Провадження № 11-кп/4820/255/19
Справа № 685/105/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого

цивільного відповідача ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому та в режимі відеоконференції з Теофіпольського районного суду кримінальне провадження №0000347, за апеляційною скаргою цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на вирок Білогірського районного суду від 14 січня 2019 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Білогірського районного суду від 14 січня 2019 року
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, працює трактористом філії «Рідний край» ПрАТ «Зернопродукт», одружений, на утриманні троє неповнолітніх дітей, не має судимостей,
визнаний винуватим за ч.2 ст.286 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік, з покладенням обов`язків періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено: ухвалено стягнути на її користь з ОСОБА_8 126 600 грн. моральної шкоди та з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» 38 400 грн. моральної шкоди.
Судом вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

За вироком суду, близько 16-ї години 30 хвилин 14 жовтня 2017 року ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 (Польської реєстрації), рухався по вул. Центральній у с. Човгузів Теофіпольського району у напрямку с. Новоставці Теофіпольського району зі швидкістю понад 60 км/год., створюючи своїми діями небезпеку іншим учасникам руху, діючи легковажно і самовпевнено в порушення вимог п.п.1.5, 2.3 (б), 2.9 (в), 11.1, 12.1, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху, втратив здатність постійно та безпечно контролювати рух транспортного засобу, поблизу господарства № 79 після виникнення перешкоди велосипедиста ОСОБА_11 , своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки керованого ним автомобіля, допустивши наїзд на велосипедиста, який рухався у попутному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті та порушенням ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху.
В апеляційній скарзі цивільний відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» просив вирок суду в частині пред`явлення цивільного позову до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» скасувати та закрити провадження.

Посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту судового розгляду.

Зазначав, що між ним та обвинуваченим ОСОБА_8 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого встановлено обов`язки осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування, зокрема щодо повідомлення страховика про страховий випадок та подання заяви про отримання страхового відшкодування та інших документів, на підставі яких здійснюється страхове відшкодування

Проте, з такими повідомленнями та заявами до страховика ні позивач ОСОБА_13 , ні відповідач ОСОБА_8 не зверталися. Відтак, апелянт уважає, що їх права на отримання страхового відшкодування не були порушені, а тому не підлягають захисту судом.

На переконання апелянта, відповідно до вимог абз.4 п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд мав відмовити у задоволенні цивільного позову до страховика та роз`яснити позивачу право на звернення до нього після набрання вироком законної сили.

Крім того, на час звернення позивача з позовом, судом не було ухвалено рішення про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, а тому були відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 про залишення вироку суду без змін, думку прокурора, який при вирішенні апеляційної скарги покладався на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, кваліфікацію його дій та призначене йому покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджений сукупністю досліджених та детально викладених у вироку доказів, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення моральної шкоди вирішено згідно вимог ЦК та КПК України.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд залишає позов без розгляду лише у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч.1ст.326 цього Кодексу.

Зі змісту ст.128 КПК України вбачається, що відмова у задоволенні позову в межах кримінального провадження, позбавляє цивільного позивача права пред`явити той же позов у порядку цивільного судочинства.

Місцевим судом установлено, що 14 жовтня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої від отриманих травм помер велосипедист ОСОБА_11 , чим заподіяно моральну шкоду потерпілій ОСОБА_13 . Відтак, ОСОБА_8 як володілець транспортного засобу, діяльністю якого спричинені збитки, має відшкодувати їх потерпілій.
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 за шкоду, завдану використанням автомобіля Volkswagen Passat р.н. НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ «СТ «Євроінс Україна», останнє зобов`язане відшкодувати ОСОБА_13 завдані збитки в межах ліміту відповідальності страховика, згідно договору обов`язкового страхування №АМ/2045153.
Доводи апеляційної скарги ПАТ «СТ «Євроінс Україна» про те, що суд мав відмовити ОСОБА_13 у задоволенні її позову та роз`яснити право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з тим, що її право на отримання страхового відшкодування на момент звернення до суду з позовом порушено не було, не ґрунтується на законі.
Так, ч.1 ст.979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
В силу ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Відповідно до ст.511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

З положень п.22.1 ст.22 вказаного Закону випливає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст.23 Закону).
Статтею 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
З огляду на викладене, місцевим судом обґрунтовано задоволено позов ОСОБА_13 та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» 38 400 грн. відшкодування моральної шкоди (3200 грн. х 12).
Відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову колегія суддів не убачає.
Керуючись ст.ст.407, 418, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Білогірського районного суду від 14 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді