Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/24/18 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст.186 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2018 №0001386 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 вересня 2018 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 18.10.2016 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України на 3 роки позбавлення волі; ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.01.2017 року вирок змінено вважати засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ст.ст. 75, 76 КК України на 3 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного судом м. Кіровограда від 18.10.2016 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.01.2017 року і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з 04.09.2018 року, зарахувавши до строку відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 19.02.2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати в сумі 1430 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за таких обставин.
Так, ОСОБА_8 , 10.02.2018 року приблизно о 12 год., знаходячись за адресою: м. Кропивницький, вул. Карабінерна, неподалік будинку №7, діючи повторно, умисно з корисливого мотиву та метою заволодіння чужим майном, вдарив кулаком правої руки в перенісся потерпілого ОСОБА_9 , який в той час вийшов з хвіртки будинку за вищевказаною адресою, з господарською сумкою в руках, в якій знаходився монітор марки «LG Flatron M228 WA-BZ» чорного кольору, в комплекті з дистанційним пультом управління та кабелем живлення, від чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_8 не зупинившись наніс декілька ударів ногою в область голови потерпілого, чим завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока з крововиливом в слизову, по нижній повіці правого ока, садна на лобі з права та спинці носа зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В подальшому діючи умисно та цілеспрямовано обвинувачений помітив на землі поруч з потерпілим мобільний телефон марки «Nokia C2-00», належний потерпілому та реалізовуючи свій умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 відкрито, повторно викрав мобільний телефон марки «Nokia C2-00», вартістю 419 грн. 83 коп. та господарську сумку, в якій знаходився монітор марки «LG Flatron M228 WA-BZ» чорного кольору, в комплекті з дистанційним пультом управління та кабелем живлення, вартістю 2327 грн. 50 коп. В всього викрав майна належного ОСОБА_9 на загальну суму 2747 грн. 33 коп.
З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив змінити вирок суду першої інстанції, врахувати пом`якшуючі обставини визнання вини та щире каяття та призначити покарання з урахуванням ст. 66, 69-1 КК України, а саме 2/3 від максимально можливого покарання згідно санкції частини статті про кримінальну відповідальність, та з застосуванням ст. 71 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Свої вимоги обґрунтував тим, що судом першої інстанції не враховано факт його щиросердного каяття. Він як людина юридично не досвідчена з початку досудового слідства та під час судового провадження в суді першої інстанції фактично не розумів, що його дії спрямовані на досягнення мети повернення йому боргу потерпілим по справі мають протиправний характер та є кримінальним правопорушенням. Зазначив, що мети наживи чи збагачення він не мав. Просить врахувати як пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття та існуюче раніше активне сприяння розкриттю злочину.

Вказав, що суд першої інстанції залишив недослідженим ту обставину, що він визнає свою вину, а також того, що він щиросердно кається у вчиненому ним правопорушенні, що згідно п. 1 ч. 1 ст.409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції. Як наслідок це потягнуло незастосування згідно до визначеного у п.1, ч. 1 ст. 413 КПК України незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, а саме ст. 66, 69-1 КК України.

Отже, з огляду на визначене у ст. 69-1 КК України, а саме двох третин максимально можливого строку покарання, а це в його випадку 4 роки позбавлення волі. Та з урахування ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком приєднати не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.10.2016 року зміненого ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.01.2017 року та за сукупністю вироків призначити йому покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просив скасувати оскаржуваний вирок, а провадження по справі закрити на підставі п. 2, ч. 1 ст. 284 КПК України.

Свої вимоги обґрунтував тим, що суд визнав винним його підзахисного та вказав на те, що його вина доводиться показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; речовими доказами; показами потерпілої ОСОБА_9 .

