В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009476 від 13 жовтня 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, неодруженого, зі слів маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року за ч. 1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., яке не виконано (штраф не сплачено), -

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 13 жовтня 2018 року приблизно о 18 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 22, біля під`їзду житлового будинку, будучи раніше обізнаним про спосіб приховування наркотичної речовини, знайшов, тим самим повторно незаконно придбав, прозорий поліетиленовий пакет, у середині якого знаходилась наркотична речовина «канабіс». Після цього у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на незаконне зберігання вказаної наркотичної речовини.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 поклав вказаний особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс» до правої зовнішньої кишені куртки, в яку був одягнутий, тим самим почав незаконно зберігати його при собі.

В цей же день, тобто 13 жовтня 2018 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 22, працівниками поліції було зупинено ОСОБА_4 , який повідомив, що зберігає при собі особливо небезпечну речовину - «канабіс». В подальшому за вказаною адресою слідчо - оперативною групою Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, в присутності двох понятих було проведено огляд місця події, під час проведення якого у ОСОБА_4 , за його добровільною згодою з правої зовнішньої кишені куртки, в яку він був одягнений, було виявлено та вилучено пазовий прозорий поліетиленовий пакет, всередині якого знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», загальною масою 57,53 г, яку ОСОБА_4 повторно незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Згідно висновку експерта №11-2/6126 від 01 листопада 2018 року:

Надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом.

Маса канабіса ( в перерахунку на висушену речовину) становить 57,53 г.

Канабіс, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», «Список № 1 особливо небезпечних засобів, обіг яких заборонено» в «Таблиці І» є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг яких заборонено.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив вище викладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно, 13 жовтня 2018 року приблизно о 18 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 22, біля під`їзду житлового будинку, знайшов прозорий поліетиленовий пакет, у якому знаходилась наркотична речовина «канабіс», який поклав до кишені куртки та почав зберігати при собі. В подальшому в цей же день, за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 22, був затриманий працівниками поліції, яким добровільно видав придбану ним особливо небезпечну речовину - «канабіс».

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України. Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчиненого повторно, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 та ті, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття у вчиненні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (раніше судимий за скоєння аналогічного злочину у сфері обігу наркотичних засобів, покарання у виді штрафу за вироком не відбув (штраф не сплачено) та вчинив новий злочин, не працює, неодружений, зі слів має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте відповідні підтверджуючі документи суду не надав, має задовільний стан здоров`я); позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини другої статті 309 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування його ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Щодо вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_4 , яким його визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу, то вирішуючи питання щодо можливості приєднання, згідно положень ст.71 КК України покарання, призначене ОСОБА_4 у виді штрафу, яке він не відбув на даний час суд виходить з наступного.

У ст.71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Разом із тим, у ч.3 ст.72 КК України вказано, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24 жовтня 2003 р. №7 (із змінами, № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухвалюючи рішення про їх самостійне виконання.

Тож, суд, на підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 даного Кодексу, вважає за необхідне, у даному випадку, визначити покарання за сукупністю вироків, остаточно призначивши покарання у виді сукупності невідбутого покарання за попереднім вироком від 05 жовтня 2018 року з покаранням призначеним даним вироком, з ухваленням рішення про самостійне їх виконання.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.ст. 71,72 КК України за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі та за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року у виді штрафу у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., які виконувати самостійно.

Запобіжний захід не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня його затримання.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 858 гривень (висновок № 11-2/6126 від 01 листопада 2018 року).

Речовий докази у кримінальному проваджені експертний пакет №0032965, всередині якого перебуває наркотичний засіб «канабіс», загальною масою 57,53г., який переданий на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя