Справа № 520/1162/19
Провадження № 1-кс/522/3023/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м.Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора Черни, розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 1 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 08.01.2019р., -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси з апеляційного суду Одеської області надійшла скарга ОСОБА_3 , адресована на адресу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, на бездіяльність посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 2 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 08.01.2019р.
Вимоги поданої скарги обґрунтовуються тим, що 08.01.2019р. року до Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 була подана заява про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 , відомості про яке до теперішнього часу не внесені до ЄРДР.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення скарги, зазначивши, що зміст заяви про злочин не відповідає вимогам ст. 214 КПК України, про що заявнику було роз`яснено та надана відповідь. Крім того зазначив, що в заяві відсутні обставини, які свідчать про те, що суддею було вчинено кримінальне правопорушення.
Дослідивши матеріали скарги приходжу до висновку, про наступне.
Відповідно до долученої до скарги заяви, 08.01.2019р. ОСОБА_3 звернувся із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 26 ЗУ « Про звернення громадян» подання громадянином звернення, яке містить наклеп і образи, дискредитацію органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та їхніх посадових осіб, керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, заклики до розпалювання національної, расової, релігійної ворожнечі та інших дій, тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством.
Ознайомившись із змістом заяви від 08.01.2019р. та скарги від 20.01.2019р. вбачається, що заявником не дотримані вимоги Закону України «Про звернення громадян», а саме, що ОСОБА_3 у вказаних зверненнях допущені образливі вирази стосовно слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 , що не є припустимим взагалі і для процесуального документу зокрема.
Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ст. 1 Закону України „Про Державне бюро розслідувань Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції. Державне бюро розслідувань здійснює функцію досудового розслідування із 27.11.2018р.

Офіційна адреса територіального управління Державного бюро розслідувань, територіально знаходиться у м. Миколаєві.

Відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України досудове розслідування злочинів, які вказані у заяві ОСОБА_3 від 08.01.2019р., здійснюється слідчими органів Державного бюро розслідувань.

Крім того, судом ознайомлено із долученим в судовому засіданні лис заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 1 від 11.01.2019 року, відповідно до якого вбачається, що повідомлення про вчинення слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу вищезазначеного злочину, а тому така заява, з огляду на її зміст, в даному випадку, не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тому підстав для прокурорського реагування не вбачається.
У статті 303 КПК України визначено порядок оскарження бездіяльності, яка може полягати, зокрема, в бездіяльності прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Тобто в вищезазначених статтях КПК України йдеться мова про внесення до ЄРДР саме таких відомостей, які містять дані про кримінальне правопорушення.
Частина п`ята ст.214 КПК України конкретизує зміст таких відомостей, вказуючи, що вони обов`язково повинні містити, зокрема: короткий зміст обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником, виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення, тощо.
Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, виходячи з змісту ч.5 ст.214 КПК України, зміст таких відомостей має бути підданий оцінці.
Повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленнях потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.
Оскільки КПК України надана можливість оскаржити дії прокурора, то у слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку прокурора в результаті такої оцінки.
Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України (визначення основних термінів Кодексу), відповідно до якого, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Заявник як на обставини, які, на його думку, свідчать про вчинення суддею кримінального правопорушення, зокрема, вказує на винесення суддею завідомо неправосудної ухвали, внаслідок чого суддя цілеспрямовано здійснив злочин проти правосуддя.
Викладене вказує на те, що наведені заявником обставини стосуються суто процесуальної діяльності судді і процесуального рішення судді, щодо оскарження яких є передбачена КПК України процедура.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року та ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
За змістом рішення Конституційного суду України від 30.06.2009р. №16-рп/2009, постанов Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007р. №8, від 12.06.2009р. №6, від 04.06.2010р. №6, положень КПК України тощо, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної або касаційної інстанції, і не може даватися будь якими іншими органами.
Наведені в заяві дані про скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, не місять фактичних відомостей чи посилання на обставини, які б свідчили про вчинення вказаного кримінального правопорушення. Ці дані ґрунтуються лише на припущеннях щодо противоправних дій, а обставини, викладені у заяві, не охоплюються поняттям злочину, визначеному у ст. 11 КК України, і тому не може вважатися такою, що підлягає внесенню до ЄРДР.
Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до Висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства,
Рішенням XIV Позачергового з`їзду суддів України від 15 березня 2017 року «Про стан здійснення правосуддя та незалежності суддів у 2016 році», зокрема, визнано такими, що призводять до порушення гарантій незалежності судової влади, ставлять під сумнів утвердження принципу верховенства права в Україні та підривають основи правопорядку в державі, випадки впливу, тиску, втручання будь-кого у будь-якій формі у здійснення правосуддя судами та суддями, зокрема, вплив на суддів з боку правоохоронних органів шляхом реєстрації кримінальних проваджень і подальшого тривалого нездійснення щодо них досудового розслідування, у тому числі незаконні дисциплінарні та кримінальні переслідування.
Вищевказане рішення кореспондується з Рішенням № 45 Ради суддів України від 13 серпня 2018 року «Щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення дотримання учасниками судових процесів конституційного принципу рівності перед судом і законом» в якому зазначається, що статтею 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантується Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.
Також, визначаючи, чи є суд незалежним, ЄСПЛ звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд ЄСПЛ іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очалан проти Туреччини»). ЄСПЛ застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»).

Зі змісту заяви та скарги ОСОБА_3 вбачається, що вона не відповідає загальноприйнятим вимогам звернення, містить неприпустиме непристойне звертання до посадової особи державного органу в нецензурній формі, яке різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми, нівелювання етичними принципами відношення особи, її людської гідності, що свідчить про порушення засади, передбаченої ст.3 Конституції України, яка визначає, що честь і гідність, крім інших визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, та невідповідність ст. 7 КПК України, яка визначає загальні засади кримінального провадження та вказує на повагу до людської гідності.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до переконання, що у прокурора при розгляді заяви від 08.01.2019р. про кримінальне правопорушення не було підстав для реєстрації відомостей про злочин у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, згідно до вимог ст.214 КПК України, у зв`язку з чим скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 2 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 08.01.2019р. відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1
14.03.2019