Справа № 738/1672/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/163/19
Категорія - ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000424, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2018 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Макошине Менського району Чернігівської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, працюючого охоронцем в ДП «Зернятко» (с. Покровське Менського району), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 263 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини, просить його скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвали новий, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок залишити без змін.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, на нього покладено обов`язок: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з нього на користь держави процесуальні витрати у сумі 3718,00 грн.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд 1 інстанції, звільняючи обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання та встановлюючи йому іспитовий строк, не поклав на нього обов`язок, передбачений п. 1 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Тобто, не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що у серпні 2014 року ОСОБА_6 приїхав на велосипеді на лівий берег річки Десна біля селища Макошине Менського району Чернігівської області, де знайшов бойові припаси двадцять два гвинтівочних патронів калібру 7,62 мм з трасуючими кулями «Т-30», «Т-46» виробництва СРСР; тридцять вісім гвинтівочних патронів калібру 7,62 мм з легкими кулями «Л» зі свинцевими сердечниками виробництва СРСР; один проміжний патрон калібру 5,45 мм з кулею зі сталевим сердечником (7Н6, 7Н6М) виробництва СРСР та вибухову речовину метальної дії - нітроцелюлозний порох, загальною масою 180,5 г., привласнив їх, вчинивши таким чином придбання бойових припасів та вибухової речовини, перевіз ці бойові припаси та вибухову речовину до господарства за своїм місцем проживання та до 12 вересня 2018 року зберігав їх у непрацюючій грубі на території подвір`я - в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_8 придбав, перевіз та зберігав бойові припаси, вибухову речовину без передбаченого законом дозволу, а саме без дозволу, передбаченого пунктом 1 статті 9 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про дозвільну систему» від 12 жовтня 1992 року № 576, Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 серпня 1998 року № 622 .

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав; обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що це не погіршить його становище, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 при обставинах, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання кримінального провадження у суді І інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав. Зазначив, що у скоєному щиро кається. Не заперечував щодо покладення на нього всіх обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України та не вважав, що зазначене погіршить його становище під час відбування ним призначеного покарання

Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння, зберігання бойових припасів, вибухової речовини без передбаченого законом дозволу.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжує, дані про особу обвинуваченого, який одружений, працює, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, також зважив на висновок органу пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, і обґрунтовано дійшов висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією інкримінованої статті, із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, за змістом ч.4 ст.374 КПК України, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст.75-79 КК України у резолютивній частині вироку, окрім іншого, зазначаються обов`язки, покладені на засудженого.

Згідно ч.1 ст.76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Проте, суд 1 інстанції, звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, поклав на нього обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, проте не поклав іншого обв`язку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Виходячи із аналізу норм ст. ст. ст. 408, 420, 421 КПК України, ст. 76 КК України, доводи апеляційної скарги прокурора не суперечать засадам кримінального провадження, у тому числі забезпеченню права на захист, та не є такими, що пов`язані з необхідністю погіршити становище обвинуваченого.

Тому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про незастосування судом 1 інстанції закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, проте такі не є підставою для скасування вироку з ухваленням нового у розумінні вимог ст. 420 КПК України.

За таких підстав, на обвинуваченого необхідно покласти обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, оскільки цим не погіршується його становище.

Аналогічну позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 19 жовтня 2017 року за № 5-2416км16.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначення покарання.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 408, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Покласти на ОСОБА_6 , відповідно до ч.1 ст.76 КК України наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4