Справа № 362/2864/18
Провадження № 1-кп/362/320/18
ВИРОК

Іменем України

29.11.2018 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000073 від 16.05.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

24.04.2018 р. наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 у зв`язку із призовом на строкову військову службу присвоєно військове звання «солдат» та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

27.04.2018 р. наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 № 95 ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 р., з 24.04.2018 р. ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця строкової служби, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 р., та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІV від 24.03.1999 р., які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991 р. та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 р. особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

03.05.2018 р. солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки строкової військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 р., самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_5 03.05.2018 р. приблизно о 21 год. 30 хв. (більш точний час не встановлено) самовільно, без дозволу командування, без поважних причин залишив територію військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, доки 22.05.2018 р. о 09 год. 00 хв., усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе, чим вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем строкової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та показав, що 03.05.2018 р. близько 21 год. 30 хв. Він самовільно залишив в/ч НОМЕР_1 , після чого відправився до м. Києва, а потім до м. Львова. 22.05.2018 р. він з`явився до прокуратури Львівської області, після чого його привезли до прокуратури Київської області. Його явка до прокуратури була добровільною. Він збирався повернутися в військову частину. Залишив військову частину, бо були сімейні проблеми, посварився з дівчиною, це був його перший тиждень служби. Його повідомляли про кримінальну відповідальність. У вчиненому щиро розкаявся, хоче продовжувати служити та добросовісно виконувати свої службові обов`язки, просив суд суворо його не карати, оскільки він своїм виправленням доведе, що він може бути достойним військовослужбовцем.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_5 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України.

Визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_5 і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до тяжких злочинів, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: відповідно до вимоги ІП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 раніше не судимий, за висновком службової характеристики характеризується з позитивної сторони.

Судом, відповідно до ст. 66 КК України, беруться до уваги обставини, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 : з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України судом не вбачається.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи позитивну характеристику на ОСОБА_5 за місцем його служби, те, що він раніше не судимий, щире каяття, з`явлення із зізнанням, те, що від вчиненого ним кримінального правопорушення ніхто не постраждав та не наступило тяжких наслідків, а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 добровільно повернувся до місця проходження ним військової служби, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, але із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався та в судовому засіданні прокурором не було заявлено такого клопотання, а тому суд при постановленні вироку не застосовує до ОСОБА_5 запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Застосувати до призначеного покарання ОСОБА_5 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язок - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_5 відраховувати з дня постановлення вироку.

Вирок може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду протягом 30 днів через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1