УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, має середньо-спеціальну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

З наданих суду матеріалів вбачається, що в провадженні ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000380 від 13.12.2018 за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст.135.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13 грудня 2018 року приблизно о 19 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем «BАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині пр. Соборного в м. Запоріжжі, з боку вул. Запорізької в напрямку вул. Слобідської, зі швидкістю не менше 70 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху в населеному пункті.

Наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Фортечною та регульованого пішохідного переходу, розташованого по пр. Соборному, ОСОБА_6 не знизив швидкості та продовжив рух на забороняючий (червоний) сигнал світлофора.

В цей же час, проїзну частину пр. Соборного, в районі перехрестя з вул. Фортечною, по регульованому пішохідному переходу, на дозволяючий (зелений) сигнал світлофора, перетинала пішохід ОСОБА_7 , яка рухалась справа наліво по напрямку руху автомобіля «BАЗ 2101», під керуванням водія ОСОБА_6 .

Продовжуючи рух, водій ОСОБА_6 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 2.9. а), 8.7.3. е), 8.10., 12.4., 12.9. б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

- п 8.7.3. «Сигнали світлофора мають такі значення:

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»;

- п 8.10. «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»;

- п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

- п. 12.9. «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 12.7».

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «BАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 загинула на місці ДТП.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, 13 грудня 2018 року, о 19 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, в результаті наїзду на пішохода ОСОБА_7 , поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, в якому вона внаслідок безпорадного стану була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.

ОСОБА_6 , усвідомлюючи це, був зобов`язаний згідно п. 2.10 г) Правил дорожнього руху та ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, викликати карету швидкої допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілу до лікувального закладу.

Незважаючи на це, ОСОБА_6 , будучи особою, яка поставила ОСОБА_8 в небезпечне для життя становище, перебуваючи в якому остання, внаслідок безпорадного стану, була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, а також, будучи зобов`язаним після ДТП піклуватися про потерпілу і маючи таку об`єктивну можливість, заходів направлених на надання допомоги не прийняв: самостійно першу медичну допомогу не надав, карету швидкої допомоги не викликав, за допомогою до присутніх не звернувся та втік з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

14 грудня 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 15.12.2018 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.02.2019 року.

Посилаючись на те, що для закінчення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню органу досудового розслідування потрібно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, виконання яких неможливо до закінчення строку тримання під вартою підозрюваного, а також зазначаючи, що з урахуванням тяжкості злочинів, у яких підозрюється ОСОБА_6 , не зменшилися ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав на підставах, викладених у клопотанні.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на недоведеність ризиків, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначили, що підозрюваний проживає у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітню дитину.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000380 від 13.12.2018 за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст.135.

14 грудня 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 15.12.2018 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.02.2019 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Слідчим суддею встановлено, що по даному кримінальному провадженню досудове розслідування не закінчено, оскільки необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, у зв`язку з чим ухвалою слідчого судді від 07.02.2019 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до чотирьох місяців, тобто до 14.04.2019 року.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що наявні обставини, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, також слідчий суддя враховує обсяг підозри та тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Також слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, та той факт, що він не одружений, офіційно не працевлаштований, раніше не засуджений, зареєстрований та мешкає за різними адресами.

Слідчий суддя не враховує інформацію про перебування на його утриманні малолітньої дитини, оскільки підтверджень, що він є її батьком не надано.

З урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, ступеню участі підозрюваного у їх вчиненні, а також доказів та обставин, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу, та приходить до висновку, що для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, є недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріалами клопотання підтверджено, що встановлені раніше ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 на даний час продовжують існувати, та на переконання слідчого судді, даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Так, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до категорії та тяжких злочинів.

Вирішуючи клопотання, слідчий суддя враховує суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним, ступінь участі підозрюваного у вчинені інкримінованих злочинів.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання враховує доводи сторони захисту щодо позитивної характеристики підозрюваного ОСОБА_6 , однак з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, приходить до висновку про недостатність таких характеристик для оцінки поведінки підозрюваного належною при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя не бере до уваги, оскільки питання наявності зазначених ризиків, було встановлено слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу.

Таким чином, в ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено підстав для зміни запобіжного заходу, та стороною захисту не підтверджено, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Беручи до уваги, що під час розгляду клопотання встановлені обставини, що перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою, не зменшилися ризики, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою і відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, клопотання про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню та слідчий суддя вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування, строком до 07.04.2019 року.

Керуючись, ст.ст. 177, 178, 182, 183, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07.04.2019 року включно, який обчислювати з 07.02.2019 року.

Встановити строк дії даної ухвали до 07.04.2019 року включно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текс ухвали проголошено 08.02.2019 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1