КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
11-кп/824/242/2018 року Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
потерпілого ОСОБА_13 ,
представника потерпілого ОСОБА_14 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційнимискаргами прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_15 , представника потерпілого ОСОБА_16 та потерпілого ОСОБА_13 на вирок Дарницький районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року щодо ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дарницькогорайонного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та виправдано у зв`язку з наявністю підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Цивільний позов ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_12 обвинувачується в тому, що 01.06.2015 близько 13 год. 00 хв. рухався на автомобілі марки «Ренж Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору по вул. А.Ахматової. Будучи на перехресті вулиць А.Ахматової та пр-кту Григоренка в м. Києві, виникло непорозуміння з водієм автомобіля марки «Шкода Фабіа» д.н.з. НОМЕР_2 сірого кольору під керуванням ОСОБА_13 . В результаті маневрування ОСОБА_12 змусив ОСОБА_13 зупинити автомобіль. Після зупинки транспортних засобів, ОСОБА_12 з метою розібратися в непорозумінні на дорозі, вийшов зі свого транспортного засобу та направився в сторону ОСОБА_13 , який підходив до нього, вийшовши зі свого автомобіля. При зустрічі у них відбувся словесний конфлікт, який переріс в обопільну бійку, під час якої ОСОБА_12 , маючи умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, діючи протиправно, усвідомлюючи та свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, наніс удари кулаками по тілу ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_13 направився до автомобіля марки «Шкода Фабіа» д.н.з. НОМЕР_2 сірого кольору, а ОСОБА_12 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, в слід останньому двічі кинув в напрямок потерпілого камені, які влучили в спину та голову останньому, чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно- мозкової травми: струсу головного мозку, забійної рани тім`яно - скроневої ділянки з ліва, забійної рани потиличної ділянки з ліва; садно задньої поверхні грудної клітини, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_12 органом досудового розлідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легкетілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_15 , не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування вироку Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року щодо ОСОБА_12 у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог КПК України; просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відомості про вчинення злочину щодо ОСОБА_13 відповідно до ч. 6 ст. 55 КПК Україїни внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за заявою ОСОБА_14 матері ОСОБА_13 , який у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями перебував у лікарні в стані, що унеможливлював подання заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо нього; у подальшому звернувся із заявою про визнання його потерпілим та 04.06.2015 року ОСОБА_13 звернувся із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення до Дарницького УП ГУНП у м. Києві, що свідчить про бажання потерпілого підтримувати приватне обвинувачення, однак суд залишив поза увагою даний факт; також суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального праовопрушення, зокрема показання потерпілого, свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 .
В аналогічних за змістом апеляційних скаргах потерпілий ОСОБА_13 та його представник ОСОБА_16 порушують питання про скасування вироку Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року щодо ОСОБА_12 та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Цивільний позов задовольнити вповному обсязі.
В обґрунтування наведеного зазначають, що 04.06.2015 року ОСОБА_13 особисто подав заяву про кримінальне правопорушення до Дарницького УП ГУНП у м. Києві. Про те, що зазначену заяву списано до справи як таку, що не містить ознак кримінального правопорушення, потерпілому та його представнику стало відомо під час судового засідання. Під час ознайомлення 22.07.2015 року з матеріалами кримінального провадження оригінал заяви ОСОБА_13 містився в справі, а тому жодних сумнівів щодо порушень розгляду заяви ОСОБА_13 не виникало. Крім того, ОСОБА_13 визнаний потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Колегія суддів заслухала доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити вирок суду першої інстанції без зміни, дослідила докази, допитала свідків, провела судові дебати, заслухала останнє слово обвинуваченого, перевірила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора, потерпілого та його представника підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог частин 1 та частини 2 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються, підстави для виправдання обвинуваченого з наведенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Перевіряючи матеріаликримінального провадження колегія суддів встановила, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції цим вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.
Органом досудового розслідування ОСОБА_12 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за наступних обставин.

