У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , засудженої ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 щодо перевірки законності підстав утримання під вартою, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою, в порядку ст. 206 КПК України, щодо перевірки законності підстав її утримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор». В обгрунтування скарги зазначає, що вироком суду від 26.02.2018 року вона засуджена до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, строк відбуття якого сплив 21.12.2018 року, однак з-під варти її не звільнено. В зв`язку з цим просить негайно звільнити її з-під варти.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала, просить таку задовольнити, додатково пояснила, вона відкликала апеляційну скаргу на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2018 року.

Прокурор в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , ознайомившись із доводами скарги, дослідивши наявні в матеріалах скарги документи, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

За ч.2 ст. 206 КПК України, яка встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини визначено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

При цьому ч.3 ст.206 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Таким чином, звільнення особи з-під варти може бути здійснено слідчим суддею вже за результатами перевірки відомостей, які створили у нього обґрунтовану підозру, що особа позбавлена свободи за відсутності судового рішення, утримується під вартою незаконно.

Згідно наданої ДУ «Київський слідчий ізолятор» інформації, ОСОБА_3 утримується під вартою на підставі вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2018 року.

Так, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2018 року ОСОБА_3 , визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України 2 (два) роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення меншу суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком від 26.05.2016 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області більш суворим покаранням за цим вироком визначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, зараховано до покарання частково відбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.05.2016 року з 21.03.2016 року по 26.02.2018 рік.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок від 27.10.2015 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч.1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. постановлено виконувати самостійно.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року зараховано до покарання строк перебування ОСОБА_3 в місцях попереднього ув`язнення по даній справі з 21.03.2016 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з 21.06.2017 року по 26.02.2018 року зараховано до покарання строк перебування ОСОБА_3 в СІЗО з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено відраховувати з 21.03.2016 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_3 залишено в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України.

У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про застування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовлено.

Вказаний вирок оскаржений ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок суду оскарженим не був.

Як вбачається із супровідного листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 10.01.2019 року справа за обвинуваченням ОСОБА_3 за її апеляційної скаргою на вказаний вирок скеровується до Київського апеляційного суду.

Разом з тим, за поясненнями ОСОБА_3 апеляційна скарга на вирок суду від 26.02.2018 року нею відкликана.

Вказана інформація підтверджується також супровідними листами Київського апеляційного суду від 02.01.2019 року за № /0506/19 та від 27.12.2018 року за № 4053/0513/18.

Таким чином, строк відбуття ОСОБА_3 покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2018 року сплив.

Слідчим суддею не встановлено та ДУ «Київський слідчий ізолятор» не надано будь-якого іншого судового рішення, яке передбачало б утримання під вартою ОСОБА_3 .

З врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час жодних правових підстав для тримання засудженої ОСОБА_3 під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» не існує, а тому з урахуванням положень ч.3 ст.206 КПК України, остання підлягає негайному звільненню з-під варти.

Керуючись ст. 2, 7, 206, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:
скаргу ОСОБА_3 щодо перевірки законності підстав утримання під вартою задовольнити.

Негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджену вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, яка утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор», з-під варти в залі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 24 січня 2019 року о 13 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1