Номер провадження: 11-кп/813/457/19
Номер справи місцевого суду: 522/6410/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29.08.2018 року відносно:

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Виноградівка Тарутинського району Одеської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2013 р.н., офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
Звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Задоволено позови прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі КУ «Міська клінічна лікарня №1» до ОСОБА_7 та стягнуто з останнього витрати на відшкодування лікування потерпілої у розмірі 2000 грн., та ДУ «Інститут стоматології та щелепно-лицевої хірургії Національної академії медичних наук України» до ОСОБА_7 та стягнуто з останнього витрати на відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку із лікуванням потерпілої у розмірі 8279,85 грн.
Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , третя особа ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» та стягнено з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 у якості відшкодування моральної шкоди, завданої злочином 50000 (п`ятдесяти тисяч) грн.
В задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 щодо стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 26679,57 грн. відмовлено в повному обсязі.
Стягнуто з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 3083 грн.
Арешт майна обвинуваченого, зокрема автомобіля «TOYOTA HIACE», держ. знак НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2016 року, залишено в силі до виконання вироку в частині майнових стягнень.
Вирішено питання про долю речових доказів.
Відповідно до вироку суду 1-ї інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 26.09.2016 року приблизно об 11 годині 50 хв. у світлий час доби, він, керуючи власним технічно справним легковим вантажопасажирським автомобілем марки «TOYOTA HIACE», держ. знак НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі проїзної частини вул. Генуезька у м. Одесі, яка має дві смуги для руху транспортних засобів зустрічних напрямків, з боку пл. 10 Квітня в напрямку вул. Посмітного в Приморському районі м. Одеси, де, діючи з необережності, не був уважним щодо зміни дорожньої обстановки, не вжив належних і своєчасних заходів до зменшення швидкості свого руху до безпечної, аж до зупинки автомобіля, та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, в результаті чого скоїв наїзд лівою передньою частиною кузову керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_9 , заподіявши останній тілесні ушкодження, у вигляді: черепно-мозкову травму, в єдиний комплекс якої входять: перелом скуло-орбітального комплексу справа, перелом латеральної (зовнішньої) стінки правої гайморової пазухи, закритий перелом кісток носа, черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, садна та синці голови, закритий перелом 4-го ребра справа, які спричинені ударною дією тупих твердих предметів, якими були частини кузова легкового автомобіля та дорожнє покриття в умовах ДТП (зіткнення автомобіля та пішохода), та які спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погодився із визначенням суми стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., вказавши, що вона є непомірною для нього та його родини та зазначивши при цьому, що судом не було враховано, що значна частина перелічених потерпілою наслідків мають надумане джерело походження; всі витрати на лікування потерпілої були ним відшкодовані в повному обсязі та у добровільному порядку; ним потерпілій було запропонована додаткова компенсація у розмірі 20000 грн. та навіть надана готівкою сума у розмірі 5000 грн. в рахунок запропонованої суми; жодних змін в життєвому ритмі та соціальному житті потерпіла не зазнала, оскільки до ДТП не працювала, за професійною допомогою до психологів не зверталась, підтримку, в тому числі моральну, отримувала від рідних; на теперішній час він є безробітним, має на утриманні неповнолітню дитину та дитину-студента, непрацездатних батьків похилого віку.
Посилаючись на викладене, обвинувачений просить вирок суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити новий, яким відмовити потерпілій в задоволенні цивільного позову.
В своїй апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , не погоджуючись із вироком суду в частині вирішення цивільного позову, зазначив, що судом були неповно встановлені обставини, які мають значення для вирішення справи, зокрема, суд не врахував, що дочка потерпілої вимушена була перервати свій звичний спосіб життя в м. Владивосток Російської Федерації та надавати допомогу по догляду за своєю матір`ю; доведені процесуальні витрати на правову допомогу, відповідно до положень кримінального процесуального закону, підлягають відшкодуванню з обвинуваченого на користь потерпілого; суд не обґрунтував належним чином достатність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 50 000 грн..
Враховуючи вищевикладене, представник потерпілої просить скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення та відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілої повністю.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , просячи залишити її без задоволення, зазначає, що вимоги обвинуваченого є безпідставними та необґрунтованими, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла отримала значне погіршення стану здоров`я та перенесла сильний фізичний біль, зазнала значних моральних страждань, емоційного стресу та негативних змін у житті, пов`язаних із періодичним сильним болем в місцях пошкодження; завдана злочином шкода призвела до значного навантаження на сімейний бюджет потерпілої, тому передані обвинуваченим-відповідачем 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди не є спів розмірними тим витратам, які зазначала потерпіла внаслідок ушкоджень її здоров`ю.

В судове засідання суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 , представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 , представник ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» не з`явилися . При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до повідомлень ДП «Укрпошта», повідомлення про призначення провадження до апеляційного розгляду вони отримали в листопаді 2018 року, у зв`язку з чим колегія суддів вважає можливим розглянути провадження при даній явці.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити, заперечуючи, при цьому проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, прокурора, який вважає вирок суду 1-ої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також правильність призначення покарання останньому ніким не заперечується, а суд першої інстанції не досліджував докази у справі на підставі приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, тому колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Разом із тим, апеляційний суд вважає апеляційні скарги обвинуваченого та представника потерпілої щодо скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову безпідставними, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо встановленого розміру майнового та морального відшкодування, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Що стосується доводів представника потерпілої щодо відмови в задоволенні цивільного позову в частині майнової шкоди, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив потерпілій у відшкодуванні зазначених витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги представника ОСОБА_10 та нотаріальних послуг у розмірі 6110 грн., оскільки їх, згідно із вищенаведеними положеннями закону, повинна нести сама потерпіла.
Частина 1 статті 121 КПК України передбачає, що витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, - це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, найманням житла, виплатою добових (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також втрачений заробіток чи витрати у зв`язку із відривом від звичайних занять.
Із аналізу вищевказаної статті кримінального процесуального закону вбачається, що до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із прибуттям до місця судового провадження лише учасників провадження, зокрема, в даному випадку представника потерпілого.
Витрати доньки потерпілої ОСОБА_9 на придбання квитків для перельоту з Російської Федерації до м. Одеси в розмірі 20 569, 57 грн. задля надання допомоги матері в лікуванні та реабілітації не є процесуальними витратами в розумінні Глави 8 КПК України, оскільки донька потерпілої не має процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, тому відшкодуванню з боку обвинуваченого на користь потерпілої не підлягають, у зв`язку із чим колегія суддів в цьому аспекті повністю погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмови в задоволенні таких вимог.
Водночас, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди та вважає в цій частині твердження обвинуваченого та представника потерпілого, наведені в їх апеляційних скаргах, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, згідно із п. 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова ПВСУ), відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пункт 9 зазначеної вище Постанови ПВСУ встановлює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Як вбачається із мотивувальної частини вироку суду (а.с. 175), при частковому задоволенні позову потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого, суд навів відповідні мотиви прийнятого рішення, обґрунтував його належним чином та дотримався наведених вище положень закону. Так, при визначенні суми морального відшкодування суд прийняв до уваги, що внаслідок порушення вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_7 потерпілій було завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості; остання перенесла значний біль, пережила емоційний стрес, проходила амбулаторне та стаціонарне лікування та до теперішнього часу продовжує лікуватись.
Таким чином, апеляційний суд вважає голослівними твердження представника потерпілої про те, що суд не обґрунтував належним чином достатність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 50 000 грн..
Окрім того, колегія суддів приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він має на утриманні неповнолітню дитину 2013 р.н. (а.с. 141), на теперішній час не працевлаштований, повністю відшкодував всі витрати на лікування потерпілої та вважає такі твердження такими, що відповідають дійсності, однак, враховуючи завдану фізичному та психічному здоров`ю потерпілої шкоду та істотні зміни в її житті, пов`язані із заподіяною травмою, апеляційний суд наголошує на неможливості їх врахування як підстави для зменшення розміру морального відшкодування.
Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладені обставини у всій їх сукупності, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтованим та таким, що повністю відповідає вимогам закону, а розмір встановленого судом морального відшкодування у сумі 50 000 грн. на користь потерпілої достатнім та визначеним належним чином, на підставі об`єктивної, всебічної та повної оцінки всіх обставин заподіяння шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, у зв`язку із чим апеляційний суд не знаходить підстав для зміни розміру такого відшкодування, а також задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та представника потерпілого та скасування законного й обґрунтованого вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 121, 128, 370, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29.08.2018 року яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4