Справа № 683/1066/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2019 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

його захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинова Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, учасника бойових дій, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 31.10.2017 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 17.07.2018 року ОСОБА_5 звільнення від покарання скасовано та 30.11.2018 року направлено для відбування покарання згідно вказаного вироку,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2017 року біля 14 год. 30 хв. ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів та з метою шахрайського заволодіння чужим майном зателефонував до ОСОБА_4 по мобільному телефону, яка знаходилась у м. Львів та зловживаючи її довірою під приводом нібито налаштування велосипеду марки «ClaudButler» моделі «Alpino», що їй належить, домовився про передачу йому вказаного велосипеду ОСОБА_7 , яка являється бабою потерпілої.

Того ж дня біля 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на території домогосподарства по АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_7 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_7 велосипед марки «ClaudButler» моделі «Alpino» вартістю 10000 гривень, яким в подальшому умисно заволодів та 02.09.2017 року заклав його у відділення №35 ломбарду ПТ «Ломбард «Роял Кредит» ТОВ «Дом Україна» і компанія», що по вул. Миру, 7, бокс 6, м. Старокосятнтинів за 590 грн., а отримані гроші в подальшому витратив на власні потреби, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 майнової шкоди на суму 10 000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою визнав повністю, розкаявся і підтвердив, що 01.09.2017 року в обідню пору зателефонував до потерпілої ОСОБА_4 по мобільному телефону, яка знаходилась на той час у м. Львові, та зловживаючи її довірою під приводом нібито ремонту її велосипеда, домовився про передачу йому велосипеду ОСОБА_7 , яка являється бабою потерпілої та живе в с. Пашківці Старокостянтинівського району. Того ж дня, за місцем проживає ОСОБА_7 , з дозволу потерпілої ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_7 велосипед, який в подальшому 02.09.2017 року в обідню пору заклав у одному з відділень ломбарду в м. Старокостянтинові за 590 грн., а отримані гроші витратив на власні потреби. Цивільний позов потерпілої про стягнення з нього 10 000 грн. матеріальної шкоди та 5 000 моральної шкоди визнав повністю.

Оскільки ОСОБА_5 повністю визнав вину, то суд за згодою учасників процесу визнає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і обмежується допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням доказів, що характеризують обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпіла правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає. Обвинуваченому та потерпілій роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За твердженням потерпілої ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні підтвердив факт заволодіння обвинуваченим її велосипедом, а саме 01.09.2017 року обвинувачений ОСОБА_5 зателефонував до неї по мобільному телефону та зловживаючи її довірою під приводом нібито ремонту її велосипеда, домовився про передачу йому велосипеду ОСОБА_7 , яка являється її бабою та живе в с. Пашківці Старокостянтинівського району. Того ж дня, з її дозволу обвинувачений ОСОБА_5 поїхав до її баби ОСОБА_8 та отримав велосипед, який в подальшому заклав у ломбард, а їй на протязі декількох місяців обвинувачений обманював та не віддавав велосипед. У зв`язку із цим вона у березні 2018 року звернулася у поліцію із заявою про вчинення ОСОБА_5 шахрайства. Заявлений нею цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 10 000 грн. матеріальної шкоди та 5 000 моральної шкоди вона підтримую в повному обсязі. При призначенні обвинуваченому покарання покладається на розсуд суду.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 доведена, а його дії за ч.2 ст.190 КК України кваліфіковано вірно, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.

Обираючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, зокрема, що він за місцем постійного проживання характеризується посередньо та є учасником бойових дій.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи. Саме покарання у виді позбавлення волі суд вважає необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження скоєння ним нових злочинів.

Оскільки ОСОБА_5 вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31.10.2017 року засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та вчинив вказаний злочин до постановлення вказаного вироку, тому остаточне покарання йому слід призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання даного покарання з покаранням, призначеним попереднім вироком.

Крім цього, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 під час розгляду справи звернувся до суду із клопотанням про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, опублікованого 07 вересня 2017 року, оскільки він є учасником бойових дій.

Обвинувачений ОСОБА_5 подав заяву про згоду на застосування амністії, а також в судовому засіданні наполягає на застосування відносно нього амністії та просить звільнити його від відбування основного покарання.

Прокурор в судовому засіданні не заперечує щодо звільнення обвинуваченого від покаранням на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Судом встановлено, що скоєний ОСОБА_5 умисний злочини, передбачений ч.3 ст.185 КК України, за яким його засуджено вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31.10.2017 року та скоєний до постановлення вказаного вироку умисний злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України, згідно ст.12 КК України не є особливо тяжкими злочинами.

Вказані обидва злочини ОСОБА_5 скоєнні до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, опублікованого 07 вересня 2017 року, і оскільки на день набрання чинності зазначеного Закону ОСОБА_5 має статус учасника бойових дій, тому суд вважає, що клопотання про застосування амністії підлягає задоволенню, а ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування основного покарання.

Оскільки ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування основного покарання то запобіжний захід останньому у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, слід скасувати, звільнивши його з-під варти в залі судового засідання.

Цивільний позов потерпілої-цивільного позивача ОСОБА_4 до обвинуваченого-відповідача ОСОБА_5 слід задовольнити повністю.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 10 000 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони доведені та визнані обвинуваченим ОСОБА_5 у повному обсязі.

Суд вважає доведеним той факт, що потерпіла ОСОБА_4 з вини обвинуваченого ОСОБА_5 перенесла моральні страждання у зв`язку із втратою свого майна, а тому суд, з врахуванням повного визнання відповідачем в цій частині позовних вимог та його майнового стану, суті позовних вимог, характеру та глибини фізичних та моральних страждань потерпілої, виходячи із вимог розумності та справедливості, рахує за необхідне повністю задовольнити вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання даного покарання з покаранням, призначеним попереднім вироком Старокостянтинівського районного суду від 31 жовтня 2017 року призначити ОСОБА_5 3 (три) роки позбавлення волі.

ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, опублікованого 07 вересня 2017 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, скасувати, звільнивши його з-під варти в залі судового засідання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 10 000 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000 грн., а всього стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 15 000 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Старокостянтинівський районний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя /