КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/419/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року,
за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12.09.2018 року задоволено клопотання детектива Національного бюро Другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 , погоджене заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 та накладено арешт на майно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме на:

- житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності, видане 01.10.2007 року з тимчасовим позбавленням ОСОБА_11 права на відчуження та розпорядження цим майном;

- частку у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру площею 61,4 м.кв (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 119, адреса: АДРЕСА_2 ), свідоцтво про право власності на яку видане 05.09.1994 року Новомосковським трубним заводом згідно з розпорядженням № 88 від 02.09.1994, з тимчасовим позбавленням ОСОБА_11 права на відчуження та розпорядження цим майном.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_7 подав в інтересах ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12.09.2018 року в частині накладення арешту на житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності, видане 01.10.2007 року з тимчасовим позбавленням ОСОБА_11 права на відчуження та розпорядження цим майном та постановити нову ухвалу, якою клопотання детектива задовольнити частково, накласти арешт на частку ОСОБА_11 у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності, видане 01.10.2007 року з тимчасовим позбавленням ОСОБА_11 права на відчуження та розпорядження вказаною часткою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник зазначає, що ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 є незаконною та необґрунтованою, посилаючись на те, що з 2001 року ОСОБА_11 одружений з ОСОБА_6 , тому дана квартира належить підозрюваному ОСОБА_11 не одноособово, а на праві спільної сумісної власності подружжя.

Захисник зазначає також те, що ОСОБА_6 не має жодного відношення до кримінального провадження № 0000330 від 20.09.2016 року, а рішення слідчого судді про арешт її частки у праві спільної сумісної власності порушує справедливий баланс між її інтересами і завданнями кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, заслухавши пояснення представника власника майна та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що слідчою групою детективів Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування, а Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Генеральної прокуратури України процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000330 від 20.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

07.09.2018 року детектив Національного бюро Другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 за погодженням з заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме на:

- житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності, видане 01.10.2007 року з тимчасовим позбавленням ОСОБА_11 права на відчуження та розпорядження цим майном;

- частку у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру площею 61,4 м. кв (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 119, адреса: АДРЕСА_2 ), свідоцтво про право власності на яку видане 05.09.1994 року Новомосковським трубним заводом згідно з розпорядженням № 88 від 02.09.1994, з позбавленням ОСОБА_11 права на відчуження та розпорядження цим майном.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12.09.2018 року клопотання детектива було задоволено.

З таким рішенням слідчого судді погодитися повністю неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Однак, зазначених вимог закону не було дотримано.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Як вбачається з клопотання детектива Національного бюро Другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 метою для накладення арешту на майно є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Детектив обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, надав достатні і належні докази, а саме цивільний позов в рамках кримінального провадження № 0000330, де відповідачем є, зокрема і ОСОБА_11 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Згідно з положенням ст. 60 СК України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,
Відповідно до наданих представником власника майна документів, а саме копії паспорта ОСОБА_6 та свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що дружиною ОСОБА_11 з 12.05.2001 року є ОСОБА_6 , арештоване майно набуте у шлюбі та відповідно до п. 1 ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка у права спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При цьому, слідчий суддя накладаючи арешт на майно іншого співвласника, не врахував наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для співвласника майна ОСОБА_6 .

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга представника власника майна задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання за недоведеності необхідності арешту майна іншого співвласника, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, наклавши арешт майно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження, а саме: на 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру площею 61,4 м.кв (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 119, адреса: АДРЕСА_2 та 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року, якою задоволено клопотання детектива Національного бюро Другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 , погоджене заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 про накладення арешту на майно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме на:

- житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності, видане 01.10.2007 року з тимчасовим позбавленням ОСОБА_11 права на відчуження та розпорядження цим майном,

- частку у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру площею 61,4 м.кв (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 119, адреса: АДРЕСА_2 ), свідоцтво про право власності на яку видане 05.09.1994 року Новомосковським трубним заводом згідно з розпорядженням № 88 від 02.09.1994, з тимчасовим позбавленням ОСОБА_11 права на відчуження та розпорядження цим майном, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання детектива Національного бюро Другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 , погоджене заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 в частині накладення арешту на майно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , - задовольнити частково.
Накласти арешт на майно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження, а саме:

- 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру площею 61,4 м.кв (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 119, адреса: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4