Номер провадження 11-сс/816/25/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Клопотання слідчого, прокурора, сторони кримінального провадження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/17568/18 за апеляційною скаргою представника власника майна ТОВ «Майя-2017» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 26 листопада 2018 року, якою накладено арешт на майно,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна ТОВ «Майя-2017» ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді, оскільки вона постановлена з порушенням встановленого ч.6 ст.173 КПК строку, клопотання слідчого про арешт майна має виправлення і у матеріалах провадження відсутні будь-які докази вчинення злочину за участю ТОВ «Майя-2017». Крім того, матеріали клопотання не містять даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння ТОВ «Майя-2017» належним йому майном, а арешт цього майна наносить великі матеріальні збитки товариству і ставить під загрозу його існування.

09.11.2018 до Ковпаківського районного суду м. Сум з клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором Сумської місцевої прокуратури, звернувся слідчий Сумського ВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що власники магазинів «Мир кожи и меха» та «Ramses» по вул. Харківській, буд 4 в м. Суми при продажу виробів з хутра заволодівають грошовими коштами покупців шляхом їх обману щодо матеріалів, з яких виготовлені ці вироби.

09.10.2018 до ЄРДР за № 0000336 внесені відомості про злочин, передбачений ч.1 ст.190 КК, а 08.11.2018 в ході обшуку в приміщенні по АДРЕСА_1 виявлені та вилучені 46 виробів з хутра.

Зважаючи на те, що вилучені речі є предметом злочину і їх необхідно зберегти для проведення експертиз, то слідчий Сумського ВП ГУНП в Сумській області просив накласти на них арешт.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 26.11.2018 на зазначене у клопотанні слідчого майно накладено арешт. Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що під час розгляду клопотання доведено існування розумних підозр вважати, що вилучене майно є доказом злочину та є можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи представника власника майна ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги і скасування арешту майна, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга представника власника майна підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.3 ст.170 КПК, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст.98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Розглянувши клопотання слідчого та наклавши арешт на майно, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що слідчим доведено існування сукупність підстав та розумних підозр вважати, що зазначене у його клопотанні майно є доказом злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК.

Однак такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, належним чином не вмотивовані та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки при арешті майна не було враховано їх значення для кримінального провадження та ступінь втручання в господарську діяльність власника майна ТОВ «Майя-2017».

Зокрема, при вирішенні зазначеного вище питання слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.170-173 КПК, не достатньо з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно юридичної особи, а саме правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Як вбачається з наявних матеріалів кримінального провадження слідчим Сумського ВП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке були внесені до ЄРДР за № 0000336 від 08.10.2018 за ч.1 ст.190 КК за фактом заволодіння грошовими коштам покупців власниками магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які розташовані в АДРЕСА_2 , шляхом обману щодо матеріалу, з якого виготовлені вироби, при продажу виробів з хутра.

В рамках даного кримінального провадження органами досудового розслідування 08.11.2018 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 (приміщення, що використовувалось ТОВ «Майя-2017» для пошиття виробів з хутра), на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 07.11.2018 з метою відшукування дозвільної документації щодо діяльності магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », блокнотів, знарядь вчинення злочину, документів, які використовуються для зайняття законною господарською діяльністю, значних сум грошових коштів, щодо яких відсутні документи, що підтверджують законність джерел походження, а також інших речей, які могли зберегти сліди вчинення кримінального правопорушення, використовуються для здійснення злочинної діяльності та можуть бути використані як докази у кримінальному проваджені.

Постановою органу досудового розслідування від 08.11.2018 зазначене в клопотанні слідчого майно визнано речовими доказами у вказаному вище кримінальному провадженні № 0000336.

Одним із способів отримання доказової інформації у кримінальному процесі є обшук, порядок на проведення якого регламентований ст.ст.234-236 КПК, згідно яких вказаний обшук це слідча (розшукова) дія, що полягає в примусовому обстеженні приміщення, місцевості й окремих осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення злочину, відшукання знаряддя злочину або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно ч.5 ст.236 КПК обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку, яка була визначена ухвалою слідчого судді від 07.11.2018.

Слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на майно з метою збереження його як речового доказу, не вмотивував, які саме обставини, що підлягають встановленню під час кримінального провадження, можуть довести вилучені з місця виготовлення хутрові вироби та напівфабрикати.

Разом з тим, з матеріалів клопотання слідчого вбачається, що відомості про вчинення злочину внесені до ЄРДР тільки на 15 день після отримання заяви про вчинення злочину. При цьому, із заяви про вчинення злочину ОСОБА_10 від 25.09.2018 (а.к.п.4) не вбачається спроби будь-якої особи заволодіти саме його грошовими коштами. Також в матеріалах клопотання відсутні відомості про наявність будь-яких потерпілих у кримінальному провадженні, що є необхідною умовою для кваліфікації дій за ч.1 ст.190 КК.

Незважаючи на тривалий час розслідування вказаного вище кримінального провадження, жодній особі не повідомлено про підозру та не призначена експертиза, необхідність якої слідчий обґрунтовував своє клопотання, що свідчить про відсутність фактичних даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння ТОВ «Майя-2017» належним йому майном.

Крім того, а ні з клопотання слідчого, а ні з ухвали слідчого судді, не можливо зробити висновку про доказове значення виробів, вилучених з місця їх виготовлення, за відсутності даних про умови та навіть місце їх майбутньої реалізації.

Постановляючи ухвалу про арешт 46 виробів з хутра, слідчий суддя не дотримався вимог ч.2 і ч.4 ст.173 КПК, не врахував можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, а також того, що суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, та не встановивши можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, не законно наклав арешт на значну частину оборотних активів ТОВ «Майя-2017», що суттєво ускладнило його підприємницьку (господарську) діяльність.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і усталену прецедентну практику ЄСПЛ на предмет відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Протокол і Конвенція), згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, хоча втручання держави в право володіння майном у даному кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, й здійснено на підставі кримінального процесуального закону, однак без достатніх на те підстав та у спосіб, що суттєво обмежує правомірну підприємницьку (господарську) діяльність товариства, а тому таке втручання не є виправданим, так як воно хоча і було здійснене з метою задоволення «суспільного інтересу» (перевірки заяви про вчинення злочину), але за відсутності об`єктивної необхідності в цьому.

Крім того, втручання у право власності було здійснено слідчим суддею без дотриманням принципу «пропорційності» «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами підприємства (власника майна ТОВ «Майя-2017»), яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Оцінюючи пропорційність, враховуючи відсутність зв`язку виготовленої продукції, вилученої під час обшуку в приміщенні по вул. Роменській, буд. 79, к. 1 в м. Суми та діями продавців хутра по вул. Харківській, буд 4 в м. Суми, кількість вилучених речей, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт її майна у встановлений спосіб, цілком можливо, а застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно майна є занадто надмірними і більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Таким чином, не дотримавшись вимог ст.ст.131, 132, 170-173 КПК, не з`ясувавши і не дослідивши в достатньому обсязі всіх тих обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно особи, слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого ухвала про арешт майна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга представника власника майна задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне після скасування ухвали слідчого судді постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в задоволенні його клопотання про арешт майна.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 26 листопада 2018 року, якою накладено арешт на майно скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 про арешт майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4