01.06.2015 близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_12 рухався на автомобілі «Ренж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. А.Ахматової в м. Києві. На перехресті вул. А.Ахматової та пр-кту Григоренка у нього, виникло непорозуміння з водієм автомобіля марки «Шкода Фабіа», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 . В результаті маневрування ОСОБА_12 змусив ОСОБА_13 зупинити автомобіль, після чого з метою розібратися в непорозумінні на дорозі, вийшов зі свого транспортного засобу та направився в сторону ОСОБА_13 , який підходив до нього, вийшовши зі свого автомобіля. Між ними відбувся словесний конфлікт, який переріс в обопільну бійку, під час якоїОСОБА_12 , маючи умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, діючи протиправно, усвідомлюючи та свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, наніс удари кулаками по тілу ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_13 направився до автомобіля марки «Шкода Фабіа», д.н.з. НОМЕР_2 , а ОСОБА_12 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, в слід останньому двічі кинув в напрямок потерпілого камені, які влучили в спину та голову останньому, чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Суд першої інстанції дослідив докази, надані стороною обвинувачення, та дійшов висновку, що наявні підстави для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_12 , оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Своє рішення суд обґрунтував тим, що протокол прийняття заяви ОСОБА_14 про вчинене кримінальне правопорушення від 02.06.2015 року щодо ОСОБА_13 визнав недопустимим доказом, оскільки єдиним законним приводом для початку досудового розслідування могла бути виключно заява потерпілого ОСОБА_20 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення і, як наслідок, всі докази у справі, також недопустимими.
Однак, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може.
З метою перевірки доводів апеляційної скарги прокурора судом апеляційної інстанції повторно допитано обвинуваченого, потерпілого, експерта, свідків, досліджено наявні у матеріалах кримінального провадження докази.
Згідно положень ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема і за статтею 125 КК України.
Частиною 6 ст. 55 КПК України передбачено, що якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерь особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої-третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сімї такої особи. Після того, як особа, яка перебувала у стані, що унеможливлював подання нею відповідної заяви, набуде здатності користуватися процесуальними правами, вона може подату заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Так статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з них є диспозитивність.
Зміст цієї засади розкрито в ст. 26 КПК України: сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Згідно ст. 478 КПК України потерпілий має право подати до слідчого заяву про вчинення кримінального правопорушення протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення певного кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 02.06.2015 року ОСОБА_14 мати ОСОБА_13 - подала заяву про вчинення щодо її сина ОСОБА_13 . ОСОБА_12 кримінального правопорушення; ОСОБА_13 , у свою чергу, під час досудового розслідування подав заяву від 08.07.2015 року про залучення його до провадження як потерпілого, тобто у відповідності до ст. 55 КПК України визнаний потерпілим.
Крім того, ОСОБА_13 подав заяву від 04.06.2015 року про вчинення щодо нього ОСОБА_12 злочину, копію якої надано суду апеляційної інстанції.
У судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що в ході виконання матеріалів за заявою ОСОБА_13 слідчим відділом Дарницького РУГУМВС України в м. Києві за даним фактом відкрите кримінальне провадження за № 004784 від 01.06.2015 року за ч. 2 ст. 125 КК України (за заявою ОСОБА_14 матері ОСОБА_13 ), а тому зазначену заяву списано до справи. /т.2 а.с. 67/
На переконання колегії судів, вураховуючи викладені обставини, відмови потерпілого від обвинувачення у даному випадку не було, а навпаки всі дії ОСОБА_13 свідчать про те, що він у передбачений Законом спосіб намагався реалізувати свої законні права.
Однак суд, незважаючи на вказані обставини, нез`ясував волевиявлення потерпілого, порушуючи принцип диспозитивності, дійшов помилкового висновку, що кримінальне провадження слідчим розпочато незаконно, та безпідставно визнав недопустимими всі докази у кримінальному провадженні.
Винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується безпосередньо дослідженими апеляційним судом доказами.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_13 дав показання про те, що 01.06.2015 близько 13 год. 00 хв. він разом із донькою та своєю матір`ю на автомобілі «Skoda» рухався по вул. А. Ахматової в бік перехрестя з пр. Григоренка у середній смузі руху, впевнившись у відсутності перешкод він перестроївся у ліву смугу руху, проте позаду на великій швидкості рухався автомобіль «Range rover» під керуванням ОСОБА_12 , якому цей маневр завадив, у зв`язку з чим останній став подавати одночасно звуковий сигнал та сигнал фарами. Після чого випередивши його ОСОБА_12 заблокував йому рух, вони обоє вийшли з автомобілів, ОСОБА_12 почав нецензурно лаятись, наніс удар своєю головою в ніс та близько п`ять ударів кулаком по обличчю, після чого став погрожувати йому застосуванням вогнепальної зброї. Він в цей час почав відходити до свого автомобіля, а ОСОБА_12 наздогін кинув камінь і влучив йому в потиличну частину голови. Від удару він впав на землю, а ОСОБА_12 схопив другий камінь і кинув йому в спину. Після цього ОСОБА_12 схопив третій камінь і кинув в бік задніх лівих дверей автомобіля «Skoda», після чого схопив лівою рукою його за плече та наніс близько 5-6 ударів каменем в верхню частину його голови. Пізніше приїхала швидка допомога та госпіталізувала його в лікарню.