Зазначив, що суд першої інстанції встановив, що 10.02.2018 року приблизно 12 год. знаходячись за адресою м. Кропивницький, вул. Карабінерна 7, діючи повторно та умисно ОСОБА_8 вдарив потерпілого кулаком правої руки в обличчя потерпілого ОСОБА_9 , який впав від удару та не зупиняючись ОСОБА_8 продовжив наносити останньому тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_8 заволодів майном потерпілого, а саме телевізором та мобільним телефоном. Також зазначив, що показання свідків були досліджені однобічно, суд не звернув уваги на доводи сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_9 перебували в особистих стосунках та проживали разом, що вказує на те, що свідок ОСОБА_10 могла просто покривати свого співмешканця. Вказані висновки можна зробити за результатами допиту ОСОБА_10 , яка вказала, що 10.02.2018 року вона телефонувала потерпілому та просила в нього кошти на свої потреби, а в зв`язку тим, що в потерпілого коштів не було, то він вирішив здати в ломбард телевізор, який фактично належав його матері. При цьому сам потерпілий зазначив, що неодноразово закладав телевізор в ломбард та викупав його в зв`язку з наріканнями матері, а тому тут чітко простежується зв`язок між потребою свідка ОСОБА_10 у коштах, необхідністю здачі телевізор в ломбард та подальших побоювань потерпілого того, що про це дізнається його матір. Вказане може свідчити про причини недоговорювань певних фактів потерпілим та свідком ОСОБА_10 . Зазначив, що єдиним неупередженим свідком є свідок ОСОБА_11 , який чітко вказав, що до нього, як до особи, яка викупила телевізор приходили двоє: сам ОСОБА_8 та потерпілий. При цьому суд не взяв його показання до уваги лише у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_11 знаходяться в СІЗО, що є незаконним, адже те що особи перебувають в ув`язненні не є підставою не взяття до уваги показів свідка. Суд взяв до уваги лише покази зі сторони потерпілого та не надав жодної оцінки показам, як обвинувачуваного так і свідка ОСОБА_11 , який не є ані родичем когось із учасників процесу та не зацікавлений у вирішенні справи на чиюсь користь. Також суд не звернув уваги на той факт, що свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила про те, що коли вона телефонувала на мобільний телефон потерпілого, то слухавку взяв ОСОБА_8 та сказав де він знаходиться та куди направляється, що є дещо нелогічним з боку обвинувачуваного, адже в разі якщо він забрав телевізор, то навіщо йому говорити де він і куди йде. В мотивувальній частині вироку суд зазначає на те, що мотивом вчинення ОСОБА_8 злочину став борг ОСОБА_9 , при цьому сам потерпілий зазначив, що ніяких коштів він не брав у борг та нічого не винен обвинувачуваному. Знову ж таки зазначені обставини вказують на вибірковість аналізу показів, як джерела доказів зі сторони суду, адже одні покази суд бере до уваги та вказує на послідовність і правдивість, а інші без причини відкидає, що є грубим порушенням норм закону. Всі інші перераховані судом докази лише вказують на наявність певних фактів (а саме бійки між потерпілим та обвинувачуваним), які ніхто не заперечує, але не вказують на наявність складу кримінального правопорушення у діях ОСОБА_8 передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник частково підтримав свої апеляційні вимоги, та підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, просив врахувати пом`якшуючі обставини визнання вини та щире каяття та призначити покарання з урахуванням ст. 66, 69-1 КК України, а саме 2/3 від максимально можливого покарання згідно санкції частини статті про кримінальну відповідальність, та з застосуванням ст. 71 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого та частково задовольнити свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не визнав та пояснив, що з ОСОБА_9 знайомий, останній винен йому гроші. В ніч на 10.02.2018 йому зателефонував ОСОБА_9 та домовився з ним зустрітися о 10 год. наступного дня поруч з будинком останнього, за адресою: АДРЕСА_2 щоб вирішити питання з приводу боргу. Наступного дня, приблизно о 10 год. 30 хв. Він, ОСОБА_8 , прийшов до будинку, де живе потерпілий, постукав у вікно. ОСОБА_9 вийшов з будинку, вони почали розмовляти. Потім останній схопив його за ремінь наплічної сумки, яку він ніс, та почав його душити, вони почали боротися. В бійці він переміг, після чого ОСОБА_9 заспокоївся. Потім, вони почали розмовляти про те, що ОСОБА_9 розірвав сумку та куртку. ОСОБА_9 запропонував заставити телевізор та віддати борг, запитавши чи має він паспорт. Паспорта у нього з собою не було. Його телефон розламаний був у бійці, тому з телефону ОСОБА_9 він зателефонували ОСОБА_12 , щоб той заставив телевізор. ОСОБА_13 приїхав на кінцеву зупинку маршрутного автобусу №113 по вул. Єгорова. Він зустрівся з ОСОБА_14 , потім підійшов ОСОБА_9 вони віддали телевізор ОСОБА_15 , який віддав йому 200 грн., потім сказав, що віддасть решту коштів. Отримавши гроші він витратив їх на ринку. Коли він йшов на телефон ОСОБА_9 зателефонувала ОСОБА_16 , з якою він зустрівся на розі вул. Гагаріна, біля дитячого садочка. Він їй запропонував піти разом на ринок потім до ОСОБА_9 , який його чекав на вул. Карабінерна, 7. Потім він пішов на центральний ринок, йому зателефонував ОСОБА_13 та повідомив, що віддасть гроші. Він пішов та забрав решту грошей, зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_16 , яка сказала, що посадить його. Більше він їй не телефонував. Вказав, що о 11 год. 00 хв. у нього була сутичка з ОСОБА_9 . Об 11 год. 30 хв. 12 год. 00 хв. він зустрічався з ОСОБА_17 . Зустріч була приблизно 10-15 хвилин. Після того, як віддали телевізор ОСОБА_9 пішов додому. У нього залишився мобільний телефон потерпілого, оскільки його телефон роздавили під час бійки. В подальшому телефон загубив. Пояснив, що свідок ОСОБА_18 його оговорює, оскільки в момент зустрічі з нею він йшов без телевізора. ОСОБА_9 був йому винен 50 гривень.
Незважаючи на фактичне не визнання вини обвинуваченим його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування та під час судового слідства доказами і, зокрема:

