У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000594

за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_5

на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2017 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8

представник потерпілого ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ч.2 ст. 86 КК України, п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнено від основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнено від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 100 000 грн, в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди 16 010 грн 97 к., в рахунок відшкодування понесених процесуальних витрат 16 500 грн, а з врахуванням добровільного часткового відшкодування моральної шкоди в сумі 13000 грн, - всього 119510 грн 97 к.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 30 000 грн, в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди 34 292 грн 32 к., в рахунок відшкодування понесених процесуальних витрат 16 500 грн, а з врахуванням добровільного часткового відшкодування моральної шкоди в сумі 22000 грн, - всього 58792 грн 32 к.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Представник потерпілих ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн, майнової шкоди -34 292 грн 32 к., а також у рахунок відшкодування процесуальних витрат -16 500 грн.

Представник потерпілих ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн, майнової шкоди - 16 010 грн. 97 к., а також у рахунок відшкодування процесуальних витрат -16 500 грн.

Вирішено питання про стягнення судових витрат за проведення експертиз та про речові докази.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги.

Представник потерпілих ОСОБА_5 вважає, що суд неправильно застосував до обвинуваченого положення Закону України «Про амністію в 2016 році» та безпідставно звільнив його від призначеного покарання. Суд неправильно зазначив, що обвинуваченим було добровільно на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_10 сплачено 22 000 грн. Також суд неправильно зазначив, що обвинуваченим було добровільно на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_8 сплачено 13 000 грн.

Узагальнений виклад заперечень захисника ОСОБА_9 на апеляційні скарги.

Захисник зазначає, що доводи апелянтів є необґрунтованими. Амністія застосована до ОСОБА_6 згідно закону за наявності для цього підстав. Цивільні позови судом вирішено правильно. У зв`язку із чим просив суд у задоволенні апеляційних скарг відмовити, а вирок залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

16 грудня 2015 року біля 09 годин 00 хвилин водій ОСОБА_6 керуючи технічно справним транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Nissan Almera» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в ранковий час доби по сухій асфальтованій проїзній частині автодороги Р 06 «Благовіщенське - Миколаїв» /колишня назва «Ульянівка Миколаїв»/, з боку м. Миколаєва в напрямку м. Южноукраїнська Миколаївської області зі швидкістю руху приблизно 60 км/год. У цей же час у зустрічному напрямку, по своїй смузі руху, рухався вантажний автомобіль моделі «Daf XF 105.460» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 в сцепці з напівпричепом моделі «Janmil NW 1S» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 зі швидкістю приблизно 40 км/год.
При під`їзді до 144 км + 800 м автодороги Р 06 «Благовіщенське - Миколаїв» /, на території міста Вознесенська Миколаївської області по вул. Болгарська в районі житлового будинку №165, водій ОСОБА_6 в порушення п.п. 2.3 «б», 12.1 та розділу 34 п.1.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність у дорожній обстановці, що склалася та її змінах, не контролював рух керованого ним транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно його контролювати і мав таку технічну можливість, виїхав на ділянку проїзної частини, яка була покрита ожеледицею, де не впорався із керуванням, в результаті чого допустив бічний занос керованого ним транспортного засобу, що призвело до неконтрольованого виїзду на зустрічну смугу руху, з перетинанням суцільної лінії розмітки, де сталося зіткнення з автомобілем моделі «Daf XF 105.460» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 в сцепці з напівпричепом моделі «Janmil NW1S» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , що рухався в зустрічному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_11 .

В результаті дорожньої транспортної пригоди, під час зіткнення транспортних засобів, автомобіль моделі «Nissan Almera» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , розташовувався правою передньою частиною, тобто правою частиною переднього бамперу, правою частиною капоту, правим переднім крилом до правої передньої частини автомобіля моделі «Daf XF 105.460», д.н. НОМЕР_2 , в сцепці з напівпричепом моделі «Janmil NW 1S» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , що рухався в зустрічному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_11 .

Внаслідок дорожньої транспортної пригоди, під час зіткнення транспортних засобів, пасажир автомобіля моделі «Nissan Almera» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням обвинуваченого водія ОСОБА_6 ОСОБА_12 , яка знаходилася на правому передньому сидінні транспортного засобу, від отриманих тяжких тілесних ушкоджень в виді тупої травми голови та живота, що супроводжувалася переломами кісток основи черепа та забоєм головного мозку, померла цього ж дня ІНФОРМАЦІЯ_2 в «Вознесенська ЦРЛ».

Пасажир автомобіля моделі «Nissan Almera» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 потерпілий ОСОБА_8 , який знаходився на правому задньому сидінні транспортного засобу, отримав тяжкі тілесні ушкодження за розладом здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності не менше чим на одну третину, в виді закритого вивиху головки правої стегнової кістки з переломом заднього краю вертлюжної впадини та посттравматичним артрозом правого тазостегнового суглобу з згинальною контрактурою до 120 градусів, забійної рани п`ятого пальця правої кисті з пошкодженням сухожилля згинача, саден голови, тулубу, кінцівок.
Пасажир автомобіля моделі «Nissan Almera» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 потерпілий ОСОБА_10 , який знаходився на лівому задньому сидінні транспортного засобу, отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я на термін понад 21 добу, в виді закритого багатоуламкового перелому нижньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків перелому третьої п`ясткової кістки правої кісті зі зміщенням, струсу головного мозку, множинних саден, крововиливів голови, кінцівок.

Дана дорожня транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм легкового автомобіля моделі «Nissan Almera», д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, дії якого знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, а також смерть ОСОБА_12 . Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, представника потерпілих ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 на підтримку апеляційних скарг, заперечення обвинуваченого та захисника, які просили про залишення вироку без змін, думку прокурора, який вважав за необхідне задовольнити апеляційну скаргу лише у частині вимог щодо цивільних позовів, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку. Вирок у цій частині не оспорюється.

Що стосується доводів апелянтів про незаконне застосування амністії до ОСОБА_6 , апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами третьої групи.

ОСОБА_6 вчинив необережний злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів та є інвалідом 3 групи. Будь-яких перешкод у застосуванні до нього амністії немає. У зв`язку із цим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Тому посилання апелянтів про неправомірність застосування амністії є безпідставними.

Стосовно прийняття судом рішення за цивільними позовами, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Дані вимоги закону судом при вирішенні цивільного позову судом не дотримані.

Задовольняючи частково цивільні позови, суд першої інстанції не вказав у вироку, на підставі яких доказів та яким саме чином він визначив розмір майнової шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілих. Взагалі судом першої інстанції не наведено з цього питання мотивів прийнятого рішення.

Це вказує на необґрунтованість та невмотивованість рішення суду у даній частині та порушення ст.ст. 129, 370 КПК України.

Також суд першої інстанції у резолютивній частині вироку стягнув суму в рахунок відшкодування майнової та моральної школи, а також понесених процесуальних витрат, та визначив загальну суму, з відрахуванням добровільного часткового відшкодування шкоди обвинуваченим.

Тобто, рішення в частині вирішення цивільного позову не є конкретним. Не зрозуміло, від суми саме якої шкоди суд відрахував ту шкоду, яка добровільно сплачена.

Крім того, статтею 3 Закону України № 1961-IVвід 1 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і для захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до зазначеного Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує шкоду, яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, ухваленому в постанові 4 липня 2018 року (Справа № 755/18006/15-ц, Провадження № 14-176 цс 18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Разом з тим, суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов у кримінальному провадженні, в порушення вказаних вище вимог Закону, не перевірив, чи був укладений із страховиком договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, яким керував обвинувачений. Не з`ясував обставини щодо страховика завдавача шкоди, лімітів відповідальності страховика, можливість притягнення як співвідповідача відповідної страхової компанії, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого рішення.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме положення ч.1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінального процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження в частині вирішення цивільного позову, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у частині вирішення цивільного позову.

У зв`язку із скасуванням вироку з зазначених підстав апеляційній доводи щодо цивільних позовів апеляційним судом не розглядаються.

За такого, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 4012, 424, 425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_8 - ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2017 року у відношенні ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8 , скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в цій частині в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3