Справа № 199/7629/18
ВИРОК
іменем України

27.03.2019 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001577 від 17.08.2018 відносно:

ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 13.08.2018 приблизно о 14:00 годині перебував біля будинку АДРЕСА_2 , який належить потерпілому ОСОБА_5 , де у нього раптово виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний із проникненням у інше приміщення.
Так, ОСОБА_3 в той же день та час, перебуваючи в тому ж самому місці, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, відкрив хвіртку з метою безперешкодного проникнення на територію домоволодіння потерпілого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 та увійшов на територію вказаного домоволодіння.
Після цього ОСОБА_3 13.08.2018 приблизно о 14:30 годині, перебуваючи на території домоволодіння за вищевказаною адресою, підійшов до літньої кухні та, діючи умисно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, отже усвідомлюючи таємний характер своїх злочинних посягань, вчиняючи корисливий злочин, через незамкнені двері незаконно проникнув до приміщення літньої кухні, де на коробках з будівельними матеріалами побачив сумку чорного кольору, в якій знаходився ноутбук «Lenovo Z 585», який належав потерпілому ОСОБА_5 . Далі ОСОБА_3 в той же час, перебуваючи в приміщенні літньої кухні за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у інше приміщення, взяв в руки сумку чорного кольору, яка не становила для потерпілого матеріальної цінності, в якій знаходився ноутбук «Lenovo Z 585», вартістю 1920 гривень, та вийшов з подвір`я вказаного будинку, в подальшому розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1920 гривень.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), поєднані з проникненням у інше приміщення, кваліфікуються за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , свідків, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння при вищевикладених обставинах.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив, що вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, він не визнає. ОСОБА_3 показав, що потерпілий ОСОБА_5 є його сусідом та раніше надавав йому роботу у себе на подвір`ї під час будівництва, де він працював різноробочим, а саме: у липні 2018 року він здійснював ремонт даху потерпілого. Вранці 13.08.2018 він самостійно зайшов до подвір`я потерпілого по АДРЕСА_2 , привітався з чоловіками, які там працювали. Всього він перебував на вказаному подвір`ї приблизно п`ять хвилин після чого вийшов на вулицю. У той же день, тобто 13.08.2018 приблизно о 14:00 годині він повертався з магазину додому та по дорозі в кущах побачив сумку сірого кольору. Не подивившись, що саме в ній знаходиться, вирішив узяти сумку собі. Коли дійшов до хвіртки свого подвір`я, почув крик свідка ОСОБА_7 , який сказав аби він віддав ноутбук, який належить потерпілому. Через дві хвилини ОСОБА_7 почав стукати у хвіртку, на що він віддав йому сумку, повісивши її на руль велосипеду.

В подальшому, під час судових дебатів, обвинувачений ОСОБА_3 заявив, що вину за ч. 3 ст. 185 КК України він визнає, просив суд суворо його не карати, запевнивши, що більше такого вчиняти не буде.

Будучи допитаним в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_5 показав, що обвинувачений ОСОБА_3 , який є його сусідом, дійсно раніше працював різноробочим на будівництві у нього за адресою: АДРЕСА_2 , де розташовано дві будівлі, на одній із яких уже завершено будівництво. Потерпілий раніше у свого знайомого ОСОБА_8 придбав ноутбук марки «Lenovo», який перебував в сумці у літній кухні по АДРЕСА_2 . Потерпілий ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_3 мав дозвіл на вхід до його подвір`я лише в той час, коли працював у нього. Тобто, станом на 13.08.2018, ОСОБА_3 у нього вже не працював та не мав права вільного входу на територію його домоволодіння. В той же час йому стало відомо, що обвинувачений ОСОБА_3 без його дозволу заходив до його подвір`я, розмовляв із робочими. Крім цього зі слів своєї матері ОСОБА_9 йому було відомо, що ОСОБА_3 періодично заглядає за їх огородження та цікавиться будинком. 13.08.2018 зранку на його будівництві по АДРЕСА_2 перебували працівники, від яких йому стало відомо, що у цей день приблизно з 10:00 години до 11:00 години до його подвір`я без запрошення зайшов ОСОБА_3 та приблизно о 14:30 годині пішов з нього. Потерпілий вважає що ОСОБА_3 саме в цей час з приміщення літньої кухні викрав його ноутбук, який надалі був повернутий ОСОБА_8 , який бачив, як ОСОБА_3 з сумкою, в якій перебував ноутбук, прямував до свого будинку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що ноутбук марки «Lenovo», яким заволодів ОСОБА_3 , раніше належав йому, однак через скрутне матеріальне становище він продав цей ноутбук потерпілому разом із сумкою до нього. 13.08.2018 він став свідком того, як ОСОБА_3 викрав ноутбук потерпілого. Зокрема, у вказаний день на подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 зайшов ОСОБА_3 , який до цього неодноразово приходив без запрошення, зайшов до літньої кухні та виніс сумку, в якій знаходився ноутбук. Він почав стежити за діями обвинуваченого, який пішов за місцем свого мешкання. Свідок почав гукати, аби ОСОБА_3 віддав ноутбук, але останній стверджував, що ноутбуку у нього не має, зайшовши до свого будинку. Далі ОСОБА_3 перекинув через паркан сумку, в якій знаходився ноутбук, про що він повідомив ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що у потерпілого ОСОБА_5 він працює нічним охоронцем його будинку по АДРЕСА_2 . 13.08.2018 він разом із іншими чоловіками знаходилися за вказаною адресою, де до них зайшов ОСОБА_11 , привітався. Свідок ОСОБА_10 вказав, що на вказаному подвір`ї розташована літня кухня, в якій потерпілий зберігає інструменти для будівлі. Однак про знаходження у вказаному приміщення ноутбуку йому відомо не відомо. Бачив, як обвинувачений заходив та виходив з літньої кухні.

Згідно протоколу огляду місця події від 13.08.2018 встановлено та оглянуто місце вчинення крадіжки територія домоволодіння по АДРЕСА_2 .

У відповідності до висновку експерта № 4455-18 від 19.09.2018 за наслідками проведення судово-товарознавчої експертизи, встановлено, що станом на 13.08.2018 ринкова вартість ноутбуку «Lenovo Z 585», модель 2015 року, становить 1920 гривень.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що вищевказані докази є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В той же час слід зазначити, що під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 , про що складений протокол із фото-таблицею до нього від 26.09.2018, встановлено, що ОСОБА_3 в присутності понятих показав, як він 13.08.2018 здійснив крадіжку ноутбуку з літньої кухні домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Допитані в судовому засіданні в якості свідків слідчий ОСОБА_12 , яка проводила вказану слідчу дію та поняті ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , кожний окремо, показали, що підозрюваний ОСОБА_3 добровільно, без тиску і примусу розповів про факт крадіжки ним 13.08.2018 з домоволодіння по АДРЕСА_2 ноутбуку, який належить потерпілому ОСОБА_5 , який він переніс до свого будинку.

Незважаючи на покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , суд не може визнати протокол проведення слідчого експерименту від 26.09.2018, як допустимий доказ у відповідності до ст. 86 КПК України, оскільки даний протокол не засвідчений підписом підозрюваного ОСОБА_3 , а згідно ч. 6 ст. 240 КПК України протокол проведення слідчого експерименту повинен відповідати вимогам КПК України, зокрема ч.ч. 4, 5, 6 ст. 104 цього Кодексу, відповідно до яких протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії, яким перед підписом надається можливість ознайомитися із текстом протоколу, надається право дати письмові пояснення щодо причин відмови від його підписання, що в даному випадку слідчим дотримано не було.

За таких обставин суд визнає протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_3 як недопустимий доказ.

При цьому, суд критично оцінює і покази обвинуваченого ОСОБА_3 , дані ним в судовому засіданні, в яких він заявив про свою непричетність до вчинення злочину, вказуючи на те, що він лише знайшов сумку з ноутбуком на вулиці, оскільки ці покази спростовані показами потерпілого ОСОБА_5 , відповідно до яких він зберігав сумку з ноутбуком в літній кухні та не надавав права ОСОБА_3 вільно заходити до його домоволодіння 13.08.2018. Покази ОСОБА_3 спростовані показами свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_3 13.08.2018 самовільно зайшов на територію домоволодіння потерпілого ОСОБА_5 без запрошення та заходив до літньої кухні. Покази обвинуваченого ОСОБА_3 спростовані показами свідка ОСОБА_7 , який заявив, що бачив, як ОСОБА_3 13.08.2018 прямував від хвіртки домоволодіння потерпілого з сумкою, в якій перебував ноутбук, до свого будинку, де на його вимогу повернув вказану сумку.

За таких обставин до показів обвинуваченого ОСОБА_3 , в яких він не визнає свою вину, суд відноситься критично, розцінюючи їх як обраний спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення. Оцінюючи ці покази в сукупності з іншими дослідженими в суді доказами про час, спосіб та обставини скоєння цього діяння, шляху проникнення та поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що такі покази обвинуваченого спрямовані лише на уникнення кримінальної відповідальності за скоєне і не можуть свідчити про будь-яке його щире каяття у вчиненому , про що він заявив в судових дебатах.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, суд також враховує і позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, вперше притягається до кримінальної відповідальності, неодружений, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризуються задовільно.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах строку для даного виду покарання, визначеного в санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
В той же час, враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність обставини, що обтяжують обвинуваченому покарання, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без реального відбування покарання, встановивши обвинуваченому на підставі ст. 75 КК України іспитовий строк з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.
Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Питання про відшкодування витрат на залучення експерта суд вирішує у відповідності до приписів ст.ст. 122, 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369, 371-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи, в сумі 286 (двісті вісімдесят шість) гривень.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1