Допитаний у суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_12 дав показання про те, що 01.06.2015 близько 13 год. 00 хв. він разом із своєю сім`єю на автомобілі «Range rover» рухався по вул. А. Ахматової. Несподівано для нього автомобіль «Skoda» під керуванням ОСОБА_13 «підрізав» його автомобіль, у зв`язку із чим він застосував екстренне гальмування та звуковий сигнал одночасно із увімкненням фар, на що водій автомобіля «Skoda» ОСОБА_13 , опустив скло та показав, на його думку, непристойний жест, який його обурив. Він, маючи на меті з`ясувати у ОСОБА_13 , що він йому показав випередив автомобіль «Skoda». Під час спілкування ОСОБА_13 завдав йому кулаком удар у верхню щелепу, від чого він упав на газон. ОСОБА_13 , не даючи йому змоги піднятися, наніс йому ще один удар у щелепу. Розуміючи, що не зможе протистояти ОСОБА_13 , він підняв із землі невеликий камінь та кинув його в бік автомобіля «Skoda», який знаходився на відстані 5 метрів від нього, щоб відволікти увагу ОСОБА_13 . Після цього ОСОБА_13 теж кинув камінь в бік автомобіля «Range rover» та пошкодив заднє скло, після чого між ними виникла бійка, внаслідок якої вони обидва опинились на землі, наносячи обопільно удари в різні частини тіла один одному. Наполягав, що захищав себе та свою сім`ю.
Свідок ОСОБА_14 - мати потерпілого ОСОБА_13 - дала аналогічні за змістом показання показанням потерпілого щодо фактичних обставин справи, а також заначила, що після того, як швидка допомога госпіталізувала ОСОБА_13 у лікарню, вона до Дарницького УП ГУНП у м. Києві подала заяву про вчинення ОСОБА_12 щодо її сина злочину. Наполягала, що ОСОБА_12 поводив себе дуже агресивно, був ініціатором конфлікту, мав фізичну перевагу, поводився неадекватно, вона боялася за життя та здоров`я свого сина та малолітньої онучки.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції експерт ОСОБА_21 підтвердила висновки в судово-медичної експертизи, зокрема щодо механізму утворення тілесних ушкоджень, на які вказує потерпілий, а також свої показання, які вона дала у суді першої інстанції.
Свідок ОСОБА_22 - дружина обвинуваченого - в судовому засіданні суду апеляційної інстанції дала показання щодо обставин події, які за своїм змістом аналогічні показанням ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції дав показання про те, що 01.06.2015 близько 13 год. 00 хв. він на перехресті вул. А. Ахматової - пр. Григоренка, а саме на зеленій зоні вул. А. Ахматової побачив бійку між водіями автомобілів «Range rover» та «Skoda», які наносили один одному удари в різні частини тіла. У ОСОБА_12 він помітив синяк під оком, а у ОСОБА_13 були помітні дві рани на голові, з яких сочилася кров; він разом із дружиною ОСОБА_12 надавали першу медичну допомогу та намагалися зупинити кров. Також, вказав, що бачив, як ОСОБА_13 кинув в автомобіль «Range rover» камінь, а ОСОБА_12 - кинув камінь в автомобіль «Skoda».

Свідок ОСОБА_18 дав показання про те, що 01.06.2015 близько 13 год. 00 хв. знаходився на перехресті вул. А. Ахматової - пр. Григоренка та побачив, як ОСОБА_12 наносив численну кількість розмашистих ударів потерпілому, який в цей час не відповідав ударами, а захищався, закриваючи голову руками; потім потерпілий ОСОБА_13 наніс один короткий удар ОСОБА_12 , що стало неочікуваним для останнього, від якого він сів на землю. Далі бачив як ОСОБА_12 кинув камінь в бік автомобіля «Skoda»,а ОСОБА_13 - у бік автомобіля «Range rover». Також вказав, що у потерпілого була закривавлена голова; при цьому у ОСОБА_12 видимих ушкоджень не бачив.
Винність ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами: даними протоколу про прийняття заяви ОСОБА_14 про вчинення щодо ОСОБА_13 кримінального правопорушення ОСОБА_12 від 01.06.2015 року; даними заяви ОСОБА_13 про залучення до провадження як потерпілго від 08.07.2015 року; даними протоколу огляду місця події від 01.06.2015 року про огляд автомобіля «Range rover»; даними висновку експерта №2380/Е про те, що виявлені у ОСОБА_13 тілесні ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Аналізуючи докази в їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_14 мати потерпілого про вчинення ОСОБА_12 кримінального праовопрушення щодо її сина ОСОБА_13 згідно ст. 55 КК України є підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки ОСОБА_13 перебував у стані, який унеможливлював подання ним відповідної заяви, а саме перебування його у лікарні, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Із медичної довідки убачається, що ОСОБА_13 з 01.06.2015 по 04.06.2015 після отримання тілесних ушкоджень перебував у стані, що унеможливлював подання ним особисто заяви про вчинення злочину.
Отже, докази, зібрані під час досудового розслідування та дослідженні у судовому засіданні, колегія суддів уважає належними та допустимими, оскільки вони отримані у законному порядку слідчим з дотриманням принципу диспозитивності, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення щодо ОСОБА_12 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КПК України, розпочато законно, докази є належними та допустимими, узгоджуються між собою і в сукупності підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення та доводять винуватість ОСОБА_12 у його вчиненні.
За таких обставин, колегія суддів уважає доведеним, що ОСОБА_12 01.06.2015 близько 13 год. 00 хв. рухався на автомобілі марки«Ренж Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору по вул. А.Ахматової. Будучи на перехресті вулиць А.Ахматової та пр-кту Григоренка в м. Києві, виникло непорозуміння з водієм автомобіля марки «Шкода Фабіа» д.н.з. НОМЕР_2 сірого кольору під керуванням ОСОБА_13 .В результаті маневрування ОСОБА_12 змусив ОСОБА_13 зупинити автомобіль. Після зупинки транспортних засобів, ОСОБА_12 з метою розібратися в непорозумінні на дорозі, вийшов зі свого транспортного засобу та направився в сторону ОСОБА_13 , який підходив до нього, вийшовши зі свого автомобіля. При зустрічі у них відбувся словесний конфлікт, який переріс в обопільну бійку, під час якої ОСОБА_12 , маючи умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, діючи протиправно, усвідомлюючи та свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, наніс удари кулаками по тілу ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_13 направився до автомобіля марки «Шкода Фабіа» д.н.з. НОМЕР_2 сірого кольору, а ОСОБА_12 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, в слід останньому двічі кинув в напрямок потерпілого камені, які влучили в спину та голову останньому, чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно- мозкової травми: струсу головного мозку, забійної рани тім`яно - скроневої ділянки з ліва, забійної рани потиличної ділянки з ліва; садно задньої поверхні грудної клітини, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Колегія суддів дії ОСОБА_12 кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Вказівка суду у вироку на можливість звернення потерпілого із заявою про вчинення злочину у межах строку давності не узгоджуються із загальними засадами кримінального провадження та з положеннями п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Колегія суддів, призначаючи ОСОБА_12 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості; одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, працевлаштований, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують покарання або обтяжують покарання, та вважає, що покарання у виді штрафу у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_12 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло два роки - в разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст.125 КК України, є злочином невеликої тяжкості.
З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2015 року ОСОБА_12 вчинив злочин невеликої тяжкості; від дня вчинення злочину станом на день ухвалення вироку минуло понад 2 роки, а тому колегія суддів уважає, що ОСОБА_12 підлягає звільненню від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
За змістом частин 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_13 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_12 , в якому просив стягнути з відповідача (обвинуваченого) грошові кошти в суммі 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 22 708, 53 грн - матеріальної шкоди, а також 6000 грн витрат на оплату допомоги адвоката.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що з вини обвинуваченого потерпілому заподіяна матеріальна шкода, яка складається з витрат на лікування у сумі 36 78, 09 грн; вартості матеріального збитку, нанесеного внаслідок пошкодження автомобіля, у сумі 18 330, 44 грн; витрат пов`язаних із проведенням автотоварознавчого дослідження, у сумі 700 грн, а всього на загальну суму 22 708, 53 грн.
Крім того, з вини обвинуваченого потерпілому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних життєвих звязків, отриманні ним тілесних ушкоджень та фізичного болю.
Колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий, характер немайнових витрат, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, визначає відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн.
Підлягають до задоволення також позовні вимоги ОСОБА_13 про стягнення витрат на оплату послуг захисника у розмірі 6000 грн.
З урахуванням вище викладеного колегія суддів дійшла висновку, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 411 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 та ст. 420 КПК України нового вироку, оскільки висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого.

З огляду на викладене, апеляційні скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_13 та його представник ОСОБА_16 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 12, 49, ч. 5 ст. 74 КК України, ст.ст.404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_13 та його представника ОСОБА_16 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року, яким ОСОБА_12 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та виправданий у зв`язку з наявністю підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, скасувати.
Постановити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Призначити ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
На підставі ст.ст. 12, 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_12 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 22 708, 53 грн; моральної шкоди 25000 грн, та 6000 грн витрат на оплату допомоги адвоката, а всього на загальну суму 53 708, 53 грн.
В решті позову ОСОБА_13 до ОСОБА_12 відмовити.
Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3