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який вказав, що з ОСОБА_8 знайомий, відносини були дружніми. В лютому місяці цього року, в обідній час (більш точно дату та час не пам`ятає), захотів заставити належний йому телевізор марки LG в ломбард для чого виніс телевізор з будинку за місцем проживання: АДРЕСА_2 . Відчинив хвіртку, вийшов з подвір`я, де побачив ОСОБА_8 , який запитав, де 50 гривень та наніс йому удар. ОСОБА_8 вимагав повернення боргу. Від отриманого удару він впав, сумка з телевізором стояла на землі. Його мобільний телефон випав з кишені, та його забрав ОСОБА_8 . Коли лежав ОСОБА_8 ударив його ногою в голову. Сумка з телевізором залишилася біля подвір`я, а він побіг до сусідів за допомогою. ОСОБА_8 забрав сумку та пішов. Він кричав ОСОБА_8 , щоб той поклав сумку, проте ОСОБА_8 огризнувся та пішов. В ломбарді його чекала цивільна дружина. Пояснив, що ОСОБА_8 бачив сумку з телевізором, але не знав, що він хоче заставити телевізор в ломбарді. Про зустріч з ОСОБА_8 того ранку він не домовлявся, а говорив, що зателефонує, коли звільниться. Телевізор разом з обвинуваченим не заставляв. Удари обвинуваченому не наносив, речі не розривав.
-показаннями свідка ОСОБА_10 , яка вказала, що ОСОБА_9 був її цивільним чоловіком. На момент подій вони 2-3 дні разом не проживали. Цього року, на початку весни (більш точно дати не пам`ятає), приблизно о 09 год. 00 хв. зателефонувала ОСОБА_9 сказала, що їй потрібні гроші викупити телефон з ломбарду. Домовились зустрітись на вул. В. Перспективній, напроти готелю «Європа». Пізніше зателефонувала ОСОБА_9 але слухавку підняв ОСОБА_8 та сказав, що ОСОБА_19 вмивається кров`ю. Проходячи по вул. Гагаріна вона зустріла ОСОБА_8 , який ніс сумку з клітчатим візерунком та розстібнутою замком-блискавкою, в якій лежав телевізор. Вона спробувала забрати сумку, однак обвинувачений побіг. Після цього вона пішла на АДРЕСА_2 , де знайшла ОСОБА_9 , у якого було розбите обличчя та забруднена кров`ю одежа. Вказала, що сумку, з якою йшов ОСОБА_8 , вона впізнала, оскільки саме в цій сумці вони декілька разів носили монітор до ломбарду.
-показаннями свідка ОСОБА_11 , який показав, що в лютому 2018 року йому зателефонував ОСОБА_20 , просив позичити гроші. Він під`їхав до нього на вул. Єгорова, але 800 грн. при собі не мав. ОСОБА_8 був разом з потерпілим, сумка з телевізором стояла на землі. Потерпілий говорив, що кошти поверне. У потерпілого на обличчі були тілесні ушкодження. ОСОБА_8 надав йому в заставу телевізор, а він віддав на місці 200 гривень, забрав телевізор та відвіз його додому. Пізніше привіз ОСОБА_8 решту грошей до колишнього кінотеатру «Зоряний». Вказав, що не пам`ятає якого кольору була куртка на потерпілому та які ушкодження обличчя той мав.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_8 , і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується іншими зібраними у справі доказами, оголошеними і дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції і, зокрема:

