ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/1778/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1 ,
Провадження №11-кп/818/473/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
Іменем України

12 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12.04.2018р. відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволені клопотання засудженому ОСОБА_7 про його умовно дострокове звільнення.

Приймаючи вищевказане рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_7 відбуваючи покарання своєю поведінкою та ставленням до праці, не довів свого виправлення, а тому відсутні і підстави для застосування до нього вимог ст. 81 КК України.

Засуджений у поданій апеляційній скарзі, не погоджується з висновком суду, а тому просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав рішення районного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ст.81 КК України встановлює умови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.17 оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_7 , відбуває покарання згідно ухвали Ізюмського міського районного суду Харківської області від 21.01.2015р. якою засуджений 27.01.2014р. Ізюмським міським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки направлений для відбування призначеного покарання

Початок строку відбування покарання рахується з 10.03.2015р..

Під час тримання ОСОБА_7 у ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100)» характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений адміністрацією установи три рази.

Адміністрація установи дійшла висновку, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання довів своє виправлення, і до нього доцільно застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Разом з цим, суд першої інстанції виходячи з матеріалів провадження та особової справи ОСОБА_7 констатував, що той за період відбування покарання - три роки - має лише три заохочення, стягнень не має, за три роки відпрацював лише вісім місяців.

При цьому ОСОБА_7 має дві судимості, засуджувався за вчинення тяжких корисливих злочинів, проти громадського порядку та моральності, знову вчинив тяжкий корисливий злочин, умовно-достроково звільнявся на невідбуту частину покарання і знову вчинив злочин. Також, ОСОБА_7 вчинив новий злочин в період іспитового строку, коли суд звільнив його від відбування покарання з випробуванням, тобто не виправдав довіри суду.

Наведені факти, на думку першої інстанції свідчать про небажання засудженого ставати на шлях перевиховання та виправлення та про неефективність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для виправлення цього засудженого.

З огляду на вище приведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду відповідає фактичним обставинам кримінального провадження оскільки висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а наведені засудженим обставини враховані судом при ухваленні рішення.

Аргументація засудженого, що він не вчиняв під час іспитового строку нового злочину, а не виконав вимоги під час іспитового строку не спростовують в цілому висновок суду щодо характеристики ОСОБА_7 .

Звідси, оскільки судом при постановленні ухвали не допущене порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства то апеляція засудженого не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12.04.2018р. відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає

Головуючий

Судді