Справа № 307/94/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.04.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/4806/494/19 щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, Солотвинського селищного голови, одруженого, підозрюваного в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Тячівського районного суду від 25.02.2019.

Цією ухвалою обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 повернуто прокуророві як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

В обвинувальному акті вказується про встановлення досудовим розслідуванням, що ОСОБА_9 , будучи головою Солотвинської селищної ради лише з 28.03.2006, умисно у невстановленому місці та у невстановлений час здійснив підробку «іншого офіційного документа»: достовірно знаючи, що він 11.03.1999 року головою Солотвинської селищної ради не був та не мав повноважень на підписання державних актів на право приватної власності на землю, підписав Державний акт на право власності на землю серії IV-ЗК № 039300, виданого на ім`я ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_2 , на земельну ділянку загальною площею 0,475 га, чим надав йому право на володіння, користування та розпорядження нею.
Формулювання обвинувачення ОСОБА_9 в обвинувальному акті за змістом не відрізняється від викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

Невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, як зазначено в оскарженій ухвалі, полягає у тому, що слідчий не вказав, навіть приблизно, часу вчинення кримінального правопорушення. Між тим, ця обставина, на переконання суду, має істотне значення для правильного вирішення справи, а отже обмежує можливості сторони захисту користуватись правами, зокрема правом на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, ефективно захищатись від обвинувачення.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та направити обвинувальний акт до Тячівського районного суду «на стадію підготовчого судового засідання». Стверджує, що вона є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою і не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що суд взяв до уваги пояснення ОСОБА_10 , чого не мав права робити, що ні обвинувачений, ні захисник клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України не заявляли.
В запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 вказує, що законність державного акту, у підробленні якого обвинувачується ОСОБА_9 , встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, тому визначення місця та часу підписання цього документу, способу підроблення, яке вважають встановленим слідчий і прокурор, мають вирішальне значення для встановлення або спростування винуватості обвинуваченого.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст ухвали, доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, запереченнях на неї, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення захисника у спростування доводів прокурора, провів судові дебати, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи сторін та вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься, згідно з п.10 ч.1 ст. 7 КПК України, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Частиною третьою статті 42 КПК України передбачено, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, і не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.

Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч.4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до ст. 314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з пунктом п`ятим частини другої ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь його тяжкості.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення судом.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим і прокурором не дотримані.

Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення .

У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Приписам частини другої ст. 291 КПК України надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 не відповідає: формулювання обвинувачення у ньому текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 36, 42 і 45 цього Кодексу, процесуальні можливості прокурора при підтриманні державного обвинувачення, унеможливлюють правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а в решті - виконання завдань кримінального провадження.

В даному випадку для встановлення події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети, правової кваліфікації, ступеня суспільної небезпечності кримінального правопорушення істотне значення мають відомості про події, які передували підписанню Державного акту на право власності на землю серії IV-ЗК № 039300 і вплинули на нього, правове регулювання питань, пов`язаних з землею, на території Солотвинської селищної ради щонайменше у період з 11.03.1999 і до моменту підписання вказаного Державного акту, в тому числі повноваження ОСОБА_9 , як посадової особи органу місцевого самоврядування,установлений на той період порядок і суб`єкти виготовлення і підписання державних актів на право власності на землю, дотичних до них технічних матеріалів, умови і процедура їх видачі, те, чи були дотримані вони у даному випадку, причини і умови, які призвели до події, яка ставиться у вину ОСОБА_9 , спосіб у який обвинувачений вчинив протиправне діяння, а також всі інші обставини, які можуть мати значення для кримінального провадження і до встановлення яких зобов`язує слідчого і прокурора не виконаний ними припис ч.2 ст. 91 КПК України.

Відсутність в обвинувальному акті чіткого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто всіх вказаних вище обставин, які мають значення для кримінального провадження, залишає відкритим питання про те, чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Така невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України обмежує право сторони захисту обстоювати свої законні інтереси, стороні обвинувачення можливість доводити обвинувачення і змусила б суд, під час судового розгляду, давати оцінку обставинам, які, безумовно, мають значення для кримінального провадження, однак органом досудового розслідування не встановлені, оскільки в обвинувальному акті не викладені, тобто вийти за межі обвинувачення.

Суд першої інстанції відповідно до приписів ст. 314 КПК України приділив належну увагу вказаним порушенням вимог кримінального процесуального закону, дійшов правильного висновку про неможливість призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акту і тому правильно повернув його прокуророві.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Тячівського районного суду від 25.02.2019, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 , підозрюваного в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, повернуто прокуророві, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: