Справа № 713/2185/18
Провадження №1-м/713/2/18
УХВАЛА
іменем України

27.12.2018 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вижниця клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, -

В С Т А Н О В И В :

26 листопада 2018 року Міністерство юстиції України звернулось з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України.

Посилаються на те, що 09 листопада 2018 року наказом Міністерства юстиції України № 3494/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засуджену вироком російського суду громадянку України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 13.09.2018 за № 06-121526/18. ОСОБА_4 засуджено вироком Петушинського районного суду Володимирської області від 20.11.2017 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Володимирського обласного суду від 20.02.2018, до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених пунктом "г" частини четвертої статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі), частиною третьою статті 30 пунктом "г" частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: с.Мигово, Вижницького району Чернівецької області. ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №1 УФСВП Росії по Володимирській області»; кінець відбуття строку покарання - 22.08.2027 року.

При визначенні строку покарання, який підлягатиме відбуванню у разі передачі ОСОБА_4 в Україну, просять суд враховувати вимоги частини першої статті 10 та частини першої статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року щодо максимального врахування покарання, визначеного вироком російського суду, з метою створення належних підстав для реалізації засудженою ОСОБА_4 права бути переданою в Україну як державу свого громадянства для подальшого відбування покарання. Відповідно до судової практики в Російській Федерації російський суд і Міністерство юстиції Російської Федерації відмовляють у передачі засуджених громадян в Україну у разі, якщо визначене в Україні покарання є меншим за визначене у вироку, вказуючи підставою для відмови ту обставину, що покарання, призначене вироком російського суду, є неспівмірним з покаранням, яке засуджений зможе відбувати в Україні у разі його передачі для подальшого відбування покарання.

Просять визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винною вироком Петушинського районного суду Володимирської області від 20.11.2017 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Володимирського обласного суду від 20.02.2018 року. Визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженою ОСОБА_4 на підставі вироку Петушинського районного суду Володимирської області від 20.11.2017 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Володимирського обласного суду від 20.02.2018. Визначити початок строку відбування покарання.

В судовому засідання прокурор клопотання підтримала, просила задовольнити.

В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Одночасно з клопотанням просять розглядати клопотання без участі представника Міністерства юстиції України.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до висновку про те, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 25 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.

Згідно із ст. 9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Разом з цим, положеннями ч.ч.3, 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Положеннями ч.1 ст.610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Міністерством юстиції України питання про передачу громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Вижниця, Чернівецької області, зареєстрованої АДРЕСА_1 , засудженої вироком Петушинського районного суду Володимирської області від 20.11.2017 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Володимирського обласного суду від 20.02.2018 року, погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту на ім`я ОСОБА_4 , Серія НОМЕР_1 , виданого 26.12.2001 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області. Місце реєстрації значиться АДРЕСА_1 .

Відповідно до письмової заяви, ОСОБА_4 має бажання не відбутий строк покарання відбувати на території України.

Відповідно до довідки з місця відбування покарання засуджена ОСОБА_4 відбула строк кримінального покарання 1 рік 11 місяців 10 днів. Не відбута частина покарання складає 9 років 00 місяців 19 днів. Зазначене покарання ОСОБА_4 відбуває в ФКУ «Виправна колонія №1 УФСВП Росії по Володимирській області». Початок строку відбування покарання 20.11.2017 року, кінець строку відбуття покарання 22.08.2027 року.

Діяння ОСОБА_4 за вироком Петушинського районного суду Володимирської області від 20 листопада 2017 року із змінами внесеними апеляційною ухвалою Володимирського обласного суду від 20 лютого 2018 року кваліфікуються ст.228.1 ч.4 п.«г» Кримінального кодексу Російської Федерації (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі) та ст.30 ч.3 ст.228.1 ч.4 п.«г» Кримінального кодексу Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі).

Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати ст.307 ч.2 Кримінального кодексу України, незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі та ст.15 ч.2 ст. 307 ч.2 Кримінального кодексу України (закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі). Санкція ст. 307 ч.2 Кримінального кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Санкція частини ч.2 ст.15 - ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Аналіз наведених вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність призначення засудженій ОСОБА_4 за ст.307 ч.2, ст.15 ч.2 ст. 307 ч.2 КК України із застосуванням ст.70 КК України покарання у вигляді позбавленні волі із дотриманням тривалості покарання призначеного вироком Петушинського районного суду Володимирської області від 20 листопада 2017 року із змінами внесеними апеляційною ухвалою Володимирського обласного суду від 20 лютого 2018 року, а саме у вигляді позбавлення волі строком на 11 (Одинадцять) років без конфіскації майна.

Законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, за вчинення злочину, передбаченого ст.307 ч.2, ст.15 ч.2 ст. 307 ч.2 КК України.

Проте, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких підстав, враховуючи положення ст.11 Конвенції, при приведенні вироку Петушинського районного суду Володимирської області від 20 листопада 2017 року із змінами внесеними апеляційною ухвалою Володимирського обласного суду від 20 лютого 2018 року, у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року, ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.ст. 606-610 КПК України, Суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російського Федерації від 20 листопада 2017 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 , задовольнити.

Вирок Петушинського районного суду Володимирської області від 20 листопада 2017 року, із змінами внесеними апеляційною ухвалою Володимирського обласного суду від 20 лютого 2018 року, яким громадянку України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м.Вижниця, Чернівецької області, зареєстровану АДРЕСА_1 , засуджено за ст.228.1 ч.4 п. «г», ст.30 ч.3 ст.228.1 ч.4 п. «г», ст.69 ч.3 КК Російської Федерації до покарання у виді одинадцяти років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму, привести у відповідність із законодавством України.

Визначити положення Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винною, а саме: ст.228.1 ч.4 п.«г» Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає ст. 307 ч.2 Кримінального кодексу України, ст.30 ч.3 ст.228.1 ч.4 п.«г» Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає ст.15 ч.2 ст. 307 ч.2 Кримінального кодексу України.

Визначити засудженій ОСОБА_4 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Петушинського районного суду Володимирської області від 20 листопада 2017 року із змінами внесеними апеляційною ухвалою Володимирського обласного суду від 20 лютого 2018 року, за ст. 307 ч.2, ст.15 ч.2 ст.307 ч.2 Кримінального кодексу України із застосуванням ст.68 ч. 3, ст.70 ч.1 КК України до позбавлення волі строком на 11 (Одинадцять) років без конфіскації майна.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 20 листопада 2017 року. В строк відбування покарання зарахувати час перебування під вартою з 23 серпня 2016 по 19 листопада 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляції через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: ОСОБА_1