Справа № 161/4062/19 Провадження №11-сс/802/224/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
слідчої - ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2019 року про відмову в накладенні арешту на майно (ЄРДР № 0000036),
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, яке належало підозрюваній ОСОБА_9 та власником якого є ОСОБА_10 , а саме на земельну ділянку площею 0,250 га. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000036, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.209 КК України.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що вказана в клопотанні земельна ділянка придбана ОСОБА_9 14 липня 2005 року, однак відповідно до витягу з Єдиного реєстру нерухомого майна, з 2017 року право власності на дану земельну ділянку перереєстровано на ОСОБА_10 , який є чоловіком підозрюваної. Також зазначає, що відповідно до ч.4 ст.190, ч.3 ст.209 КК України, безальтернативною мірою покарання передбачено конфіскація майна. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, адвоката ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1 - 4 частини першої статті 96-2 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні рішення вказаних вимог закону дотримано.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, слідчий суддя врахував всі обставини провадження та правильно відмовив у накладенні арешту на майно, яке не належить підозрюваній ОСОБА_9 .

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000036, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2013 року щодо ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.3 ст.209 КК України.
Так, з матеріалів судового провадження, зокрема інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що земельна ділянка площею 0,250 га., з кадастровим номером :01:030:0001, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_10 (а.с.39).

При цьому, прокурором не доведено, що вказане майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1 - 4 частини першої статті 96-2 КК України.

Оцінюючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст.170 КПК України, для накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,250 га., з кадастровим номером :01:030:0001, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_10 .

Враховуючи наведене, підстав для скасування судового рішення з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не знаходить.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2019 року про відмову в накладенні арешту на майно без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: