Дата документу Справа № 330/449/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/449/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/518/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 14 травня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області, громадянин України, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 20 жовтня 1999 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 31 липня 2001 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 22 дні;

2) 10 червня 2003 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 296, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 10 квітня 2006 року по відбуттю строку покарання;

3) 23 червня 2010 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним з іспитовим строком 3 роки;

4) 23 грудня 2010 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі;

5) 11 червня 2012 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 194-1, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі;

6) 20 березня 2013 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 194-1, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі;

7) 10 червня 2013 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років 4 місяців позбавлення волі. Звільнений 26 червня 2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 2 дні;

8) 8 червня 2016 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

9) 26 січня 2017 року Якимівським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 124 КК України до покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року більш суворим за цим вироком, призначено остаточне покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 6 грудня 2016 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 6 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Зараховано у строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області, громадянин України, непрацюючий, маючий середню спеціальну освіту, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 23 жовтня 2006 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2008 року скасовано звільнення від відбування покарання та направлено в місця позбавлення волі для відбування призначеного покарання;
2) 27 травня 2008 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 122, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 5 місяців позбавлення волі. Звільнений 15 липня 2011 року по відбуттю строку покарання;
3) 11 листопада 2013 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ст. 395, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
4) 8 червня 2016 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
5) 26 січня 2017 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 2 роки постановлено виконувати самостійно.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 7 грудня 2016 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 7 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду в розмірі 5613 грн. 60 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

24 серпня 2015 року, приблизно о 21 годині ОСОБА_7 , діючи умисно з метою викрадення чужого майна, прийшов до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу через незакриту калитку огорожі потрапив на територію вказаного домоволодіння, після чого за допомогою викрутки віджав віконне скло та проник в середину будинку, звідки таємно, повторно викрав комп`ютер вартістю 7600 гривень та гроші в сумі 8000 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 9 лютого 2016 року, приблизно о 10 годині ОСОБА_7 , діючи умисно з метою викрадення чужого майна, прийшов до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через огорожу, та потрапив на територію вказаного домоволодіння, після чого за допомогою викрутки віджав віконне скло та проник в середину будинку, звідки таємно, повторно викрав планшет вартістю 5500 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 16 квітня 2016 року, приблизно о 2 годині ОСОБА_7 , діючи умисно з метою викрадення чужого майна, прийшов до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу проник на територію вказаного домоволодіння, звідки таємно, повторно викрав чотири секції металевого вартістю 200 гривень за кожну секцію, чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 800 гривень.
Крім того, 28 квітня 2016 року, приблизно о 1 год. 30 хв. ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, прийшов на ділянку місцевості, яка розташована на перехресті доріг вулиці Паркова (Свердлова) та вулиці Жовтнева в смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав одну кришку люка вартістю 405 гривень, спричинивши ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 28 квітня 2016 року, приблизно о 2 год. 30 хв., ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, прийшов на ділянку місцевості, яка розташована навпроти будинку АДРЕСА_5 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав одну кришку люка вартістю 405 гривень, спричинивши ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 21 серпня 2016 року, приблизно о 6 годині ОСОБА_7 , діючи умисно з метою викрадення чужого майна, прийшов до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через відкриті ворота проник на територію вказаного домоволодіння, та з криши автомобіля таємно, повторно викрав мобільний телефон вартістю 3400 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 25 листопада 2016 року, приблизно о 4 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, прийшов на ділянку місцевості, яка розташована біля автодороги «Харків-Сімферополь», неподалік територіального знаку Якимівського району Запорізької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою штикової лопати викопав траншею, з якої демонтував та таємно, повторно викрав 10 метрів кабелю на загальну суму 400 грн. 30 коп., спричинивши ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 26 листопада 2016 року, приблизно о 5 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, прийшов на ділянку місцевості, яка розташована біля автодороги «Харків-Сімферополь», неподалік територіального знаку Якимівського району Запорізької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою штикової лопати викопав траншею, з якої демонтував та таємно, повторно викрав 10 метрів кабелю на загальну суму 400 грн. 30 коп., спричинивши ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 27 листопада 2016 року, приблизно о 5 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, прийшов на ділянку місцевості, яка розташована біля автодороги «Харків-Сімферополь», неподалік територіального знаку Якимівського району Запорізької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою штикової лопати викопав траншею, з якої демонтував та таємно, повторно викрав 15 метрів кабелю на загальну суму 600 грн. 45 коп., спричинивши ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 28 листопада 2016 року, приблизно о 5 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, прийшов на ділянку місцевості, яка розташована біля автодороги «Харків-Сімферополь», неподалік територіального знаку Якимівського району Запорізької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою штикової лопати викопав траншею, з якої демонтував та таємно, повторно викрав 15 метрів кабелю на загальну суму 600 грн. 45 коп., спричинивши ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 29 листопада 2016 року, приблизно о 6 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, прийшов на ділянку місцевості, яка розташована біля автодороги «Харків-Сімферополь», неподалік територіального знаку Якимівського району Запорізької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою штикової лопати викопав траншею, з якої демонтував та таємно, повторно викрав 10 метрів кабелю на загальну суму 400 грн. 30 коп., спричинивши ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 30 листопада 2016 року, приблизно о 6 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, прийшов на ділянку місцевості, яка розташована біля автодороги «Харків-Сімферополь», неподалік територіального знаку Якимівського району Запорізької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою штикової лопати викопав траншею, з якої демонтував та таємно, повторно викрав 10 метрів кабелю на загальну суму 400 грн. 30 коп., спричинивши ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 1 грудня 2016 року, приблизно о 5 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, прийшов на ділянку місцевості, яка розташована біля автодороги «Харків-Сімферополь», неподалік територіального знаку Якимівського району Запорізької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою штикової лопати викопав траншею, з якої демонтував та таємно, повторно викрав 10 метрів кабелю на загальну суму 400 грн. 30 коп., спричинивши ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 2 грудня 2016 року, приблизно о 5 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, прийшов на ділянку місцевості, яка розташована біля автодороги «Харків-Сімферополь», неподалік територіального знаку Якимівського району Запорізької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою штикової лопати викопав траншею, з якої демонтував та таємно, повторно викрав 10 метрів кабелю на загальну суму 400 грн. 30 коп., спричинивши ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 3 грудня 2016 року, приблизно о 6 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, прийшов на ділянку місцевості, яка розташована біля автодороги «Харків-Сімферополь», неподалік територіального знаку Якимівського району Запорізької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою штикової лопати викопав траншею, з якої демонтував та таємно, повторно викрав 15 метрів кабелю на загальну суму 600 грн. 45 коп., спричинивши ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 4 грудня 2016 року, приблизно о 6 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою викрадення чужого майна, прийшов на ділянку місцевості, яка розташована біля автодороги «Харків-Сімферополь», неподалік територіального знаку Якимівського району Запорізької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою штикової лопати викопав траншею, з якої демонтував та таємно, повторно викрав 15 метрів кабелю на загальну суму 600 грн. 45 коп., спричинивши ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.

Також вказаним вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України за наступних обставин.

6 грудня 2016 року приблизно о 13 год. 50 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, за попередньою змовою в групі, вважаючи, що в квартирі АДРЕСА_6 за місцем мешкання ОСОБА_15 і ОСОБА_16 можуть знаходитись матеріальні цінності, керуючись злочинним наміром і корисливим мотивом, спрямованими на незаконне заволодіння майном ОСОБА_15 і ОСОБА_16 із застосуванням до потерпілих насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, прийшли на перший поверх четвертого під`їзду багатоквартирного будинку АДРЕСА_7 , звідки через незачинені двері шляхом вільного доступу проникли до квартири АДРЕСА_1 , де з погрозою застосування до потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, яка потерпілими була розцінена як реальна загроза їх життю і здоров`ю, а також застосовуючи до потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 насильство, небезпечне для їх життя та здоров`я, яке виразилося в нанесенні обвинуваченим ОСОБА_7 декількох ударів кийком та руками по тулубу, обом верхнім кінцівкам та лівій нижній кінцівці ОСОБА_15 , чим потерпілому було спричинено крововиливи у м`які тканини тулубу, синці на обох верхніх кінцівках, садна на обох верхніх і лівій нижній кінцівці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, та не менше 6 ударів руками та кийком в лобну область голови, праву і ліву скроневі області, праву скуло-щічну область, область кута нижньої щелепи зліва і область тіла нижньої щелепи справа ОСОБА_15 , чим йому було спричинено внутрішньочерепну травму, яка виразилась крововиливами під м`які мозкові оболонки на конвекситальній поверхні лівої лобної долі, на передній і задній поверхнях обох півкуль мозочка, травматичною гематомою у товщі лівої лобної долі, крововиливами у м`які тканини, синцями на голові, крововиливом на слизовій оболонці роту, яка за ознаками небезпеки для життя кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, та нанесенні ОСОБА_8 декількох ударів по шиї, тулубу та обох верхніх кінцівках ОСОБА_16 , чим потерпілій було спричинено крововиливи у м`які тканини шиї і тулубу, синці на шиї і обох верхніх кінцівках, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, і у прямому причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають, і не менше 8 ударів руками в лобну область голови, область носу, праву і ліву верхньощелепні області, область підборіддя, область кута нижньої щелепи зліва і справа, чим їй було спричинено внутрішньочерепну травму, яка виразилась крововиливом під тверду мозкову оболонку в області конвекситальної поверхні обох потиличних часток головного мозку, крововиливами під м`які мозкові оболонки на конвекситальній поверхні правої тім`яно-скронево-потиличної області, з переходом на внутрішню поверхню лівої тім`яно-потиличної області, на задній поверхні обох півкуль мозочка, відкритим переломом лівої носової кістки, крововиливами у м`які тканини, ранами, синцями і саднами на голові, крововиливами на слизовій оболонці нижньої губи і обох щічних областей, яка за ознакою небезпеки для життя кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, таким чином подавивши волю потерпілих до вчинення спротиву, здійснили розбійний напад, в ході якого, отримавши від потерпілої ОСОБА_16 інформацію про місцезнаходження грошей і прикрас, заволоділи належними потерпілим ОСОБА_15 і ОСОБА_16 грошовими коштами в сумі 1800 гривень, срібним перснем вартістю 480 гривень, срібним хрестиком вартістю 500 гривень, золотим ланцюжком вартістю 1000 гривень, які належали ОСОБА_16 , і з викраденим зникли з місця події, чим спричини потерпілим ОСОБА_15 і ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 3780 гривень.

Крім того, 6 грудня 2016 року приблизно о 13 год. 50 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою в групі, з метою вчинення розбійного нападу на ОСОБА_15 і ОСОБА_16 проникли до квартири АДРЕСА_6 , де вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , в ході якого ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, з метою спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_15 , але в той же час не передбачаючи можливості настання в результаті своїх дій суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_15 , хоча в обстановці, що склалася, повинен був і міг їх передбачити, наніс декілька ударів кийком та руками по тулубу, обом верхнім кінцівкам та лівій нижній кінцівці ОСОБА_15 , чим спричинив потерпілому крововиливи у м`які тканини тулубу, синці на обох верхніх кінцівках, садна на обох верхніх і лівій нижній кінцівці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_15 не перебувають, та не менше 6 ударних травматичних впливів руками та кийком в лобну область голови, праву і ліву скроневі області, праву скуло-щічну область, область кута нижньої щелепи зліва і область тіла нижньої щелепи справа ОСОБА_15 , чим йому було спричинено внутрішньочерепну травму, яка виразилась крововиливами під м`які мозкові оболонки на конвекситальній поверхні лівої лобної долі, на передній і задній поверхнях обох півкуль мозочка, травматичною гематомою у товщі лівої лобної долі, крововиливами у м`які тканини, синцями на голові, крововиливом на слизовій оболонці роту, яка кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, і від якої 23 грудня 2016 року о 1 годині у приміщенні Якимівської Центральної районної лікарні настала смерть потерпілого ОСОБА_15 .

Крім того, 6 грудня 2016 року приблизно о 13 год. 50 хв., ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою і в групі з ОСОБА_7 , з метою вчинення розбійного нападу на ОСОБА_15 і ОСОБА_16 проникли до квартири АДРЕСА_6 , де вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , в ході якого ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, з метою спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_16 , але в той же час не передбачаючи можливості настання в результаті своїх дій суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_16 , хоча в обстановці, що склалася, повинен був і міг їх передбачити, наніс потерпілій ОСОБА_16 декілька ударів руками по шиї, тулубу та обох верхніх кінцівках ОСОБА_16 , чим потерпілій було спричинено крововиливи у м`які тканини шиї і тулубу, синці на шиї і обох верхніх кінцівках, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, і у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої ОСОБА_16 не перебувають, і не менше 8 ударів руками в лобну область голови, область носу, праву і ліву верхньощелепні області, область підборіддя, область кута нижньої щелепи зліва і справа, чим їй було спричинено внутрішньочерепну травму, яка виразилась крововиливом під тверду мозкову оболонку в області конвекситальної поверхні обох потиличних часток головного мозку, крововиливами під м`які мозкові оболонки на конвекситальній поверхні правої тім`яно-скронево-потиличної області, з переходом на внутрішню поверхню лівої тім`яно-потиличної області, на задній поверхні обох півкуль мозочка, відкритим переломом лівої носової кістки, крововиливами у м`які тканини, ранами, синцями і саднами на голові, крововиливами на слизовій оболонці нижньої губи і обох щічних областей, яка за ознакою небезпеки для життя кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, від якого 11 грудня 2016 року о 12 год. 15 хв. у приміщенні Якимівської центральної районної лікарні настала смерть потерпілої ОСОБА_16 .

В апеляційній скарзі (з доповненням) обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок у зв`язку з його незаконністю скасувати частково та закрити кримінальне провадження відносно нього.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомляв, що це саме він бив потерпілих, і на ОСОБА_8 , як на особу, яка також наносила тілесні ушкодження потерпілим та заволоділа їх майном, ОСОБА_7 жодним чином не вказував.

Також зазначає, що суд першої інстанції повинен був критично віднестись до показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з приводу того, що в лікарні потерпіла ОСОБА_16 нібито казала їм, що її побив ОСОБА_8 , оскільки потерпіла була доставлена до лікарні в тяжкому стані і не могла надати нормальні показання та адекватно оцінити вчинене щодо неї та її співмешканця, до того ж, ОСОБА_8 дійсно заходив до квартири потерпілих щоб забрати ОСОБА_7 , і таке короткочасне перебування у квартирі могло бути сприйняте потерпілою як вчинення саме ним нападу на неї.

Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги надані 6 грудня 2018 року показання самої потерпілої ОСОБА_16 , оскільки вона під час допиту перебувала у безпорадному стані і не могла дати такі показання, і факт перебування потерпілої у безпорадному стані повністю підтверджується наявною тяжкою травмою голови, яка потягла за собою неадекватне сприйняття обставин вчинення щодо неї злочину, до того ж, вказаний допит проводився без дозволу головного лікаря.

До того ж, допит потерпілої слідчим суддею на стадії досудового розслідування чи особисто судом в ході судового слідства не проводився, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону в частині дослідження доказів.

Звертає увагу на те, що свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 в судовому засіданні показали, що потерпілі їм конкретно не вказували на ОСОБА_8 як на особу, яка була одним з нападників, а висновки експертиз категорично не вказують на те, що він вчиняв ці злочини.

Крім того, фактично зазначає про те, що ОСОБА_7 його оговорив з метою пом`якшення собі покарання, оскільки коли він зайшов до квартири, то потерпілі вже були побиті, він намагався зупинити ОСОБА_7 та вибити щось у нього з рук, і під час цих штовхань з ОСОБА_7 , на нього могла потрапити кров потерпілих.

З приводу факту винайдення у нього викрадених прикрас вказує на те, що його будинок розподілений на дві частини, в одній з яких проживав він разом з дружиною, а в іншій проживав ОСОБА_7 , і все викрадене було знайдено саме там, де проживав ОСОБА_7 .

Вказує, що він дійсно пішов разом із ОСОБА_7 до потерпілих за самогоном, однак його причетність до цих подій обмежується лише тим, що він витяг ОСОБА_7 з квартири, і будь-які прямі докази того, що він вчинив розбійний напад на потерпілих та заподіяв їм тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала їх смерть, судом першої інстанції не встановлено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене йому покарання таким, що є несправедливим внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував, що він самостійно прийшов до відділення поліції та зізнався у вчинених злочинах, активно сприяв органам досудового розслідування у розкритті злочину, вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, за місцем проживання характеризується позитивно, під час перебування в слідчому ізоляторі офіційно одружився.

Просить призначити йому більш м`яке покарання, ніж було призначене судом першої інстанції.

Від обвинуваченого ОСОБА_8 25 вересня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшла заява про відмову від адвоката ОСОБА_9 у зв`язку з його неможливістю здійснювати ефективний захист інтересів та про призначення йому іншого захисника в порядку безоплатної правової допомоги. Від цієї заяви в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 відмовився, пояснив, що подав її передчасно та цілком довіряє своєму захиснику адвокату ОСОБА_22 .

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу та зазначив, що в суді першої інстанції свідки вказували саме на ОСОБА_7 як на особу, яка наносила тілесні ушкодження потерпілим та заволоділа їх майном.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_8 та зазначив, що прямі докази на підтвердження винуватості останнього відсутні, вся вина ОСОБА_8 зводиться до того, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння пішов разом з ОСОБА_7 до потерпілих, а потім намагався його витягнути з їх будинку, до того ж, ОСОБА_7 в суді першої інстанції підтвердив, що саме він бив потерпілих та заволодів їх майном, і на ОСОБА_8 він не вказував, а затримали їх удвох тільки тому, що вони багато часу проводять разом, просив кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_8 закрити.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав свою апеляційну скаргу та зазначив, що визнає вину в повному обсязі, грабувати потерпілих не йшов, він можливо нагрубив їм та почалась бійка, ніякої бити у нього не було, а що там точно відбувалось він не пам`ятає, оскільки був п`яним.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_7 та просив пом`якшити йому покарання, оскільки він з самого початку повністю визнавав свою вину, розкаявся, не намагався уникнути відповідальності, вважав, що є всі підстави для пом`якшення покарання, а можливо і для застосування ст. 69 КК України.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, вважала вирок суду законним та обґрунтованим, зазначила, що версію ОСОБА_8 перевірив суд першої інстанції та взяв до уваги показання потерпілих, надані ними під час досудового розслідування, оскільки коли вони були живі, та категорично вказували на ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , і вказані показання були повністю підтверджені потерпілими ОСОБА_23 та ОСОБА_20 .

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачених та їх захисників, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за вчинення 16 епізодів вказаних кримінальних правопорушень є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційних скаргах не оспорюються.

Разом з тим, суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності їх вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілих, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України визнав частково та пояснив, що 6 грудня 2016 року приблизно о 9 чи 10 годині ранку він знаходився у будинку ОСОБА_8 , з яким вживав самогон приблизно до обіду, а коли алкогольні напої закінчились, вони вирішили сходити до квартири пенсіонерів, які продавали самогон та у яких він раніше неодноразово купував спиртне. Прийшовши до квартири, він постукав у двері і йому відчинив ОСОБА_15 , він почав розмовляти з останній, в ході чого розпочався скандал, і він штовхнув ОСОБА_15 дверима, після чого зайшов до квартири і наніс йому декілька ударів, яка кількість ударів та чим саме наносив, він не пам`ятає, оскільки перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Від ударів ОСОБА_15 впав на підлогу, а він почав питати у ОСОБА_16 про те, де саме знаходяться гроші. ОСОБА_16 вказала на сервант, відкривши який, він знайшов гроші і декілька прикрас, які поклав собі у кишеню. В цей час ОСОБА_8 став тягнути його за плече і говорити, що треба піти з квартири. Вони взяли з квартири декілька пляшок з самогоном і вийшли. Додатково повідомив, що не бачив, чи наносив ОСОБА_8 удари ОСОБА_16 , коли вони виходили з квартири, то тілесних ушкоджень у останньої він теж не бачив, а ОСОБА_15 лежав на підлозі в коридорі, куди вони після цього пішли, кого зустрічали та куди подівся самогон він не пам`ятає, оскільки був сильно п`яний. Також визнав, що внаслідок нанесених ним потерпілому ОСОБА_15 ударів останній помер, але зазначив, що бив його не з метою пограбування, а через сварку, і мав на меті отримання самогону.
Обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України не визнав та пояснив, що зранку 6 грудня 2016 року до нього додому прийшов ОСОБА_24 , з яким вони разом стали вживати спиртні напої, після чого до них приєднався ОСОБА_7 . Він пиляв дрова та вживав алкогольні напої разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_24 приблизно до обіду, а після того, як у них закінчилось спиртне, він разом з ОСОБА_7 пішов купувати ще, натомість ОСОБА_24 залишився вдома. Вони вирішили придбати самогон у людей похилого віку, у яких раніше неодноразово придбавали самогон. Підійшовши до квартири, вони постукали у двері і їм відчинив ОСОБА_15 , але оскільки він в цей момент палив, то до квартири зайшов один ОСОБА_7 , і що відбувалося в квартирі він не бачив, оскільки залишився за дверима. Допаливши, він також зайшов до квартири, де побачив, що ОСОБА_15 лежить на підлозі, ОСОБА_16 сиділа на дивані у кімнаті і прикривала однією рукою обличчя, а ОСОБА_7 питав її, де знаходяться гроші., після чого підійшов до серванту, на який вказувала ОСОБА_16 та взяв звідти гроші. Він, зрозумівши, що відбулося, взяв ОСОБА_25 за плече та став виводити з квартири. Додатково повідомив, що коли вони виходили, то тілесних ушкоджень, ані у ОСОБА_16 , ані у ОСОБА_15 він не бачив. На вулиці ОСОБА_7 віддав йому декілька пляшок з самогоном, але де саме останній їх брав, він не знає. Біля під`їзду вони зустріли дівчинку, потім зайшли за будинок,де ОСОБА_7 став відтирати руки снігом, які були в крові. Там же він викинув пляшки, які дав йому ОСОБА_7 . Також зазначив, що до вказаної квартири вони йшли виключно з метою придбання самогону, він ніяких цінностей з квартири не брав і нікому з потерпілих тілесних ушкоджень не наносив,
Таким чином, в судах першої інстанції та апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_7 заперечував лише факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_16 та наявність умислу на заволодіння чужим майном, а обвинувачений ОСОБА_8 як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, взагалі заперечував факт того, що він вчинив розбій та наносив тілесні ушкодження потерпілому, який в подальшому помер від отриманих ушкоджень.

Позиція захисту зводилась до того, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_15 , від яких останній помер, лише в ході раптово виниклої сварки і умислу на вчинення розбою у них не було, а за версією обвинуваченого ОСОБА_8 , він взагалі під час вказаних подій перебував у під`їзді, а коли зайшов до квартири, то побачив на підлозі побитого ОСОБА_15 та потерпілу ОСОБА_16 , яка сиділа на дивані тримаючись за обличчя та на вимогу ОСОБА_7 показувала місце, де знаходяться гроші.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність таких версій обвинувачених та доведення в повному обсязі їх вини саме у вчиненні розбою та нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілих, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпілий ОСОБА_23 в суді першої інстанції показав, що ввечері 6 грудня 2016 року він йшов додому, і підходячи до під`їзду побачив, як від`їжджає карета швидкої допомоги, а в під`їзді біля дверей квартири, де проживав його дідусь ОСОБА_15 , були працівники поліції. Вдома його співмешканка розповіла, що в той день прийшла дочка, яка гуляла на вулиці, та сказала, що бачила обвинувачених, які виходили з під`їзду з декількома пляшками, а на руках у них була кров. Його співмешканка пішла до квартири ОСОБА_15 і знайшла там побитих потерпілих та викликала швидку. Наступного дня, коли він прийшов до лікарні, куди госпіталізували ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , ОСОБА_15 був у свідомості, але його не впізнавав, а ОСОБА_16 впізнала його та співмешканку, розмовляла нормально, розповіла, що на них напали обвинувачені, яких вона знала раніше, оскільки вони неодноразово приходили до ОСОБА_15 купувати самогон. Як пояснила ОСОБА_16 , ОСОБА_8 з ОСОБА_7 прийшли до квартири і стали бити її та ОСОБА_15 , вимагаючи сказати, де лежать гроші, вона вказала, де були гроші, після чого обвинувачені забрали гроші, якісь речі з серванту, декілька пляшок і пішли. При цьому, ОСОБА_16 чітко казала про те, що її бив саме ОСОБА_8 .
Потерпілий ОСОБА_20 в суді першої інстанції показав, що 6 грудня 2016 року після 14 години йому зателефонувала його дружина, яка є медпрацівником, і повідомила, що його мати ОСОБА_16 знаходиться у лікарні. Приїхавши до лікарні, він побачив ОСОБА_15 , який був сильно побитий та нікого не впізнавав, а у його матері було сильно розбите обличчя, майже не видно очей, однак його вона впізнала. Оскільки він дуже сильно нервував, а біля мами були лікарі, дружина вивела його з палати. Потім, коли він приходив, мати йому нічого конкретного не розповідала. Додатково пояснив, що мати йому розповіла про те, що вони збирають гроші, в них було вже 28 тисяч гривень, хотіли робити в квартирі індивідуальне опалення, розповідала, де заховані ці гроші, крім того, у неї був золотий ланцюжок, хрестик та срібне кільце з написом.
Свідок ОСОБА_26 в суді першої інстанції показав, що 6 грудня 2016 року до нього вранці приходив ОСОБА_8 та просив у нього пилку, після чого бачив, як ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в першій половині дня пиляли дрова, а запам`ятав він цей день, оскільки наступного дня обвинувачених заарештували і багато людей розповідало, що був грабіж у квартирі якихось людей похилого віку.
Свідок ОСОБА_27 , який є співробітником Якимівського відділення поліції, в суді першої інстанції показав, що 6 грудня 2016 о 23 год. 30 хв. заарештували ОСОБА_7 , а ще через годину ОСОБА_8 . Вони були розміщені у різні камери, обидва перебували в стані алкогольного сп`яніння. Оскільки віконця у дверях камер були відкриті, він чув, про що обвинуваченні переговорювалися між собою. Так, в ході розмови вони казали про якісь прикраси ланцюжок та кільце, а також обговорювали ч. 4 ст. 187 КК України і казали про те, що, якби не вживали стільки спиртних напоїв, то такого не накоїли б.
Свідок ОСОБА_28 в суді першої інстанції показав, що був присутній у якості понятого під час виїмки одягу у обвинувачених в Якимівському відділенні поліції, одяг вони видавали добровільно, нічого не пояснювали, а окрім одягу, у ОСОБА_7 були вилучені грошові кошти.
Свідок ОСОБА_29 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_23 , в суді першої інстанції показала, що 6 грудня 2016 року приблизно о 14 годині її донька повернулася додому з прогулянки та повідомила, що бачила, як з під`їзду виходили обвинувачені з пляшками, на руках у них була кров. Після цього ОСОБА_29 одразу спустилася до квартири ОСОБА_30 , постукала в квартиру, і не почувши відповіді, зайшла. В квартирі на підлозі побачила ОСОБА_15 , поруч з ним лежала бита, а біля дивану в кімнаті сиділа ОСОБА_16 . Вони були дуже сильно побиті, в квартирі усюди була кров, і вона викликавши швидку допомогу, залишилася біля них. ОСОБА_16 була у свідомості і казала, що їх побили ОСОБА_8 з братом, забрали гроші, самогон і ланцюжок. Також ОСОБА_16 розповіла, що ОСОБА_15 били битою по голові, а особисто її бив руками по обличчю ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_31 в суді першої інстанції показала, що 6 грудня 2016 року приблизно о 14 годині вона прийшла додому і одразу ж вийшла на вулицю гуляти. Коли через 10-15 хвилин вона поверталась додому, заходячи у під`їзд, побачила, як звідти виходять обвинувачені, яких вона знає, оскільки з ними спілкуються мати і вітчим. У них в руках було декілька різних пляшок, а на руці у ОСОБА_8 була кров. Вона прийшла додому та розповіла про це матері, яка вийшла, а повернувшись через якийсь час, взяла телефон і стала викликати швидку допомогу, після цього одразу ж пішла, а їй сказала залишатися вдома.
Свідок ОСОБА_32 , який є сином ОСОБА_16 , в суді першої інстанції показав, що 6 грудня 2016 року йому зателефонували та повідомили, що ОСОБА_16 знаходиться у лікарні. Приїхавши наступного дня, він про все дізнався зі слів свого брата, який також розповів і про речі, що зникли. До матері у реанімацію його не пустили медпрацівники.
Свідок ОСОБА_33 , яка працює продавцем у магазині «Лимончик», в суді першої інстанції показала, що 6 грудня 2016 року приблизно о 14 год. 30 хв., до магазину прийшли обвинувачені, були в гарному настрої, напідпитку, розмовляли про якісь гроші і про те, що треба поділитися, при собі у них був великий пакет. У ОСОБА_8 на руці було садно та кров. Вони купили продукти, розрахувавшись купюрами по 200 гривень. Додатково повідомила, що обвинувачених вона знала раніше, оскільки вони часто робили покупки в магазині.
Свідок ОСОБА_17 , яка працює в Якимівській лікарні, в суді першої інстанції показала, що 6 грудня 2016 року приблизно о 15 годині, до лікарні доставили ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які були дуже сильно побиті. У ОСОБА_16 особливо постраждало обличчя, ОСОБА_15 було дуже погано, він не впізнавав нікого, а ОСОБА_16 розмовляла адекватно, розповідала, що їх побили ОСОБА_8 з братом, ОСОБА_15 били палкою, вимагали гроші. Після цього обох постраждалих помістили до реанімації і більше з ОСОБА_16 вона не розмовляла.
Свідок ОСОБА_19 , яка працює в Якимівській лікарні лікарем швидкої допомоги, в суді першої інстанції показала, що 6 грудня 2016 року вона за викликом приїхала до ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , яких знала раніше. У квартирі на дивані сиділа ОСОБА_16 , у неї була зламана рука і сильно побито обличчя, а біля дивану сидів ОСОБА_15 , який був у свідомості, але нічого не розумів, в нього була черепно-мозкова травма. Поки вона надавала першу допомогу, ОСОБА_16 розповіла, що вона знає, хто на них напав, що цих людей знає ОСОБА_34 , і що ці люди напали для того, щоб пограбувати їх.
Свідок ОСОБА_35 в суді першої інстанції показала, що обвинувачені є її племінниками, і про те, що сталося, вона дізналася зі слів дружини ОСОБА_8 . Коли обвинувачених затримали, дружина ОСОБА_8 зібрала йому речі, щоб передати у ІВС, і саме ці речі, не розпаковуючи, вона відвезла до Якимівського відділення поліції, а вже там, у вказаних речах, працівники поліції знайшли золотий ланцюжок.
Свідок ОСОБА_36 в суді першої інстанції показала, що вона є співмешканкою ОСОБА_7 , також добре знає його брата ОСОБА_8 6 грудня 2016 року вранці вона пішла на роботу, ОСОБА_7 сказав їй, що піде до ОСОБА_8 пиляти дрова. Коли вона повернулася додому приблизно о 15 годині, ОСОБА_7 вдома не було, а пізно ввечері їй зателефонувала співмешканка ОСОБА_8 і повідомила, що його затримали.
Свідок ОСОБА_37 , яка працює продавцем у магазині «Лимончик», в суді першої інстанції показала, що 6 грудня 2016 року приблизно о 15 годині, до магазину приходили ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , яких вона знає як постійних покупців, вони купували продукти, однак вона це бачила здалеку, оскільки перебувала біля іншої каси і займалася прийманням товару.
Свідок ОСОБА_21 , яка працює продавцем на центральному ринку в смт. Якимівка, в суді першої інстанції показала, що 6 грудня 2016 року приблизно о 14 годині, обвинувачені купували у неї продукти. У ОСОБА_8 була рука в крові, розрахувалися вони купюрою номіналом 200 гривень, яка також була в крові, і вона попросила її замінити, на що ОСОБА_8 надав їй іншу купюру такого ж номіналу.
Свідок ОСОБА_18 , яка працює санітаркою в Якимівській лікарні, в суді першої інстанції показала, що 6 грудня 2016 року після обіду до приймального покою швидка допомога доставила жінку та чоловіка похилого віку, які були дуже сильно побиті. Чоловік був у тяжкому стані, неадекватний, а жінка нормально розмовляла, розповідала, що їх побили з метою пограбування, казала, що її бив ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_38 , яка працює реаніматологом в Якимівській лікарні, в суді першої інстанції показала, що 6 грудня 2016 року після обіду, машина швидкої допомоги доставила жінку та чоловіка похилого віку. Чоловік не міг нормально розмовляти, жінка була адекватна. В них були множинні гематоми, забій головного мозку, перелами, стан був тяжкий, тому опитували їх коротко. Жінка пояснила, що їх побили двоє з метою пограбування.
Свідок ОСОБА_24 в суді першої інстанції показав, що зранку 6 грудня 2016 року він прийшов до ОСОБА_8 , де вони стали вживати спиртні напої, а ОСОБА_8 пиляв дрова. Пізніше до них приєднався ОСОБА_7 і вони продовжили вживати спиртні напої разом. Приблизно в обід у них закінчився самогон і ОСОБА_7 став пропонувати ОСОБА_8 піти кудись і «зірвати куш». ОСОБА_8 випив якусь пігулку, після чого погодився на пропозицію ОСОБА_7 і вони пішли, а він залишився вдома у ОСОБА_8 і ліг спати. Коли ОСОБА_7 з ОСОБА_8 повернулися, у них був великий пакет зі спиртним та їжею. ОСОБА_8 одразу ж пішов до кімнати і ліг спати, а ОСОБА_7 дістав з кармана жменю прикрас (кільця, ланцюжок) та показав йому, після чого запропонував випити, але він не погодився і пішов додому. Пізніше йому стало відомо, що обвинувачених затримали.
Крім того, в суді першої інстанції були допитані свідки сторони захисту ОСОБА_26 та ОСОБА_39 , показання яких стосуються лише того, що обвинувачений ОСОБА_8 вранці та ввечері 6 грудня 2016 року пиляв дрова на своєму подвір`ї, що нібито підтверджує версію ОСОБА_8 про отримання ним садна руки саме в результаті виляння дров, натомість, вказана позиції ОСОБА_8 не тільки не підтверджується, а й повністю спростовується показаннями інших допитаних свідків та показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Також в суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_32 , ОСОБА_36 та ОСОБА_40 , показання яких, на думку колегії суддів, не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню.

Разом з тим, підстав не довіряти показанням потерпілих ОСОБА_23 та ОСОБА_20 , свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_35 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_38 та ОСОБА_24 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідки також приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційних скаргах не вказані ймовірні причини обмови обвинувачених з боку потерпілих та свідків.

Показання потерпілих та вищезазначених свідків в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з дослідженого протоколу огляду місця події від 6 грудня 2016 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_6 , під час проведення якого було виявлено та вилучено речі з речовиною бурого кольору та сліди папілярних візерунків (т. 1, а.с. 147-170).

З протоколу додаткового огляду місця події від 6 грудня 2016 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є кімната № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_8 , під час проведення якого було виявлено та вилучено 4 сліди папілярних візерунків (т. 1, а.с. 188-191).

З протоколу огляду місця події від 6 грудня 2016 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є територія біля будинку за адресою: АДРЕСА_5 , під час проведення якого було виявлено та вилучено пляшки з прозорою речовиною (т. 1, а.с. 192-193).

З протоколу огляду місця події від 6 грудня 2016 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є сервант в кімнаті АДРЕСА_9 , під час проведення якого було вилучено 5 слідів папілярних візерунків, виявлених на склі вказаного серванту (т. 1, а.с. 194-197).

З протоколу огляду місця події від 7 грудня 2016 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є території домоволодіння АДРЕСА_1 , під час проведення якого було виявлено та вилучено фрагмент бирки зі слідами речовини бурого кольору, жіночу кліпсу (сережку) сірого кольору, хрестик з металу сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, перстень з металу сірого кольору з написом «Спаси и сохрани», жіночу кліпсу (сережку) жовтого кольору зі слідами речовини бурого кольору, 5 вологих серветок зі слідами речовини бурого кольору, грошову купюру номіналом 100 гривень, 2 грошові купюри номіналом по 20 гривень, грошову купюру номіналом 5 гривень, грошову купюру номіналом 1 гривня (т. 4, а.с. 28-39).

З протоколу огляду місця події від 8 грудня 2016 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є хол Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, детальним об`єктом огляду є ланцюжок, який передав для огляду поліцейський Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області старший сержант поліції ОСОБА_43 (т. 4, а.с. 15-18).

З протоколу огляду предмету від 6 грудня 2016 року вбачається, що об`єктом огляду є добровільно видані ОСОБА_8 предмети його одягу, а саме: зимова куртка чорного кольору, на рукавах та спинці якої є механічні пошкодження у вигляді відшарування шкірозамінника; брюки спортивні сірого кольору з плямами речовини бурого кольору на лівій штанині; кросівки чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору (т. 1, а.с. 213-215).
З протоколу огляду предмету від 6 грудня 2016 року вбачається, що об`єктом огляду є добровільно видані ОСОБА_7 предмети його одягу, а саме: зимова куртка чорного кольору, на рукавах якої є плями речовини бурого кольору, також на рукавах і спинці куртки є механічні пошкодження у вигляді відшарування шкірозамінника; брюки чорного кольору з плямами речовини бурого кольору та нашаруванням пилу; черевики чорні з нашаруванням землі (т. 1, а.с. 231-233).
З протоколу огляду предмету від 6 грудня 2016 року вбачається, що об`єктом огляду є добровільно видані ОСОБА_7 грошові кошти, які він вийняв з кишені одягненої на ньому куртки, а саме: 4 купюри номіналом 200 гривень зі слідами речовини бурого кольору, одна купюра номіналом 5 гривень та одна купюра номіналом 1 гривня (т. 1, а.с. 223-225).
З протоколу огляду предмету від 8 грудня 2016 року та фототаблиці вбачається, що об`єктом огляду є добровільно видані ОСОБА_17 речі, в які був одягнутий ОСОБА_15 на момент потрапляння в лікарню, а саме: сорочка, брюки, футболка, майка та вставна щелепа, які були зі слідами речовини бурого кольору, а також одна пара шкарпеток, труси та ремінь (т. 1, а.с. 241-246).
З протоколу огляду предмету від 8 грудня 2016 року та фототаблиці вбачається, що об`єктом огляду є добровільно видані ОСОБА_44 речі, в які була одягнута ОСОБА_16 на момент потрапляння в лікарню, а саме: футболка, брюки, бюстгальтер, труси та курка, які були зі слідами речовини бурого кольору, а також кімнатні капці та одна пара шкарпеток (т. 1, а.с. 251-256).
З протоколу огляду трупа від 12 грудня 2016 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є труп ОСОБА_16 , під час проведення якого на її тілі були виявлені численні пошкодження, крововиливи, гематоми, рани та синці (т. 1, а.с. 208-212).

З протоколу огляду трупа від 23 грудня 2016 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є труп ОСОБА_15 , під час проведення якого на його тілі були виявлені численні пошкодження, крововиливи, гематоми, рани та синці на обличчі (т. 1, а.с. 198-204).

З висновку експерта № 765 від 13 січня 2017 року вбачається, що при дослідженні піднігтьового вмісту зрізів вільних кінців нігтьових пластин трупа ОСОБА_16 виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_16 та (або) ОСОБА_15 не виключається, походження крові від ОСОБА_7 та (або) ОСОБА_8 можливе лише в якості домішку за наявності у них, на момент скоєння злочину, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 1, а.с. 139-142).
З висновку експерта № 29 від 20 січня 2017 року вбачається, що на куртці ОСОБА_8 , його штанах та парі кросівок встановлена наявність крові людини, походження якої від ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не виключається; неможливо виключити домішку крові ОСОБА_8 чи (або) ОСОБА_7 за наявності у них на час того, що сталося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 1, а.с. 144-146).
З висновку експерта № 31 від 20 січня 2017 року вбачається, що на куртці ОСОБА_7 , його брюках та парі черевик встановлена наявність крові людини, походження якої від ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не виключається; неможливо виключити домішку крові ОСОБА_8 чи (або) ОСОБА_7 за наявності у них на час того, що сталося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 1, а.с. 176-179).
З висновку експерта № 32 від 20 січня 2017 року вбачається, що в змиві з правої руки ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини, походження якої від ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не виключається; неможливо виключити домішку крові ОСОБА_8 чи (або) ОСОБА_7 за наявності у них на час того, що сталося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею. В змиві з лівої руки ОСОБА_7 наявність крові не встановлена (т. 1, а.с. 182-184).
З висновку експерта № 24 від 20 січня 2017 року вбачається, що в змиві з лівої руки ОСОБА_8 встановлена наявність крові людини, походження якої від ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не виключається; неможливо виключити домішку крові ОСОБА_8 чи (або) ОСОБА_7 за наявності у них на час того, що сталося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею. В змиві з правої руки ОСОБА_8 наявність крові не встановлена (т. 1, а.с. 185-187).
З висновку експерта № 33 від 20 січня 2017 року вбачається, що на бирці, жіночих кліпсах, персні, хрестику, на трьох вологих серветках встановлена наявність крові людини, походження якої від ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не виключається; неможливо виключити домішку крові ОСОБА_8 чи (або) ОСОБА_7 за наявності у них на час того, що сталося, тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею. На двох вологих серветках наявність крові не встановлена (т. 1, а.с. 205-207).
З висновку експерта № 25 від 20 січня 2017 року вбачається, що на трьох купюрах номіналом 200 гривень встановлена наявність крові людини, походження якої від ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не виключається; неможливо виключити домішку крові ОСОБА_8 чи (або) ОСОБА_7 за наявності у них на час того, що сталося, тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею. На одній купюрі номіналом 200 гривень, одній купюрі номіналом 5 гривень та одній купюрі номіналом 1 гривня, наявність крові не встановлена (т. 1, а.с. 220-222).
З висновку експерта № 30 від 20 січня 2017 року вбачається, що на сорочці потерпілого ОСОБА_15 , його футболці, брюках, парі шкарпеток та щелепі встановлена наявність крові людини, походження якої від ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не виключається; неможливо виключити домішку крові ОСОБА_8 чи (або) ОСОБА_7 за наявності у них на час того, що сталося, тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею. В інших слідах на сорочці потерпілого ОСОБА_15 , його футболці, брюках, ремені наявність крові не встановлена (т. 1, а.с. 260-263).
З висновку експерта № 49 від 20 січня 2017 року вбачається, що на речах потерпілої ОСОБА_16 , а саме: куртці, футболці та брюках встановлена наявність крові людини, походження якої від ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не виключається; неможливо виключити домішку крові ОСОБА_8 чи (або) ОСОБА_7 за наявності у них на час того, що сталося, тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею (т. 4, а.с. 43-46).
З висновку експерта № 26 від 20 січня 2017 року вбачається, що у змивах, які були вилучені за адресою: АДРЕСА_8 встановлена наявність крові людини, походження якої від ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не виключається; неможливо виключити домішку крові ОСОБА_8 чи (або) ОСОБА_7 за наявності у них на час того, що сталося, тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею (т. 4 а.с. 47-49).
З висновку експерта № 27 від 20 січня 2017 року вбачається, що на речах, які були вилучені з місця події, а саме: кийку гумовому, аптечці, коробці з-під диску, окулярах, газеті встановлена наявність крові людини, походження якої від ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не виключається; неможливо виключити домішку крові ОСОБА_8 чи (або) ОСОБА_7 за наявності у них на час того, що сталося, тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею (т. 4, а.с. 50-53).
З висновку експерта № 28 від 20 січня 2017 року вбачається, що на речах, які були вилучені з місця події, а саме: вставній щелепі, наволочці, подушці, простирадлі, ковдрі, скатертині, килимі, ганчірці, хустині носовій, шарфі, джемпері (за постановою сорочці) бірюзовому, кофті, светрі в смужку та светрі синьому встановлена наявність крові людини, походження якої від ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не виключається; неможливо виключити домішку крові ОСОБА_8 чи (або) ОСОБА_7 за наявності у них на час того, що сталося, тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею (т. 4, а.с. 63-67).
З висновку експерта № 223 від 3 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_16 мала такі тілесні ушкодження: крововиливи у м`які тканини шиї і тулубу, синці на шиї і обох верхніх кінцівках, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, і у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_16 не перебувають; внутрішньочерепна травма, ускладнена набряком головного мозку, яка виразилась крововиливом під тверду мозкову оболонку в області конвекситальної поверхні обох потиличних часток головного мозку, крововиливами під м`які мозкові оболонки на конвекситальній поверхні правої тім`яно-скронево-потиличної області, з переходом на внутрішню поверхню лівої тім`яно-потиличної області, на задній поверхні обох півкуль мозочка, відкритим переломом лівої носової кістки, крововиливами у м`які тканини, ранами, синцями і саднами на голові, крововиливами на слизовій оболонці нижньої губи і обох щічних областей, яка за ознакою небезпеки для життя кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження і є причиною смерті ОСОБА_16 . Вказані ушкодження утворились від не менш ніж 8 ударних травматичних впливів твердими тупими предметами в область голови, носа, праву та ліву верхньощелепні області, область підборіддя, правого та лівого кута нижньої щелепи (т. 4, а.с. 109-119).
З висновку експерта № 230 від 3 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_15 мав такі тілесні ушкодження: крововиливи у м`які тканини тулубу, синці на обох верхніх кінцівках, садна на обох верхніх і лівій нижній кінцівці, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_15 не перебувають; внутрішньочерепна травма, яка виразилась крововиливами під м`які мозкові оболонки на конвекситальній поверхні лівої лобної долі, на передній і задній поверхнях обох півкуль мозочка, травматичною гематомою у товщі лівої лобної долі, крововиливами у м`які тканини, синцями на голові, крововиливом на слизовій оболонці роту, ускладнена набряком головного мозку, яка кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, та є причиною смерті ОСОБА_15 . Вказані ушкодження утворились від не менш ніж 6 ударних травматичних впливів твердими тупими предметами в область голови, праву та ліву скроневу області, праву щелепну область, праву область кута нижньої щелепи (т. 4, а.с. 120-131).
З висновку експерта № 17-1 від 1 лютого 2017 року вбачається, що вилучені в ході огляду місця події сліди папілярних узорів придатні для ідентифікації особи. Слід папілярного узору розмірами 15х20мм залишений середнім пальцем лівої руки, слід папілярного узору розмірами 23х19мм залишений вказівним пальцем лівої руки ОСОБА_15 . Слід папілярного узору розмірами 12х24мм, залишено не ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а іншою особою (т. 4, 234-246).
З висновку експерта № 17-2 від 3 лютого 2017 року вбачається, що вилучені в ході додаткового огляду місця події сліди папілярних узорів придатні для ідентифікації особи. Слід папілярного узору розмірами 13х18 мм, залишений середнім пальцем правої руки, слід папілярного узору розмірами 14х22 мм залишений безіменним пальцем правої руки, слід папілярного узору розмірами 16х24 мм залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_16 (т. 4, 167-179).
З висновку експерта № 17-3 від 3 лютого 2017 року вбачається, що вилучений в ході огляду місця події на будівельному майданчику слід папілярного узору 17х16 мм, залишений на поверхні скляної пляшки з паперовою етикеткою «Пиво світле Фільтроване непастеризоване Мюнхенське», залишено вказівним пальцем правої руки ОСОБА_7 (т. 4, 217-232).
З висновку експерта № 17-4 від6 лютого 2017 року вбачається, що вилучені в ході додаткового огляду місця події сліди папілярних узорів придатні для ідентифікації особи. Сліди папілярних узорів розмірами 11х18 мм та 12х20 мм залишені безіменним пальцем лівої руки ОСОБА_15 (т. 4, 204-215).
З висновку судово-психіатричного експерта № 21 від 18 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_8 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час він також може віддавати зміст своїм діям та керувати ними. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Потребує протиалкогольного лікування, протипоказань до лікування за психічним станом немає (т. 4, а.с. 94-99).

З висновку судово-психіатричного експерта № 29 від 18 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_7 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час він також може віддавати зміст своїм діям та керувати ними. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Потребує протиалкогольного лікування, протипоказань до лікування за психічним станом немає (т. 4, а.с. 78-83).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, які в подальшому призвели до смерті потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що визнаючи його винуватим у вчиненні інкримінованих йому та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, потерпілий ОСОБА_23 , свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 надали суду повністю логічні та змістовні показання з приводу того, за яких обставин їм стало відомо про факт вчинення злочинів щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , їх показання повністю узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні інших свідків та іншими дослідженими доказами.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі докази, в тому числі і надані стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано послався в мотивувальній частині вироку на протоколи допитів потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 від 6 грудня 2016 року, визнавши їх допустимими доказами, оскільки, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України, з метою дотримання передбаченого ст. 23 КПК України принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, суд першої інстанції не міг враховувати в якості доказів вказані протоколи допиту потерпілих, у зв`язку з тим, що ці показання були надані на досудовому розслідуванні, а суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

За таких обставин колегія суддів вважає недопустимими доказами протокол допиту потерпілої ОСОБА_16 від 6 грудня 2016 року та протокол допиту потерпілого ОСОБА_15 від 6 грудня 2016 року, суд першої інстанції не міг посилатися на них при ухваленні судового рішення, а тому колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на докази на вищевказані протоколи допитів потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 .
Натомість, колегія суддів вважає обґрунтованим посилання суду першої інстанції на показання потерпілого ОСОБА_23 , свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , які не були безпосередніми очевидцями вчинення злочинів обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , але їм стали відомі обставини нападу та нанесення тілесних ушкоджень від самих потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .
Так, відповідно до ч. 5 ст. 95 КПК України, особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Як вбачається з ч. 2 ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. При прийнятті цього рішення суд зобов`язаний враховувати: значення пояснень і показань, у випадку їх правдивості, для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; інші докази щодо питань, передбачених пунктом 1 цієї частини, які подавалися або можуть бути подані; обставини надання первинних пояснень, які викликають довіру щодо їх достовірності; переконливість відомостей щодо факту надання первинних пояснень; складність спростування пояснень, показань з чужих слів для сторони, проти якої вони спрямовані; співвідношення показань з чужих слів з інтересами особи, яка надала ці показання; можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.

З огляду на ч. 3 ст. 97 КПК України, суд має право визнати неможливим допит особи, якщо вона, в тому числі, відсутня під час судового засідання внаслідок смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів, якщо підозрюваний, обвинувачений створив або сприяв створенню обставин, за яких особа не може бути допитана.

Оскільки потерпілі ОСОБА_16 та ОСОБА_15 через короткий проміжок часу після вчинення щодо них розбою та нанесення їм тілесних ушкоджень та ще до завершення досудового розслідування померли, і їх показання не могли безпосередньо сприйматися в судовому засіданні, тому суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 97 КПК України обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, окрім інших показань та письмових документів, показання потерпілого ОСОБА_23 та свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , яким ОСОБА_16 за життя розповідала про обставини нападу на неї та ОСОБА_15 .
З технічних записів судових засідань та мотивувальної частини вироку вбачається, що показання цих свідків та потерпілого викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, вказані показання є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою щодо істотних обставин справи та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 в повному обсязі та частково з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вищевказані свідки та потерпілий ОСОБА_23 надавали свої показання в суді першої інстанції під присягою, з дотриманням усіх правил допиту, в судових засіданнях стороні захисту була забезпечена можливість ставити їм запитання та спростовувати їх доводи, об`єктивних підстав не довіряти їм колегія суддів не вбачає, а тому порушень вимог кримінального процесуального закону при обґрунтуванні доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 цими показаннями не встановлено.
Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року у справі № 51-918км18 (єдиний унікальний номер 286/282/16-к) та постанові Верховного Суду від 8 листопада 2018 року у справі № 51-2491км18 (єдиний унікальний номер 206/2510/16-к).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції повинен був критично поставитися до показань потерпілого ОСОБА_23 та свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , яким ОСОБА_16 повідомляла про обставини вчинення щодо неї та ОСОБА_15 кримінальних правопорушень, у зв`язку з тим, що у неї була тяжка травма голови і вона не здатна була надати нормальні показання, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказана позиція обвинуваченого є лише припущенням та його суб`єктивним відношенням до цього, тому що з показань абсолютно всіх свідків вбачається, що в лікарні ОСОБА_16 , на відміну від ОСОБА_15 , перебувала в повністю адекватному стані, всіх впізнавала, розмовляла нормально та категорично вказувала, що на неї та ОСОБА_15 здійснили напад саме ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , і що саме останній наносив удари їй по голові, коли ОСОБА_7 бив ОСОБА_15 .

До того ж, на користь обраної обвинуваченим ОСОБА_8 позиції щодо його невинуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, окрім іншого, також жодним чином не свідчить сам факт наявності у потерпілої тяжких тілесних ушкоджень, які повністю підтверджуються як показаннями свідків, так і висновками проведених від час досудового розслідування експертиз, в тому числі висновком експертизи № 29 від 20 січня 2017 року та висновком експертизи № 24 від 20 січня 2017 року, відповідно до яких на речах та руці ОСОБА_8 було встановлено наявність крові, походження якої від потерпілих не виключається.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що на вилучених під час огляду місця події речових доказах не було виявлено слідів, які б категорично вказували на їх приналежність обвинуваченому, на правильність висновків суду не впливають, оскільки досліджені судом першої інстанції висновки експертиз не спростовують можливість походження біологічних речовин, виявлених на вилучених речових доказах, в тому числі і від обвинуваченого ОСОБА_8 , а сукупність інших доказів доводить, що він разом з ОСОБА_7 був присутнім на місці події та вчинив інкриміновані їм злочини у відношенні потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .
Про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів також свідчать показання неповнолітнього свідка ОСОБА_41 , яка бачила, як обвинувачені виходили з під`їзду з пляшками в руках, і їх руки були в крові, а також показання свідків ОСОБА_42 та ОСОБА_21 , які повідомляли про те, що руки обвинувачених були в крові, і розраховувалися вони купюрами, які також були в крові.

Також на користь доводів обвинувачених жодним чином не свідчить факт виявлення та вилучення золотого ланцюжка в особистих речах ОСОБА_8 , які, як вбачається з показань свідка ОСОБА_35 , остання привезла до Якимівського відділення поліції після того, як ці речі зібрала дружина ОСОБА_8 , і показання вказаного свідка повністю узгоджуються з протоколом огляду місця події від 8 грудня 2016 року, під час якого, в холі Якимівського відділення поліції було детально оглянуто переданий поліцейським ОСОБА_45 золотий ланцюжок.

До того ж, свідок ОСОБА_27 в суді першої інстанції повідомив, що був безпосереднім свідком того, як обвинувачені після затримання, перебуваючи в камері ізолятору тимчасового тримання, розмовляли один з одним про необхідність викинути якісь прикраси та обговорювали можливе притягнення до відповідальності за ч. 4 ст. 187 КК України, вказуючи, що якби не вжили таку кількість алкогольних напоїв, то такого не скоїли б.

Апеляційним судом також оцінено повністю протилежні один одному доводи обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 або взагалі не вказував на нього, як на особу, яка наносила тілесні ушкодження потерпілим, або оговорив його з метою пом`якшення собі покарання, і враховуючи сукупність всіх досліджених судом першої інстанції доказів обвинувачення, які без жодних сумнівів доводять, що злочини вчинено саме ОСОБА_46 та ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що така позиція є лише способом захисту обвинуваченого, його намаганням будь-яким чином уникнути відповідальності за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину.

До того ж, факт наявних дружніх та родинних стосунків між обвинуваченими повністю узгоджується з намаганням ОСОБА_7 взяти всю вину на себе за скоєне разом з ОСОБА_8 , з метою введення органів досудового розслідування та суду в оману для того, щоб допомогти ОСОБА_8 не бути притягнутим до кримінальної відповідальності.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_47 щодо наявності сумнівів з приводу доведеності його вини є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Доводи обвинуваченого про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинувачених.

Доводам обвинувачених у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу призначеного покарання, яке на його думку є занадто суворим, то колегія суддів з ними не погоджується з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких злочинів, тяжкі наслідки, які полягають у смерті двох людей, встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, визнав вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів та вчинення злочинів щодо осіб похилого віку за обставини, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, має не зняті та непогашені судимості, має постійне місце проживання, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, міцних соціальних зв`язків не має, на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений раніше неодноразово вчиняв умисні злочини, в тому числі аналогічні тяжкі корисливі злочини проти власності, неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, вчинив 16 крадіжок, характер та спрямованість дій при вчиненні розбою та нанесенні тілесних ушкоджень, які полягали у жорстокому побитті раніше знайомих йому осіб похилого віку, які за своїм віком та фізичним станом не мали змоги чинити опір, а також те, що він вину у вчиненні розбою та нанесенні тілесних ушкоджень визнав лише частково, намагався заплутати орган досудового розслідування та суд з приводу неучасті обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вказаних протиправних дій.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст.ст. 69,75 КК України до вказаного покарання відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання не в максимальних межах санкції, а призначаючи остаточне покарання у відповідності до ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, суд застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Незважаючи на те, що в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не висловлюється з приводу несправедливості призначеного йому покарання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції також виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні ОСОБА_8 покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_8 можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання також відсутні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг про скасування вироку.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинувачених, колегія суддів, з урахуванням ч. 2 ст. 404 КПК України, приходить до висновку про необхідність виходу за межі апеляційних вимог, та вирішення питання про зарахування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з огляду на наступне.

Із вироку вбачається, що ОСОБА_7 було зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 6 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а ОСОБА_8 було зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 7 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, яким передбачено зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що в розумінні ч. 1 ст. 5 КК України є зворотною дією закону, який «іншим чином поліпшує становище особи».

У тому разі, коли особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню також підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, однак в такому випадку це вже буде прямою дією закону в часі.

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як зворотної, так і прямої дії кримінального закону в часі.

Частина 2 статті 5 КК України визначає, що Закон про кримінальну відповідальність, який встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

В той же час Законом № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином, Закон № 2046-VIII від 18 травня 2017 погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття, про що фактично і йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого.

У випадку, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, то застосування Закону № 2046-VIII буде неправильним, оскільки зворотна дія цього закону як такого, що «іншим чином погіршує становище особи» в розумінні ч. 2 ст. 5 КК України не допускається, і в такому разі, під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Якщо особа вчинила злочин починаючи з 21 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягатиме ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII, що буде прямою дією цього закону в часі.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку про необхідність зарахування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили включно на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 14 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, змінити.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 26 грудня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 26 грудня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на докази на протоколи допитів потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 .
В решті вироку суду залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які утримуються під вартою - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4