-заявою про злочин від 10.02.2018 року, складену ОСОБА_9 , за змістом якої він просив притягнути до відповідальності чоловіка на ім`я ОСОБА_21 , який наніс йому тілесні ушкодження та відібрав телевізор марки «LG» та мобільний телефон марки «Nokia» (а. с. 12),
-висновком експерта від 12.02.2018 року № 135 про проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , за яким у останнього маються тілесні ушкодження у вигляді синців навколо лівого ока, садна на лобі справа та на спинці носа зліва. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом Вказані тілесні ушкодження могли виникнути за 1-3 доби до моменту огляду та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Будь-які ушкодження, які могли утворитись при падінні, боротьбі чи самообороні не виявлені (а. с. 27),
-протоколом проведення слідчого експерименту від 20.02.2018 року за участі потерпілого ОСОБА_9 , за змістом якого ОСОБА_9 на місці подій, за адресою: м. Кропивницький, вул. Карабінерна, 7, розповів та показав, як 10.02.2018, приблизно о 12 год. 00 хв. вийшов на подвір`я свого будинку, помітив біля воріт зі сторони вулиці раніше знайомого йому ОСОБА_8 . Відчинивши хвіртку та вийшовши на вулицю останні почав говорити про якісь гроші в сумі 50 грн., але він не розумів про що йде мова. ОСОБА_8 вдарив рукою в перенісся від чого потерпілий впав на землю. В цей момент з кишені ОСОБА_9 випав телефон, який ОСОБА_8 підняв та поклав собі в кишеню. Після чого потерпілий скотився по схилу на проїзну частину, де ОСОБА_22 продовжив наносити удари ногами по тулубу та голові. Потерпілий підвівся то почав бігти до сусідів. Біля воріт сусіда потерпілий побачив, як ОСОБА_8 забрав господарську сумку, що лежала біля хвіртки. В сумці знаходився плазмовий телевізор LG. Потерпілий зробив зауваження ОСОБА_8 , щоб той не брав його телевізор, але ОСОБА_8 пригрозив йому та зник з місця. Викладене підтверджується переглянутим судом відеозаписом слідчого експерименту (а. с. 28),
-висновком експерта від 19.03.2018 року №254/135 про проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , за яким у останнього маються тілесні ушкодження у вигляді синців навколо лівого ока, садна на лобі справа та на спинці носа зліва. Дані тілесні ушкодження утворились від не менше чотирьох травматичних впливів. Локалізація тілесних ушкоджень доступна для спричинення власноруч. Механізм та локалізація тілесних ушкоджень виявлених при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 відповідає механізму на який він вказує в протоколі проведення слідчого експерименту від 20.02.2018 (а. с. 34),
-протоколом огляду предмету від 27.02.2018 року, яким оглянутий плазмовий телевізор чорного кольору з шнуром та пультом керування марки «LG Flatron M228 WA-BZ» (а. с. 40),
-висновком товарознавчої експертизи від 19.03.2018 року № 191, яким встановлена ринкова вартість ненаданого на експертизу мобільного телефону Nokia C2-00, чорного кольору без зарядного пристрою, придатного до використання у бувшому у вжитку стані, станом цін на 01.01.2018 року 419,83 грн. (а. с. 47),
-висновком товарознавчої експертизи від 22.03.2018 року № 192, яким встановлена ринкова вартість наданого на експертизу «LG Flatron M228 WA-BZ» чорного кольору в комплекті з дистанційним пультом управління та кабелем живлення, станом цін на 10.02.2018 року може складати 2327,50 грн. (а.с. 56).

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, за що його засуджено, колегія судів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України та необхідності закриття провадження по справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України є необґрунтованими та безпідставними та спростовуються вище зазначеними зібраними по кримінальному провадженню доказами, а також показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які є належними та допустимими повністю взаємоузгоджуються між собою та відповідають встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції дійсним фактичним обставинам провадження. Крім того показання вищевказаних свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є достовірними та послідовними та не є суперечливими та повністю доводять вину обвинуваченого разом з іншими доказами у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема у нанесенні тілесних ушкоджень з ціллю відкритого викрадення майна належного потерпілому.

Також на переконання колегії суддів суд першої інстанції правильно критично віднісся до показань допитаного в якості свідка ОСОБА_11 в частині передання йому в заставу телевізора ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 виходячи з того, що ОСОБА_11 під час допиту судом першої інстанції ухилився від відповіді на запитання потерпілої особи щодо конкретних тілесних ушкоджень, що мали місце на обличчі потерпілого ОСОБА_9 та кольору куртки в яку останній був одягнутий. Крім того, суд першої інстанції правильно врахував, що свідок у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час знайомі, разом утримуються в Кропивницькій УВП № 14 ( ОСОБА_11 тримається під вартою, оскільки є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні), а тому суд першої інстанції правильно оцінив показання ОСОБА_11 в частині обставин передачі йому телевізора потерпілим ОСОБА_9 , як неправдиві та такі, що спрямовані на уникнення обвинуваченим ОСОБА_8 відповідальності.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку врахувавши відносини, які склалися між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 , зокрема наявність грошового боргу потерпілого перед обвинуваченим, що колегія суддів також вважає причиною виникнення корисливого мотиву у ОСОБА_8 . Наявність такого мотиву також підтверджує факт розпорядження обвинуваченим ОСОБА_8 майном потерпілого шляхом продажу ОСОБА_11 та отримання грошових коштів.

Крім того, суд першої інстанції правильно врахував, що тілесні ушкодження, отримані потерпілим ОСОБА_9 , відповідають обстановці, на яку останній вказує під час допиту судом та в ході проведення слідчого експерименту, та яка передувала заволодінню ОСОБА_8 майном потерпілого. Наведене підтверджує мету нанесення ударів ОСОБА_8 . ОСОБА_9 подолання опору потерпілого з метою заволодіння майном належному останньому. А тому підстави для закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення у діях ОСОБА_8 відсутні.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів. Особу винного, який знаходиться на диспансерному обліку з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів синдром залежності з 2015 року, до затримання не працював, не одружений та дітей не має, за місцем проживання характеризується позитивно. Згідно з досудовою доповіддю про обвинуваченого, органом пробації ризики повторного вчинення кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінені, як високі, тому доцільним є застосування покарання у виді позбавлення волі. ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів - 18.10.2016 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.01.2017 року вважається засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ст.ст. 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з випробуванням, іспитовим строком 2 роки, тобто, скоїв нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку. Врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин та призначив обвинуваченому покарання у межах санкції інкримінованої йому статті та правильно на підставі ст.71 КК України призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 викладені в апеляційній скарзі стосовно призначення судом надто суворого покарання та неврахування при цьому пом`якшуючих покарання обставин - щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, що є підставою для скасування або зміни судового рішення є необґрунтованими та безпідставними, оскільки пом`якшуючі обставини покарання по кримінальному провадженню відсутні, обвинувачений у судовому засіданні суду першої інстанції вину не визнав та щиро не покаявся у скоєному, дане підтверджується журналом судового засідання та аудіо записом, а тому підстави для застосування до нього ст. 66, 69-1 КК України та пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та мотивованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_23 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4