Справа № 681/432/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р.

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полонне матеріали кримінального провадження № 0000057 від 08.02.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Талін, Естонія, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:

06 лютого 2018 року приблизно о 18 годині ОСОБА_5 перебував в житловому будинку АДРЕСА_2 , де також знаходився власник цього будинку ОСОБА_8 та їхній спільним знайомий ОСОБА_9 .

Коли обвинувачений став виходити із вказаного житла, ОСОБА_9 раптово наніс для нього один удар по голові ззаду скляною пляшкою, чим заподіяв ОСОБА_5 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у вигляді рани в тім`яній ділянці голови справа.

Одразу ж після цього обвинувачений, будучи обуреним такою поведінкою ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс потерпілому підряд чотири удари кулаком правої руки в область обличчя та лобної ділянки голови, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, синця на верхній повіці правого ока та в лобній ділянці голови з ліва, рани в лобній ділянці голови, садна в лобній ділянці голови справа, крововиливу на внутрішній поверхні шкіри голови, епідермальної гематоми в лівій гемісфері, субарахноїдального крововиливу в тім`яній ділянці лівої півкулі речовини головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, що призвели до смерті останнього на місці події, яка настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми із епідуральною гематомою (крововиливом над твердою мозковою оболонкою), що призвело до здавлювання речовини головного мозку.

Після нанесення ОСОБА_5 останнього удару ОСОБА_9 впав на підлогу, та в такому стані знаходився в будинку, а 08.02.2018 року від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці злочину.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Наведені та встановлені судом обставини підтверджуються такими доказами.

Показаннями обвинуваченого, який в ході судових засідань 10 травня, 20, 27 червня 2018 року пояснював, що 06 лютого приблизно о 18 годині, коли він став виходити із вищевказаного будинку, то ОСОБА_9 без будь-якої причини ззаду наніс для нього скляною пляшкою удар по голові, на що він обернувся та побачив біля себе потерпілого, у якого був агресивний вигляд, а тому наніс ОСОБА_9 чотири удари кулаком руки в обличчя та голову, від чого потерпілий впав на підлогу, і став просити більше його не бити. Після цього, випивши разом із ОСОБА_9 і ОСОБА_8 горілки, він пішов додому. Вранці наступного дня, прийшовши до будинку ОСОБА_8 , побачив там потерпілого, який лежав на підлозі та переконавшись, що ОСОБА_9 живий, залишив будинок.

Даними протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю місця (за особою) від 02.03.2018 року та аудіо файлу, що міститься на оптичному диску (т.2 а.с.235, 236), із яких вбачається, що під час проведення вказаної негласної слідчої дії ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні камери ІТТ № 3 Староконстянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, розповідав про обставини вищевказаної події та пояснював, зокрема, що коли потерпілий вдарив його пляшкою по голові, то він у відповідь наніс для нього три чи чотири удари кулаком в голову.

Показаннями свідка ОСОБА_8 , який пояснив суду, що 06 лютого 2018 року він, вживши спиртні напої, сильно сп`янів і пам`ятає лише як його до місця проживання привели ОСОБА_5 разом із чоловіком по імені ОСОБА_10 , та в будинку знаходився ОСОБА_9 . Що саме було в той вечір він не пам`ятає і не бачив чи бились обвинувачений з потерпілим. Вночі він проснувся та помітив, що в кімнаті на підлозі лежав ОСОБА_9 . Наступного дня, 7 лютого вранці, до нього в будинок зайшов ОСОБА_5 , який підійшов до ОСОБА_9 , котрий продовжував лежати на підлозі. Штовхнувши потерпілого ногою та сказавши, що той живий, обвинувачений залишив будинок. Вранці ІНФОРМАЦІЯ_2 він виявив, що ОСОБА_9 помер, про що повідомив сусіда ОСОБА_11 , який в свою чергу зателефонував до поліції.

Показаннями свідка ОСОБА_11 який підтвердив, що ОСОБА_8 вранці 8 лютого 2018 року прийшов до нього додому та сказав, що в його будинку труп, після чого він викликав по телефону поліцію.

Даними протоколу огляду місця події від 08.02.2018 року (т.2 а.с.23-38), згідно яких у вищезгаданому будинку, де проживає ОСОБА_8 , виявлено труп ОСОБА_9 , а в кухонній кімнаті на столі та його лівій дверці, а також на матраці ліжка, на підлозі та шторі виявлені плями речовини бурого кольору, з яких за допомогою марлевого тампону зроблено змиви та зрізи. Крім цього, було виявлено молоток зі слідами речовини бурого кольору. Всі перелічені речі, а також виявлені в ході огляду ложка, вилка, два недопалки були вилучені та відповідно упаковані.

Даними протоколу огляду місця події від 08.02.2018 року (т.2 а.с.52-53) жилого приміщення, розташованого в АДРЕСА_1 , яке є місцем проживання обвинуваченого, де було виявлено та вилучено куртку і простинь зі слідами бурого кольору.

Даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.02.2018 року (т.2 а.с.140-141), згідно яких під час обшуку ОСОБА_5 вилучено куртку зеленого кольору, куртку хебешку та штани, на яких були наявні сліди речовини бурого кольору схожої на кров людини.

Даними висновку судово-медичного експерта № 9 (т.2 а.с.43-46), відповідно до якого на трупі ОСОБА_9 виявлені вище перелічені тілесні ушкодження, які виникли від не менше 4-5 травмуючих дій в ділянку обличчя та одну по тильній поверхні лівої кисті. Покійний помер не відразу, а на протязі певного проміжку часу за який збільшувалась гематома і здавлювала речовину головного мозку. При наданні своєчасної кваліфікованої медичної допомоги, можливо було врятувати життя потерпілого. Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми із епідуральною гематомою, що призвело до здавлювання речовини головного мозку. На момент отримання травми потерпілий не знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Даними висновку судово-медичного експерта № 84 (т.2 а.с.198) від 12.02.2018 року, котрі вказують, що у ОСОБА_5 виявлено рубець в тім`яній ділянці голови справа, який є наслідком рани, котра могла виникнути внаслідок удару скляною пляшкою і відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як таке, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я.

Показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_12 щодо роз`яснення виконаних ним зазначених висновків експертиз, в ході яких експерт, підтвердив, зокрема, що виявлене у ОСОБА_5 тілесне ушкодження могло утворитись внаслідок нанесення для нього удару по голові скляною пляшкою (допит в судовому засіданні 29.05.2018 року). Також експерт уточнив, що для ОСОБА_9 , який на час вчинення злочину не перебував в стані алкогольного сп`яніння, було нанесене не менше 4-х ударів в обличчя, із яких саме останній удар призвів до його смерті.

Висновками судово-медичних імунологічних експертиз № 115 від 27.02.2018 року (т.2 а.с.47) та № 116 від 16.02.2018 року (т.2 а.с.164), якими встановлено, що кров ОСОБА_9 та ОСОБА_5 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО.
За даними висновку судово-медичної цитологічної експертизи № 61 від 16.03.2018 року (т.2 а.с.78-80) на недопалку цигарки «Rothmans», який був вилучений під час огляду будинку ОСОБА_8 , виявлені сліди крові людини, в якій знайдені антиген В ізосерологічної системи АВО, а відтак можна припустити, що сліди крові на цьому недопалку можуть походити, як від ОСОБА_9 , так і ОСОБА_13 .
Дані висновків експертів № 9.3-0236:18 від 06.03.2018 року (т.2 а.с.85-89), № 9.3-0237:18 від 07.03.2018 року (т.2 а.с.94-98), № 9.3-0239:18 від 14.03.2018 року, № 9.3-0238:18 від 19.03.2018 року вказують на те, що на поверхні трьох марлевих тампонів зі змивами, трьох фрагментів тканини, які були зроблені під час огляду місця події, на поверхні простирадла, шкіряної куртки, вилучених під час обшуку місця проживання ОСОБА_13 , на поверхні штанів і двох курток, вилучених у ОСОБА_13 при обшуку під час його затримання знайдено кров людини з аналогічними ознаками, а тому вона могла походити як від потерпілого так і від обвинуваченого.
Згідно висновку експерта № 64 від 13.04.2018 року (т.3 а.с.28) при судово-цитологічному досліджені молотка на його дерев`яному руків`ї є пляма крові людини за вищевказаною груповою належністю і могла походити також як від ОСОБА_9 , так і ОСОБА_13 .
За даними висновку експерта № 239 від 10.08.2018 року (т.3 а.с.104-148) в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразків крові потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 , за результатами яких, зокрема: ознаки слідів крові людини, виявлених на досліджених об`єктах таких як простинь, куртці темного кольору, куртці хебешці збігаються між собою і з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_5 , та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 ; ознаки слідів крові людини, виявлених на досліджених об`єктах: змивах, штанах, куртці зеленого кольору, зрізі зі штори, зрізі тряпчаної тканини зеленого кольору та зрізі з матрацу збігаються між собою і з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 , та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_5 .
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 130 від 28.02.2018 року (т.2 а.с.195-196) обвинувачений під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення будь-яким психічним розладом не страждав, а тому міг усвідомлювати свої дії, передбачати їхні наслідки та керувати ними, а також він не перебував в стані сильного душевного хвилювання, та на час проведення експертизи будь-яким душевним захворюванням не страждає.
В ході судових засідань, які відбувались 19.10, 31.10, 14.11.2018 року ОСОБА_5 змінив свої показання та став пояснювати, що потерпілий наніс длянього удар по голові не скляною пляшкою, а молотком. Після отримання ним такого удару він, обернувшись, побачив ОСОБА_9 з молотком в руці, який знову замахнувся для нанесення чергового удару, однак, випередивши такі дії, він наніс потерпілому два удари кулаком руки в обличчя, після чого ОСОБА_9 знову намагався вдарити його молотком, який продовжував тримати в руці, а тому обвинувачений наніс для нього ще два аналогічні удари, від яких потерпілий впав на підлогу та випустив із руки молоток, а тому свою вину у вчиненні злочину не визнав із мотивів, що спричинення ним для ОСОБА_9 тілесних ушкоджень відбулось в межах необхідної оборони.

Допитаний в ході судових засідань 19.10 та 14.11.2018 року судово-медичний експерт ОСОБА_12 змінив свій висновок в частині, що тілесне ушкодження виявлене у ОСОБА_5 не могло утворитись він нанесення для нього удару скляною пляшкою, а найбільш ймовірно воно спричинене внаслідок удару металевою частиною молотка.

Суд не приймає до уваги такі показання обвинуваченого, а також вказаний висновок судово-медичного експерта із наступних міркувань.

ОСОБА_5 , будучи допитаним в ході судового розгляду 10 травня, 20 та 27 червня 2018 року, послідовно, неодноразово стверджував, що ОСОБА_9 наніс для нього удар по голові скляною пляшкою і при цьому не вказував, що коли він після удару обернувся до потерпілого, то останній замахувався на нього для нанесення повторних ударів.

Також, під час розмови обвинуваченого, яка зафіксована в ході проведення вищезгаданої негласної слідчої дії, ОСОБА_5 не розповідав, що ОСОБА_9 наніс для нього удар по голові молотком та після цього знову намагався нанести такі ж удари.

Допитаний 14.11.2018 року судово-медичний експерт ОСОБА_12 зазначав, що в разі нанесення удару по голові молотком на його металевій частині мають залишитись сліди.

Разом з тим, як вбачається із висновку експерта № 64 від 13.04.2018 року (т.3 а.с.28), при судово-цитологічному дослідженні металевої частини молотка сліди крові та епітеліальні клітини з ядрами не виявлені.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого та судового-медичного експерта про нанесення потерпілим для ОСОБА_5 удару молотком є надуманими і не відповідають дійсності. Також, суд робить аналогічний висновок відносно версії обвинуваченого про те, що ОСОБА_9 після заподіяння ОСОБА_5 удару по голові скляною пляшкою, знову замахувався на обвинуваченого для нанесення повторних ударів.
Захисником ОСОБА_7 заявлено клопотання (т.3 а.с.154), в якому він просив визнатиненалежним та недопустимим доказом слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_8 від 08.02.2018 року, із підстав, що зазначений свідок в ході його допиту в суді пояснив, що жодні обставини спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень для нього невідомі, оскільки він ввечері 06.02.2018 року перебував в стані алкогольного сп`яніння та спав.

З цього приводу суд вказує про таке.

Як вбачається із матеріалів справи (т.2 а.с.120-127), 08.02.2018 року досудовим слідством було проведено слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_8 із застосуванням технічних засобів фіксації і відеозапису.

В ході вказаної слідчої дії ОСОБА_8 пояснював, зокрема, що 06.02.2018 року приблизно о 18 годині, у належному для нього будинку він, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 вживали горілку у кухонній кімнаті, під час чого між потерпілим та обвинуваченим виник конфлікт, та ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_5 пляшкою по голові, на що у відповідь обвинувачений наніс удар потерпілому кулаком в обличчя, від чого останній впав на підлогу та після цього ОСОБА_5 ще наніс для ОСОБА_9 , коли той лежав, приблизно 5-10 ударів ногами по обличчі та голові, а потім знову сів за стіл та продовжив вживати спиртне, а ОСОБА_9 залишився лежати на підлозі.

Згідно ч.1 ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ч.1 ст.86 КПК).
За положеннями ч.1 ст.86 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (ч.1 ст.89 КПК України).
Відповідно до статті 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.
До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
На підставі наведених норм суд приходить до таких висновків.
Слідчому під час досудового розслідування надано право проводити слідчий експеримент зі свідком.
Як вбачається із даних вищезазначеного протоколу слідчого експерименту, проведення такої дії відбулось з дотриманням процедури, передбаченої кримінальним процесуальним кодексом, зокрема в присутності двох потятих, за участю спеціаліста, а тому суд не знаходить підстав вважати, що цей доказ є недопустимим.
Також, суд зазначає, що кримінальним процесуальним кодексом не передбачено можливості в окремому порядку визнавати докази неналежними, а тому клопотання захисника в цій частині задоволенню не підлягає.
Разом з тим, відповідно до частин 3, 4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
При проведенні слідчого експерименту свідок ОСОБА_8 фактично давав вищенаведені показання, зокрема, про те, як саме відбувалась бійка між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .
В той же час, в ході допиту цього свідка судом, ОСОБА_8 не підтвердив свої показання, які ним давались при проведені слідчого експерименту, а пояснив, що він не бачив як бились потерпілий з обвинуваченим, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння та при цьому спав.
Таким чином, згідно правил встановлених ст.95 КПК України суд не може прийняти до уваги показання свідка ОСОБА_8 дані ним в ході слідчого експерименту.
За позицією захисника ОСОБА_7 сторона обвинувачення не вірно кваліфікувала дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.121 КК України, та просив їх перекваліфікувати на ст.124 КК України умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.
Проте, суд не погоджується із такою думкою адвоката із наступних міркувань.

Право на необхідну оборону, передбачену ст.36 КК України виникає лише за певних умов, зокрема, обов`язковою умовою є те, що необхідна оборона має бути своєчасною право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала.

В ході судового розгляду встановлено, що після нанесення ОСОБА_5 потерпілим удару скляною пляшкою по голові, останній припинив посягання, а відтак дії обвинуваченого по нанесенню ОСОБА_9 чисельних ударів в голову, не можуть розцінюватись як необхідна оборона, або ж перевищення її меж, а вони є направленими на умисне заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які в даному випадку призвели до його смерті, із мотивів раптово виниклої неприязні.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, мотиви і причини, які призвели до скоєння ним цього правопорушення, його ставлення, дані характеристик, сімейний та матеріальний стан.

Обставини, що обтяжують або ж пом`якшують покарання обвинуваченого в ході судового розгляду не встановлені.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що ОСОБА_5 слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, у виді мінімального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись наведеним, ст.ст.100, 370, 374 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на СІМ років.

Початок строку покарання обчислювати з дня затримання 08 лютого 2018 року.

До вступу вироку у законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 72546 (сімдесят дві тисячі п`ятсот сорок шість) грн. 57 коп. витрат за проведення по справі судових експертиз.

Речові докази: змиви речовин бурого кольору схожої на кров; зрізи з матрацу, з ліжка, з тряпчаної тканини зеленого кольору, зі штори з речовинами бурого кольору схожої на кров; два недопалки цигарок «Пример» та «Ротманс» знищити;

куртку темного кольору, простинь, куртку зеленого кольору; куртку хебешку зеленого кольору, штани (брюки) темного кольору повернути для ОСОБА_5 ;

ложку, вилку, три стопки, молоток повернути ОСОБА_8 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

На вирок суду обвинуваченим, його захисником, прокурором, потерпілим, може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Головуючий: