Ухвала

іменем України
5 лютого 2019 р.

м. Київ
Справа № 168/598/17
Провадження № 51-439 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 26 січня 2018 року,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років п`ять місяців. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 18.05.2017 року) постановлено зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_5 термін його попереднього ув`язнення з 23 червня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено в частині визначення початку строку відбуття покарання та зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання.Строк відбуття покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з моменту його затримання, тобто з 21 червня 2017 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зараховано обвинуваченому ОСОБА_5 термін попереднього ув`язнення у строк покарання з 21.06.2017 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння 20 червня 2017 року, біля 23 год. 30 хв., знаходячись на подвір`ї біля будинку, що належить ОСОБА_7 і розташований в АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_8 , жителем АДРЕСА_2 , яка виникла на ґрунті розпивання спиртних напоїв, умисно наніс останньому не менше десяти ударів руками та ногами по різних ділянках тіла.
Продовжуючи свої дії, спрямовані на заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 взяв дерев`яну палицю, яка лежала неподалік та двічі вдарив нею по голові ОСОБА_8 .
У результаті нанесення ударів, обвинувачений ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: трьох забійних ран голови, що призвели до масивної крововтрати; закритих переломів 9, 10, 11 ребер зліва; перелому тазу (фрагментарні злами крила клубової кістки); синців та саден в ділянці тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, обличчя, що в подальшому спричинили смерть потерпілого.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 78 від 08 вересня 2017 року тілесні ушкодження у вигляді забійних ран голови (в кількості трьох), що призвели до масивної крововтрати, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Закриті переломи 9, 10, 11 ребер зліва, перелом тазу (фрагментарні злами крила клубової кістки) відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, терміном більше як 21 день. Тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, обличчя відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 убачається, що він оскаржує рішення апеляційного суду щодо засудженого ОСОБА_5 у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Просить змінити судове рішення щодо нього в частині призначеного покарання і призначити більш м`яке покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України. Так, захисник зазначає, що апеляційним судом не було віднесено до пом`якшуючих обставин те, що засуджений ОСОБА_5 добровільно відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, а також не враховано протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_8 , яка була причиною конфлікту між ними. Крім того, потерпілий ОСОБА_9 просив призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк сім років. Також, поза увагою судів першої та апеляційної інстанції залишилося клопотання ФГ «Валюс», де працював ОСОБА_5 щодо можливості призначення покарання обвинуваченому із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.

Як убачається з наданих копій судових рішень, місцевий суд при призначенні ОСОБА_5 заходу примусу згідно з вимогами ст. 65 КК України разом із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (за ч. 2 ст. 121 КК України є тяжким злочином), врахував дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, перебуває на «Д»-обліку у лікаря-нарколога, раніше не судимий та те, що потерпілий претензій матеріального та морального характеру до нього не має. До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; до обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд обґрунтовано погодився з рішенням суду першої інстанції та зазначив, що місцевий суд, хоча і не вказав у вироку стан здоров`я обвинуваченого та наявність у нього на утриманні хворих батьків похилого віку, однак фактично врахував дані обставини, призначивши покарання у виді позбавлення волі ближче нижньої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України. Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та не дають підстав для застосування щодо нього вимог ст. 69 КК України.

При цьому суд апеляційної інстанції врахував характер та обставини вчиненого, зокрема кількість та локалізацію спричинених тілесних ушкоджень, обставини їх спричинення, те що обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння, а також непоправні наслідки вчиненого злочину смерть людини, та дійшов правильного висновку, що покарання, призначене ОСОБА_5 , відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і не є надто суворим. Враховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив клопотання захисника про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України без задоволення.

На переконання суду касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків суду апеляційної інстанції немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 не міститься переконливих доводів для зміни судового рішення та пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

З огляду на викладене, Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3