Справа № 539/4487/18
Провадження № 1-кп/539/94/2019
ВИРОК
Іменем України
17 січня 2019 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Олександрівка, Лубенського району, Полтавської області, громадянки України, не заміжньої, офіційно не працюючої, з середньою освітою, такої, що має двох малолітніх дітей, стосовно яких позбавлена батьківських прав, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: - 24.02.2016 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.; - 02.06.2016 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В ніч з 15.08.2018 на 16.08.2018 близько 00 год. 10 хв. ОСОБА_6 , перебувала неподалік площі Ярмаркової в м. Лубни, де спільно відпочивала разом з ОСОБА_7 .
У ході відпочинку ОСОБА_6 побачила у ОСОБА_7 , мобільний телефон марки "Prestigio Muze D1", яким вирішила незаконно заволодіти.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, керуючись корисливими мотивами, з метою наживи, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, під приводом купівлі вказаного телефону попросила ОСОБА_7 передати їй мобільний телефон марки "Prestigio Muze D1", не маючи на меті його повертати власнику, на що ОСОБА_7 погодився та передав ОСОБА_6 мобільний телефон марки "Prestigio Muze D1".
В подальшому під приводом продажі мобільного телефону марки "Prestigio Muze D1", та передачі грошових коштів за вказаний телефон ОСОБА_6 та ОСОБА_7 направилися до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , де приблизно о 00 год. 30 хв. ОСОБА_6 попросила почекати ОСОБА_7 біля двору, а сама в цей час зайшла на територію двору за вищевказаною адресою та в подальшому вийшла через інший вхід разом з мобільним телефоном "Prestigio Muze D1", вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №1487 від 20.09.2018 складає 349,2 грн., та в подальшому розпорядилась ним за власним розсудом, а саме продала.
Завдана потерпілому матеріальна шкода відшкодована, шляхом повернення майна.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю, щиро покаялася та погодилася з висунутим відносно неї обвинуваченням та його правовою кваліфікацією. Пояснила, що в ніч з 15.08.2018 на 16.08.2018 року перебувала на площі Ярмарковій в м. Лубни де познайомилась з потерпілим. Побачивши у нього мобільний телефон Prestigio, попросила його подивитися, а потім повідомила, що має намір його придбати. Через деякий час вони разом з потерпілим прийшли до будинку, який розташований на вулиці 2-гі Плютенці, де вона попросила ОСОБА_8 залишитися у дворі, а вона попросить грошей на телефон у матері і віддасть їх йому. При цьому насправді у цьому будинку проживали її знайомі, а не матір. Добре знаючи подвір`я своїх знайомих, вона вийшла через другий вихід. Через деякий час вона зустріла свого знайомого і продала йому телефон за 200 грн.
Потерпілий в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, претензій до обвинуваченої не має, просив суворо не карати.
Виходячи з того, що обвинувачена винуватою себе визнала у повному обсязі за інкримінованим злочином, дала суду показання, які є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, за відсутності заперечень з боку учасників судового провадження, суд, переконавшись у правильному розумінні учасниками процесу змісту обставин справи та наслідків недослідження всіх доказів по справі, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та вважає достатнім обмежитися допитом обвинуваченої, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.
Суд констатує, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину доведена повною мірою, а її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненому повторно.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинуваченою вчинено злочин, який віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості, вона раніше судима за корисливі злочини, при цьому вчинила новий злочин з корисливих мотивів під час іспитового строку, за місцем проживання характеризується негативно, має двох дітей, відносно яких позбавлена батьківських прав, на обліках у лікаря-невролога, лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку в Лубенському обласному наркологічному диспансері з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів», згідно акту судово-психіатричного експерта обвинувачена в період, що відноситься до інкримінованого їй протиправного діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждала і не перебувала в стані тимчасового розладу психічної діяльності.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно зі ст. 66 КК України суд визнає її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
В обвинувальному акті обставиною, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вказано рецидив злочину.
Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.07.2010 р. №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК Україна як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
У даному випадку рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію.
Виходячи з вищевикладеного суд виключає із обставин, що обтяжують покарання, рецидив злочину.
Згідно досудової доповіді, існує високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_6 , тобто небезпека може виникати періодично в залежності від посилення впливу криміногенних факторів. Її виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства у тому числі для окремих осіб.
Наведені факти, на переконання суду, дають підстави для призначення обвинуваченій покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.06.2016 року за ч. 2 ст.186 КК України ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого її звільнено на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки.

Разом з тим на підставі ч.ч. 1,2 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, необхідно частково приєднати покарання призначене за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.06.2018 за ч. 2 ст.186 КК України, призначивши ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.

Таке покарання, на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання останньої, попередження з її боку здійснення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання.

З метою забезпечення кримінального провадження, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою. Приймаючи до уваги те, що обвинувачена скоїла новий злочин в період випробувального терміну та повинна відбувати покарання, що пов`язане з позбавленням волі, суд вважає, що ОСОБА_6 може переховуватися, намагатися уникнути покарання та продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, а тому інші заходи забезпечення кримінального провадження, окрім тримання під вартою, не можуть бути ефективними.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені витрати на проведення експертизи по кримінальному провадженню, слід стягнути з обвинуваченої відповідно ч.2 ст.124 КПК України.

Питання щодо речових доказів вирішити у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.06.2016 року і остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 змінити з домашнього арешту на утримання під вартою в Полтавському слідчому ізоляторі, взявши під варту негайно із зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 17 січня 2019 року.

Речові докази: гарантійний талон на мобільний телефон марки «Prestigio Muze D1» IMEI НОМЕР_1 , який приєднано до матеріалів справи - повернути власнику ОСОБА_7 ;

коробку від мобільного телефону марки «Prestigio Muze D1» та мобільний телефон "Prestigio Muze D1" IMEI НОМЕР_1 , які зберігається під зберігальною розпискою у потерпілого ОСОБА_7 , залишити у нього як йому належні.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 572 грн 00 коп. витрат на проведення судової експертизи.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негйно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокуророві,захиснику.

Суддя ОСОБА_1