Справа № 1-16/2005
Провадження № 11/4808/2/18
Категорія ч.4 ст.296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2005 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого, громадянина України,

засуджено за ч.2 ст.296 КК України до двох років позбавлення волі; за ч.4 ст. 296 КК України до трьох років позбавлення волі; за ч.1 ст. 101 КК України ( в редакції 1960 року) до двох років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_8 визначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим і остаточно призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

За ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_8 виправдано.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишено взяття під варту, який визначений постановою Галицького районного суду від 03 листопада 2004 року і строк відбування покарання рахувати з часу його розшуку та затримання, зарахувавши в строк відбування покарання термін знаходження його під вартою з 17 листопада 2003 року по 12 травня 2004 року, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь виготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а також разом із засудженим ОСОБА_9 групою осіб, вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Крім того, ОСОБА_8 вчинив умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Злочини підсудний ОСОБА_8 вчинив при слідуючих обставинах:

22 липня 2001 року близько 4 год. на Майдані Різдва в м. Галичі, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час суперечки, що виникла між його братом ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з хуліганських спонукань підбіг до останнього і ножем-відкривачкою, якого мав при собі, наніс ОСОБА_11 колото-різані рани живота і стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_8 тим же ножем спричинив різані рани грудної клітки та плеча ОСОБА_12 та проникаюче ножове поранення грудної клітки та лівої ягоди ця потерпілому ОСОБА_13 , які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Крім цього, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 16 листопада 2003 року в с.Задністрянськ Галицького району по вул.В.Стуса грубо порушили громадський порядок та з особливою зухвалістю з хуліганських спонукань стали стукати у двері та вікно будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_14 . Коли останній відчинив двері, підсудний із ОСОБА_9 зайшли в коридор будинку, де ОСОБА_8 наніс Стародубу удар кулаком у голову, а ОСОБА_9 став наносити удари ногами в область грудної клітки, спричинивши цим потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому 8-го ребра зліва, що відносяться до середнього ступеня тяжкості та кулаком у переднісся, що спричинило перелом кісток носа без порушення носового дихання і які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляції засуджений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Галицького районного суду від 29 червня 2005 року, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд, оскільки при постановленні вироку судом першої інстанції було істотно порушено вимоги кримінально-процесуального закону, які перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що вирок суду від 29.06.2005 року що нього винесено неправомірно, без законних на те підстав, без його участі, що порушує його право на захист та суперечить ст.262 КПК України (в редакції 1960 року).

Зокрема, зазначає, що ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.08.2004 року було скасовано вирок Галицького районного суду від 12.05.2004 року відносно нього, а справу направлено на новий судовий розгляд у це же суд в іншому складі суду. І з часу винесення вказаної ухвали йому жодної повістки на адресу його постійного місця проживання не надходило, жодної інформації про те, що відносно нього розглядається кримінальна справа у Галицькому районному суді він не знав. Згодом він переїхав у Тернопільську область, оскільки там знайшов тимчасову роботу, але час від часу періодично, приїжджав у Галич, де вільно пересувався, відвідував магазини, відпочинкові заклади, однак жодного разу його ніхто не повідомляв про будь-які справи відносно нього. Вважає висновки суду, викладені у вироку про те, що він на той час перебував за межами України та ухилявся від явки до суду, неправдивими, оскільки у матеріалах даної справи немає жодних належних доказів того, що його належним чином суд повідомляв про розгляд кримінальної справи відносно нього, а також відсутні будь-які дані з прикордонних служб щодо перетину ним кордону. Стверджує, що на момент проголошення вироку суду перебував у місті Галичі, однак жодних повідомлень про розгляд щодо нього кримінальної справи не отримував і взагалі про такий факт йому нічого не було відомо. Про існування вироку щодо нього він дізнався випадково при розмові з братом у кінці січня 2018 року. Зазначає, що вирок суду йому не надсилався і не вручався. Зі змістом вироку він ознайомився 22 лютого 2018 року, після того як його адвокат отримав цей вирок.

Вказує, що у відповідності до ст.370 ч.ч.3,6 КПК України (в редакції 1960 року) вирок (постанову) в усякому разі належить скасувати, якщо порушено право обвинуваченого на захист, а також справу розглянуто у відсутності підсудного, за винятком випадку, передбаченого частиною другою ст.262 цього Кодексу.

Засуджений ОСОБА_8 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоч неодноразово своєчасно повідомлявся про дату та час судового засідання. Клопотань про відкладення слухання справи не надходило. Відповідно до вимог ст. 362 КПК України (в редакції 1960 р.) неявка учасників процесу в засідання суду апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора та захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України (1960 року) істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову. При цьому, відповідно до вимог п.п. 3, 6 ч. 2 ст. 370 КПК України (1960 року), вирок (постанову) в усякому разі належить скасувати, якщо порушено право обвинуваченого на захист та справу розглянуто у відсутності підсудного, за винятком випадку, передбаченого частиною другою статті 262 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право підсудного на захист.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вироком Галицького районного суду від 12 травня 2004 року ОСОБА_8 засуджено за ст.296 ч.2, 4 КК України, ст.101, ч.1 КК України (редакція 1960р.), який ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2004 року було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в цей же суд в іншому складі суду. Інтереси підсудного ОСОБА_8 в суді першої інстанції представляли адвокати ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в суді апеляційної інстанції - адвокат ОСОБА_16 . Разом з тим, суд першої інстанції розглянув кримінальну справу без участі захисника адвоката ОСОБА_16 , чим істотно порушив право підсудного ОСОБА_8 на захист.

Крім того, частиною 2 ст. 262 КПК України (1960 року) передбачено, що розгляд справи при відсутності підсудного допускається лише у виняткових випадках: 1) коли підсудний перебуває за межами України і ухиляється від явки до суду; 2) коли справу про злочин, за який не може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, підсудний просить розглянути у його відсутності. Проте суд має право і в цьому разі визнати явку підсудного обов`язковою.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що Галицький районний суд розглянув кримінальну справу у відсутності підсудного ОСОБА_8 , посилаючись на те, що ОСОБА_8 , ухиляючись від суду, на початку осені 2004 року виїхав за межі України і в даний час знаходиться за кордоном, наймовірніше в Англії. З вироку суду вбачається, що вказаний факт стверджується письмовими поясненнями його молодшого брата ОСОБА_17 , товариша ОСОБА_18 , дядька ОСОБА_19 , рапортами працівників міліції, довідкою про наявність в підсудного паспорта для виїзду за кордон.

Разом з тим, з аналізу ч. 2 ст. 262 КПК України (1960 року) вбачається, що факт перебування підсудного за межами України має бути підтверджений офіційно: повідомленнями правоохоронних органів чи дипломатичного представництва України у тій державі, де перебуває підсудний. Сам по собі цей факт не дає права суду розглядати справу у відсутності підсудного: для вирішення цього питання суд повинен мати достовірні дані про те, що підсудний знає про місце і час розгляду справи і не бажає з`являтися до суду, тобто ухиляється від судового процесу. Не може бути розглянуто справу у відсутності підсудного і тоді, коли суд не вичерпав можливості забезпечити явку підсудного, який перебуває за межами України. Зокрема, якщо підсудний перебуває в державі, з якою існує угода про правову допомогу в кримінальних справах, суд повинен вжити заходів до забезпечення явки підсудного в порядку, передбаченому угодою, відклавши розгляд справи на час вирішення питання про видачу підсудного.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи і винесенні вироку допустив істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування вироку, які перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і постановити обґрунтований і справедливий вирок, тому апеляція засудженого ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2005 року щодо ОСОБА_8 , на підставі вимог ст.ст.367, 370 КПК України - скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, в той же суд в іншому складі суддів.

Керуючись ст. ст.365, 366, 367, 370, 379 КПК України 1960 року, п. 15 розділу ХI «Перехідних положень» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляцію засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2005 року щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальну справу направити в той же суд на новий судовий розгляд іншим складом суду.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5