Справа № 742/914/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/82/18
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 квітня 2018 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуга Російської Федерації, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, зі слів маючого на утриманні малолітнього сина, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

-22.06.2012 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких, не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого, просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. Також просить виключити з мотивувальної частини вироку обтяжуючу обставину «рецидив злочинів».

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 квітня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, він звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід йому не обирався.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор зазначає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, судом 1 інстанції не в повній мірі враховано дані, що характеризують обвинуваченого як особу, його попередні судимості, у тому числі за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, тяжкість скоєного ним злочину. Після відбуття покарання продовжив злочинну діяльність, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не має постійного джерела доходу. Після постановлення оскаржуваного вироку, до набрання ним законної сили, ОСОБА_9 повідомлено про підозру 07.05.2018 року за ч. 1 ст. 162 КК України. Зазначене не може свідчити про те, що він може виправитись без реального відбування покарання, тому висновок суду щодо цього є неправильним, а ст. 75 КК України застосована необґрунтовано. Крім того, суд 1 інстанції підтвердив ознаку повторності в діях обвинуваченого, проте в порушення вимог ч. 4 ст. 67 КК України, безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання, рецидив злочинів.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 02 березня 2018 року, близько 16 год., ОСОБА_6 , повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибув до господарства за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , де користуючись відсутністю сторонніх осіб та власниці, проник на територію двору, та в подальшому, пошкодивши замикаючий пристрій на вхідних дверях до господарського приміщення, шляхом виривання скоби з навісним замком, проник до середини, де таємно, з печі демонтував вироби з чорного металу, а саме: металеву плиту з кільцями, яку викрав разом зі швейною машинкою, яка знаходилася також в даному приміщенні, після чого пішов до іншого сараю, що був розміщений на території вказаного господарства, звідки таємно викрав чавунні радіатори опалення, що належали ОСОБА_10 .

Після цього, 02 березня 2018 року, спільно з ОСОБА_11 , який не був обізнаний про злочинний характер дій обвинуваченого, завантажив викрадені речі до автомобіля таксі, водія якого не встановлено, та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Всього ОСОБА_6 викрав металобрухту з господарства потерпілої загальною вагою 82 кг, вартістю згідно довідки, виданою ТОВ «Втормет-Чернігів», 6,15 грн./кг, спричинивши їй збитки на загальну суму 504 грн. 30 коп.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив подану апеляційну скаргу з доповненнями до неї задовольнити, вирок в частині призначеного покарання скасувати, призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, проти виключення з мотивувальної частини вироку обтяжуючої обставини «рецидиву злочину» не заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого при обставинах, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання кримінального провадження у суді І інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку. Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в скоєному в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому в цій частині вирок суду не перевірявся.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

В судовому засіданні апеляційного суду, як і в суді 1 інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та у вироку суду. В скоєному щиро кається, просить не позбавляти його волі, врахувавши тяжку хворобу, на яку він страждає, відшкодування завданих збитків, те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина, батьком якої він являється, однак юридичне підтвердження батьківства відсутнє, дружина дитину залишила на нього і бабусю і вже декілька років він не знає її місце перебування.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції таких вимог Закону не дотримався та, вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, залишив поза увагою ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, те, що він раніше неодноразовий судимий, в тому числі і за злочини проти власності.

Тому, підсумовуючи всі дані кримінального провадження: обставини, за яких вчинено злочин, особу обвинуваченого, його минулі судимості, колегія суддів прийшла до висновку, що підстав для застосування ст. 75 КК України у суду 1 інстанції не було.

Згідно висновку органу пробації встановлено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливо (а.п. 89).

Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 у вчиненому щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину,страждає на тяжку хворобу (а.п. 118).

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає їх такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і дають можливість застосувати ст.69 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, за яких його вчинено, не велику вартість та кількість викраденого майна, особу винного, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що його обтяжує, те, що потерпіла до нього претензій не має, викрадене їй повернуто та вважає за необхідне, із застосуванням ст.69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді арешту, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Також вважає необхідним виключити з мотивувальної частини вироку обставину, що обтяжує покарання засудженого, «рецидив злочину».

Керуючись ст.ст. 374, 404, 407, 409, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 квітня 2018 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, яка обтяжує покарання засудженого рецидив злочинів.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня його фактичного затримання.

В іншій частині цей вирок - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4