крим, жителем якої він є. Водночас, згідно інформації ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 у 2016 році, принаймні, двічі перетинав кордон з АР Крим. Даний факт спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та свідчить про відсутність поважних причин неявки даної особи в судові засідання. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 намагається переховуватися від суду. У зв`язку з викладеним та необхідністю забезпечення розумних строків судового розгляду, а також враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, якими спричинено майнову шкоду в особливо великих розмірах, може вчинити нові кримінальні правопорушення, фактично не має постійного місця роботи та міцних соціальних зв`язків, вважає за необхідне обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_6 щодо обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив, зазначив, що він знав, що в Вінницькому міському суді Вінницької області розглядається кримінальне провадження відносно нього, від суду не ухилявся, весь час перебував вдома в м. Сімферополі, однак виїхати звідти не міг, тому до суду не з`являвся. Також зазначив, оскільки він не отримував повісток. Зобов`язується з`являтися до судових засідань та не перешкоджати розгляду кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого заперечила проти обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначила, що підстави для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором недоведені. Намірів ухилятися від суду та перешкоджати встановленню істини по справі ОСОБА_6 не має. Просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Представник потерпілого ОСОБА_8 підтримав клопотання захисника прокурора, просив його задовольнити.

Вислухавши заявлене клопотання, врахувавши думки захисника обвинуваченого та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного.

Вирішення питання про обрання запобіжного заходу судом відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25. 04. 2003 № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного увязнення.

Клопотання прокурора вмотивоване тим, що наразі наявні ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) та іншим чином перешкодити кримінальному провадженню (п. 4 ст. 177 КПК України).

Аналізуючи дані про особу ОСОБА_6 , суд бере до уваги, те що під час досудового розслідування щодо ОСОБА_6 було обрано міру запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, однак обвинувачений ОСОБА_6 , порушуючи обрану міру запобіжного заходу, до суду на виклики не з`являвся, що свідчить про його ухилення від суду.

Крім того, суд вважає наявним наступні ризики. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, він неодноразово ухилявся від суду та перешкоджав встановленню істини в кримінальному провадженні. Крім того, у обвинуваченого відсутнє постійне місце проживання в м. Вінниці та Вінницькій області, тому перебуваючи на волі, обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене, може: переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки у разі постановлення обвинувального вироку суду, особа може бути засуджена до реальної міри покарання; вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), незаконно впливати на свідків та потерпілих.

За таких обставин обрання відносно ОСОБА_6 домашнього арешту, як більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить запобігання ризикам, передбаченим п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відтак, суд доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, та не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд доходить висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обовязків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбаченихчастиною четвертоюцієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обовязки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченомучастиною четвертоюцієї статті.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 194, 196, 314, 315, 370-372, 395 КПК України,-

УХВАЛИВ

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Строк дії ухвали суду 60 діб до 31.03.2019 включно.

Визначити ОСОБА_6 заставу в розмірі 576300 (п`ятсот сімдесят шість тисяч триста) грн., які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , кілька обов`язків, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді