ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 361/8394/15-к
провадження №51-278км17
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0002878, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року та вирок Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілих: ОСОБА_8 13 270,55 грн та 30 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно; ОСОБА_9 12 264,09 грн та 60 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.
Апеляційний суд Київської області 16 серпня 2017 року вирок суду першої інстанції скасував у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 31 липня 2015 року близько 17:30, керуючи автомобілем «Ауді-80» та рухаючись по вулиці Марії Лагунової в с. Княжичах Броварського району Київської області, маючи намір здійснити поворот ліворуч, порушив вимоги підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення з мотоциклом «Viper zs200-r2», який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого водій мотоцикла ОСОБА_8 та його пасажир ОСОБА_9 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що:
- суд неправильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та неправильно оцінив наявні у провадженні докази, внаслідок чого не звернув уваги на очевидну наявність вини водія ОСОБА_8 , не вжив заходів для притягнення останнього до кримінальної відповідальності та не врахував це при вирішенні цивільного позову;
- дані, отримані під час досудового розслідування в ході допиту ОСОБА_7 як свідка, який в подальшому став підозрюваним, було викладено в постанові слідчого про призначення інженерно-технічної експертизи, у зв`язку з чим висновки судової експертизи №5-01/814 від 24 вересня 2015 року є недопустимим доказом;
- висновок судової експертизи №5-01/644 від 7 вересня 2015 року також є недопустимим доказом через її неповноту, оскільки експертом досліджувалася лише частина матеріалів;
- під час розслідування не було проведено слідчого експерименту, який міг би встановити обставини, які мають істотне значення для вирішення питання щодо винуватості обвинуваченого;
- суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення комплексної судової автотехнічної, транспортно-технологічної експертизи, а висновки такої експертизи, яку було проведено стороною захисту, суд до уваги не взяв;
- суд при вирішенні цивільного позову безпідставно стягнув моральну шкоду, оскільки її не підтверджено матеріалами кримінального провадження, та, задовольнивши клопотання сторони захисту про залучення співвідповідачем страхової компанії, безпідставно поклав обов`язок відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди на обвинуваченого ОСОБА_7 , а не на страхову компанію.

Апеляційний суд не виконав вказівки касаційного суду, який, скасовуючи попередню ухвалу апеляційного суду, зазначив, що останній не дав відповідей на апеляційні скарги не тільки прокурора і потерпілої, а й захисника.

Позиції інших учасників судового провадження

Від учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні:
- захисник та засуджений підтримали вимоги касаційної скарги;
- прокурор вважав судові рішення законними та обґрунтованими й просив залишити їх без зміни.

Мотиви Суду

У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам касаційної скарги в частині оцінки доказів, належність і допустимість яких було перевірено судом апеляційної інстанції. Тому доводи у скарзі в частині оцінки доказів: показань потерпілих, висновків експертів, необхідності призначення додаткових експертиз не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні Правил дорожнього руху, в результаті чого потерпілим було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом, які узгоджуються між собою.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 в суді не заперечував, що був учасником дорожньо-транспортної пригоди, в якій потерпілі отримали тілесні ушкодження, зазначаючи при цьому, що аварія сталася внаслідок перевищення швидкості руху мотоциклістом.
Суд першої інстанції встановив, що винуватість ОСОБА_7 об`єктивно підтверджується: даними протоколів огляду місця події, транспортних засобів, висновками експертів №05-01/643 від 17 серпня 2015 року і №5-01/747 від 9 жовтня 2015 року, висновком транспортно-трасологічної експертизи № 5-01/644 від 7 вересня 2015 року, висновком експерта №5-01/814 від 24 вересня 2015 року, висновками судово-медичних експертиз №175 від 13 листопада 2015 року та № 278 від 1 жовтня 2015 року, а також показаннями потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та іншими доказами, які узгоджуються між собою.
Суд обґрунтовано відмовив стороні захисту у визнанні недопустимими доказами висновків експерта №5-01/644 від 7 вересня 2015 року та №5-01/814 від 24 вересня 2015 року на тих підставах, що вони ґрунтуються на показаннях, які ОСОБА_7 давав при допиті як свідок, а потім він став підозрюваним, і тим самим було порушено норми процесуального законодавства. Суд встановив, що вказані експертизи проводилися на підставі даних усіх наявних матеріалів досудового розслідування, які надавались йому разом з постановами про призначення вказаних експертиз, у тому числі на підставі протоколу огляду місця події та схеми до нього, показань потерпілих та інших матеріалів провадження. Крім того, під час розгляду провадження в суді касаційної інстанції сам засуджений пояснив, що його показання щодо обставин руху його автомобіля як під час досудового слідства, так і під час розгляду кримінального провадження в суді були незмінними.

Вищевказані докази ретельно досліджено судом першої інстанції та визнано достатніми та допустимими доказами, які у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_7 обвинувачення. На підставі їх аналізу суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, порушивши Правила дорожнього руху, створив аварійну ситуацію, внаслідок чого потерпілі отримали тілесні ушкодження, і між діями обвинуваченого та цими наслідками є прямий причинний зв`язок.
Також суд першої інстанції приєднав до матеріалів провадження і визнав допустимим доказом наданий захисником висновок експерта № 16 від 12 лютого 2016 року, відповідно до якого дії водія мотоцикла з технічної точки зору не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що спростовує доводи у касаційній скарзі про те, що суд цей доказ відкинув.
Суд першої інстанції, аналізуючи цей доказ, вказав, що він свідчить, що дане ДТП сталося між двома транспортними засобами, при цьому, враховуючи, що в цьому випадку має значення характер та черговість порушень, які вчиняв кожен з водіїв, дійшов правильного висновку, що водій мотоцикла ОСОБА_8 порушив Правила дорожнього руху вимушено через створення аварійної ситуації ОСОБА_7 , який, керуючи транспортним засобом, першим порушив Правила дорожнього руху, а тому в такому випадку кримінальна відповідальність водія ОСОБА_8 виключається.
Цей висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2015 року у справі № 5-218кс15.
Твердження в касаційній скарзі захисника про необхідність розподілу відшкодування шкоди залежно від винуватості кожного із учасників зазначеної транспортної пригоди є необґрунтованим, враховуючи висновок суду першої інстанції про виключення кримінальної відповідальності водія мотоцикла ОСОБА_8 .
Доводи касаційної скарги захисника щодо вирішення цивільного позову були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій і обґрунтовано визнані ними безпідставними.
З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, взяв до уваги те, що в результаті вчинення щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 неумисного злочину вони перенесли душевний і фізичний біль, тривалі переживання через втрату здоров`я, страждання у зв`язку з проведеним лікуванням, в їхньому житті настали неповторні та негативні зміни, було порушено нормальний ритм життя та суспільні зв`язки, витрачено багато часу на лікування та відвідування правоохоронних органів і судових засідань, що порушило їх звичний уклад життя. Враховуючи принципи розумності та справедливості, а також майновий стан обвинуваченого, суд, частково задовольнивши цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , стягнув на їхню користь з обвинуваченого відповідно 30 000 грн та 60 000 грн.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд і не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що цивільний позов потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пред`явлено тільки до обвинуваченого ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про залучення співвідповідачем страхової компанії ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».
Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із цивільним позовом до страхової компанії ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не зверталися, вибравши на власний розсуд спосіб захисту своїх прав.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У судовому засіданні Суду захисник послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року (№ 14-176цс18), зі змісту п. 62 якої вбачається, що Велика Палата відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.
Однак зазначене в цілому не спростовує висновку суду першої інстанції щодо стягнення коштів на користь потерпілих з обвинуваченого, оскільки Велика Палата відступила від висновку в частині, що стосується звернення з позовом до винної особи саме страховика. Отже, зазначений висновок не спростовує можливості саме потерпілого вирішувати питання в деліктному зобов`язанні на підставі статей 16, 1166, 1167 ЦК.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
Тому в цьому випадку після задоволення вимоги потерпілихОСОБА_7 не позбавлений права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілим, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
З таким висновком погодився й апеляційний суд, вказавши, що у даному випадку обвинувачений ОСОБА_7 не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою він уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Доводи у касаційній скарзі захисника про те, що апеляційний суд не виконав вказівки касаційного суду, також є безпідставними.
Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2017 року вбачається, що в попередній ухвалі Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року, яку скасовано касаційним судом, не надано відповіді на апеляційні скарги, у тому числі й захисника. Крім цього, суд дійшов висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, за умови відсутності інших додаткових обставин, не відповідає вимогам ст. 65 КК.
З матеріалів провадження видно, що при новому апеляційному розгляді суд апеляційної інстанції надав належну оцінку всім доводам, наведеним в апеляційній скарзізахисника, які аналогічні доводам, викладеним в його касаційній скарзі. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Отже, даних про неправильне застосування кримінального закону або істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, матеріали провадження щодо ОСОБА_7 не містять. Тому, беручи до уваги вищевказане, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги.

Таким чином, даних, які би свідчили, що судом допущено такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, про що йдеться у касаційній скарзі захисника, не виявлено.

Тому, зважаючи на вищевказане, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 Перехідних положень цього Кодексу, пунктами 4, 6 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, Суд

ухвалив:
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року та вирок Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3