У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника володільців майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника володільців майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про вирішення питання щодо речових доказів, -

в с т а н о в и в :
представник володільців майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про вирішення питання щодо речових доказів, в обгрунтування якого зазначає, що в провадженні слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 20.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1, ч. 5 ст. 195 КК України. В межах вказаного кримінального провадження, постановою слідчого від 31.08.2017 року грошові кошти у розмірі 48 617 208,93 грн., гарантованих сум відшкодування фізичним особам за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які перебувають на рахунках фізичних осіб у ПУАТ «Фідобанк», що надійшли до банку від представників ПАТ «КБ «Промекономбанк» визнано речовими доказами, зобов`язано речові докази зберігати за місцем їх знаходження та без згоди слідчого не видавати. Вказує, що кримінальне провадження в частині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 закрито постановою слідчого, однак питання щодо речових доказів не вирішено, грошові кошти не повернуто, а постанова слідчого про визнання коштів речовими доказами не скасовано. Вважає, що таким чином порушується право власності на грошові кошти, а тому просить вирішити питання щодо долі речових доказів, шляхом їх повернення за вкладами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 вимоги клопотання підтримала, надала пояснення аналогічні його доводам, просить таке задовольнити.

Слідчий ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо вимог клопотання не заперечив, пояснив, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 20.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1, ч. 5 ст. 195 КК України, в межах якого визнано речовими доказами грошові кошти у розмірі 48 617 208,93 грн. та оголошено заборону на їх видачу без дозволу слідчого, закрито в частині прийняття ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зобов`язань від імені вкладників ПАТ «КБ «Промекономбанку» щодо гарантованих сум відшкодування за вкладами на загальну суму 48 617 208,93 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зазначає, що вказані кошти не були арештованими, жодних претензій до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 орган досудового розслідування не має, питання речових доказів під час закриття провадження вирішеним не було, а повноважень скасовувати постанову про визнання коштів речовими доказами, після закриття провадження, у нього не має.

Заслухавши думку адвоката та слідчого, ознайомившись із доводами скарги та долученими до неї документи, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.

Так, ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове вилучення об`єктів власності є позбавленням володільця майна можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що вилучення та утримання у будь-якої особи належного їй на законних підставах майна у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправними.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Так, за положеннями ст. 2 КПК України, до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За приписами ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Процесуальні норми чинного КПК України не наділяють слідчого повноваженнями самостійно вирішувати питання щодо права володіння, користування чи розпорядження майном, без відповідного судового контролю.

Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до реєстру за № 0000126 від 20.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1, ч. 5 ст. 195 КК України.

Згідно фабули кримінального провадження, досудове розслідування здійснюється за фактами розтрати активів ПУАТ «Фідобанк», шляхом безпідставної видачі кредитів, відчуження майна та ін., а також за фактом передачі активів і зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Промекономбанк» на користь ПУАТ «Фідобанк» на загальну суму 651 042 797, 62 грн., зокрема серед прийнятих до виплат депозитних вкладів згідно з відповідним реєстром з обмеженням до виплати коштів на загальну суму 48 617 208,93 грн.

Як вбачається із постанови старшого слідчого СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_6 від 31.08.2017 року, грошові кошти у розмірі 48 617 208,93 грн. гарантованих сум відшкодування фізичним особам за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які перебували на рахунках фізичних осіб в ПУАТ «Фідобанк», що надійшли в банк від представників клієнтів вкладників ПАТ «КБ «Промекономбанк», за наведеним у постанові переліком, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, встановлено обмеження на видачу грошових коштів без відома слідчого.

За поясненнями слідчого, незважаючи на визнання коштів речовими доказами, останні арештованими не були, із відповідними клопотаннями до слідчого судді орган досудового розслідування не звертався.

Згідно постанови старшого слідчого з особливо важливих справ ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_6 від 29.01.2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 20.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1, ч. 5 ст. 195 КК України, в частині прийняття ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зобов`язань від імені вкладників ПАТ «КБ «Промекономбанку» щодо гарантованих сум відшкодування за вкладами на загальну суму 48 617 208,93 грн. - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1 КК України.

Відповідний запис про закриття кримінального провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В судовому засіданні слідчий підтвердив, що вказана постанова є чинною та скасованою не була.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Оскільки грошові кошти визнані слідчим речовими доказами у кримінальному провадженні, за вимогами ч. 1 ст. 100 КПК України, такі повинні бути якнайшвидше повернуті володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу, тобто лише у разі отримання їх слідчим на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів або ж шляхом накладення на них арешту.

Як вже було зазначено арешт на вказані грошові кошти не накладався.

Доступ до таких на підставі ухвали слідчого про надання дозволу на тимчасовий доступ теж наданим не був.

За положеннями ч. 7 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Враховуючи, що кримінальне провадження в частині прийняття ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зобов`язань від імені вкладників ПАТ «КБ «Промекономбанку» щодо гарантованих сум відшкодування за вкладами на загальну суму 48 617 208,93 грн. - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в ході кримінального провадження не було встановлено, що вказані грошові кошти є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, не були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, не одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також зважаючи на відсутність будь-яких претензій в органу досудового розслідування щодо вказаного майна, подальше перебування грошових коштів у статусі речових доказів у кримінальному провадженні та їх утримання органом досудового розслідування не є доцільним.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 2, 7, 98, 100, 171-174, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
клопотання представника володільців майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про вирішення питання щодо речових доказів задовольнити.

Постанову старшого слідчого СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_6 від 31.08.2017 року про визнання грошових коштів у розмірі 48 617 208,93 грн. речовими доказами та оголошення заборони на їх видачу без відома слідчого скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1