Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2015 року за №0005379 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22.12.2017 року,

щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в ил а:
В поданій апеляційній скарзі прокурор вирок суду в частині призначення покарання просить скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 186 ч.2 КК України у виді 4 років позбавлення волі.Посилається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.Зазначає, що при призначенні покарання судом не враховано, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став знову вчинив тяжкий злочин, ніде не працює, сім`ї не має, схильний до вчинення повторних злочинів. Апелянт вважає, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням при цьому свого рішення належно не мотивував.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 22.12.2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням впродовж 2 років.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_7 судом покладені обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Як визнав суд, 03 листопада 2015 року близько 01 години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №39, що по вул. Київській в м. Житомирі, помітив раніше йому незнайомого ОСОБА_10 . В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на відкрите, повторне викрадення будь-якого чужого майна, що належить ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, маючи корисливий мотив, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_10 з-заду та із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось в тому, що ОСОБА_7 правою рукою здійснив поштовх в область потилиці потерпілого, від чого ОСОБА_10 не втримався на ногах та впав на землю. Подолавши таким чином волю потерпілого до опору, ОСОБА_7 правою рукою вихопив з кишені останнього мобільний телефон марки «Самсунг», у корпусі чорного кольору, вартістю 400 грн., банківську картку «Укрсіббанку» № НОМЕР_1 , на ім`я потерпілого, та в`язку ключів в кількості 3 штук, які для потерпілого матеріальної цінності не становлять, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, повторно, відкрито викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , чим спричинив йому матеріальної шкоди на загальну суму 400 грн.

Заслухавши доповідача, прокурора про задоволення поданої апеляційної скарги, обвинуваченого і захисника, які вважали вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за обставин наведених у вироку, ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні та перевірених в судовому засіданні доказах, оцінених в сукупності і є обґрунтованими, а його дії за ч.2 ст.186 КК України кваліфіковані правильно. Відповідно до ст.ст. 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При призначенні покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо відсутності достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував, що він визнав вину у злочині, щиро розкаявся, вчинив тяжкий злочин, характеризується за місцем проживання посередньо, його молодий вік, думку потерпілого, який не наполягав на суворості призначеного покарання, а тому призначив йому покарання в межах санкції ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання не достатньо врахував, що він в минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став, знову вчинив тяжкий злочин.

Отже, висновок суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є не достатньо вмотивованим, а призначене обвинуваченому покарання є надмірно м`яким і таким, що не відповідає даним про його особу та обставинам, що обтяжують покарання.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів приходить до переконання, що виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, тому вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання необхідно скасувати та постановити новий вирок, при цьому враховуючи, що ОСОБА_7 в минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став, знову вчинив тяжкий злочин, визнав вину, щиро розкаявся, думку потерпілого, який не наполягав на суворості призначеного покарання, посередню його характеристику з місця проживання, а тому призначає йому покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 винен ще в іншому злочині, який він вчинив до постановлення попереднього вироку Червоноармійського районного суду Житомирської області від 16.03.2016 року, яким він був засуджений за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 200 громадських робіт.Однак, приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про призначення йому покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України, колегія суддів не вправі вирішувати питання про призначення ОСОБА_7 покарання відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, оскільки це буде погіршувати становище обвинуваченого.

Матеріали провадження свідчать про те, що за вироком Апеляційного суду Житомирської області від 16.04.2018 року ОСОБА_7 було призначено покарання ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років обмеження волі, з яких він відбув вказане покарання у виді 7 місяців 26 днів обмеження волі.

А тому колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому вказаний строк відбутого покарання до покарання, призначеного за даним вироком суду з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22.12.2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_7 до строку відбуття покарання, час відбутого покарання у виді 7 місяців 26 днів обмеження волі з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: