Номер провадження: 11-сс/785/1854/18
Номер справи місцевого суду: 511/2346/18, 1-кс/511/705/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.11.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0001034, внесеному до ЄРДР 23.10.2018 року за ч.2 ст.189 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.11.2018 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 28.12.2018 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. джурин Шаргородського району Вінницької області, з середньою освітою, не працюючого, не маючого утриманців, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0001034, внесеному до ЄРДР 23.10.2018 року за ч.2 ст.189 КК України.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що під час розгляду клопотання слідчого знайшли своє підтвердження наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину та доведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків, у зв`язку з чим застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави або цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що:

- слідчим та прокурором під час розгляду клопотання не доведена наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 та заявлених у ньому ризиків;

- слідчий та прокурор не обґрунтували необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою саме на строк 60 днів;

- слідчий суддя не вирішив питання про можливість визначення підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу та в ухвалі не обґрунтував неможливість їх застосування до підозрюваного;

- при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя не взяв до уваги дані про особу підозрюваного.

Обставини, встановлені слідчим суддею.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що в період з 20.09.2018 року по 22.10.2018 року систематично і незаконно вимагав у ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 10 000 гривень, погрожуючи фізичною розправою.
30.10.2018 року, у вечірній час доби, перебуваючи в належному ОСОБА_10 гаражному приміщенні № НОМЕР_1 , розташованому за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, смт. Лиманське, поблизу БОС 168, ОСОБА_7 умисно, із застосуванням погроз спричинення тяжких тілесних ушкоджень шляхом пострілу з вогнепальної зброї, примусив ОСОБА_10 , який сприймав загрозу своєму життю та здоров`ю як реальну, передати йому грошові кошти в сумі 10 000 гривень.
30.10.2018 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, та 31.10.2018 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.189 КК України.
01.11.2018 року слідчий звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання слідчого мотивоване тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача; виступ підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи доповненої апеляційної скарги і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також наявність зазначених у клопотанні слідчого ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 .
Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- заявою ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 22.10.2018 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 25.10.2018 року, в яких він прямо вказує на ОСОБА_7 як на особу, яка разом з іншими особами та з погрозою застосування насильства вимагає у нього грошові кошти;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 23.10.2018 року, яким підтверджуються показання потерпілого щодо вимагання у нього грошових коштів;

- протоколом огляду грошових коштів (купюр) від 29.10.2018 року, протоколом ідентифікації (помітки) грошових коштів від 29.10.2018 року, протоколом вручення грошових коштів (купюр) від 29.10.2018 року;

- протоколом затримання ОСОБА_7 від 30.10.2018 року, згідно з яким у затриманого ОСОБА_7 при особистому огляді та обшуку виявлені та вилучені ідентифіковані (помічені) грошові кошти, які були надані потерпілому ОСОБА_10 ;

- протоколом допиту свідків ОСОБА_12 від 30.10.2018 року та свідка ОСОБА_13 від 31.10.2018 року, згідно з якими особа, яка тікала від працівників правоохоронних органів, викинула предмет, схожий на пістолет;

- протоколом огляду місця події від 30.10.2018 року, згідно з яким на відкритій ділянці місцевості поблизу магазину «Успіх», який розташований навпроти будинку Лиманської сільської ради, поблизу будинку №145, за напрямком переслідування затриманого ОСОБА_7 , виявлено та вилучено предмет, зовні схожий на пістолет.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор пояснив, що наявність обгрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 також підтверджується матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, з яких наразі не знятий гриф таємності.

Таким чином, ОСОБА_7 на даній стадії досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків.
З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 є громадянином України, зареєстрований та постійно проживає в смт. Лиманське роздільнянського району Одеської області, не працює, не навчається, не одружений, на утриманні нікого не має, що свідчить про слабкість соціальних зв`язків підозрюваного у місці проживання.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

Відсутність у ОСОБА_7 офіційного працевлаштування та відсутність відомостей про джерела його заробітку свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень. Даний ризик підтверджується також тим, що в провадженні органу досудового розслідування знаходиться інше кримінальне провадження за заявою ОСОБА_10 про відкрите заволодіння ОСОБА_7 належним потерпілому пневматичним пістолетом, відомості про яке 30.10.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001063 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.186 КК України.

Враховуючи те, що на даний час органом досудового розслідування не встановлені усі особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що у кримінальному провадженні також існує обґрунтований ризик перешкоджання підозрюваним ОСОБА_7 досудовому розслідуванню шляхом повідомлення невстановлених слідством осіб, причетних до вчинення злочину, про хід досудового розслідування, результати слідчих та розшукових дій з метою сприяння таким особам в уникненні від кримінальної відповідальності.

Враховуючи обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, зокрема здійснення погроз потерпілому про застосування насильства як в ході телефонних розмов, так і при особистих зустрічах, апеляційний суд вважає, у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що характер, ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 злочину, суворість покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного в цілому свідчать про те, що забезпечення його належної процесуальної поведінки та виконання ним процесуальних обов`язків можливе лише шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним особливо тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, а застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки він не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу врахував усі обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, та дійшов вірного висновку про необхідність не визначати підозрюваному розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, оскільки йому інкримінується вчинення злочину із погрозою застосування насильства.

Будь-яких переконливих доводів, що свідчили би про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, стороною захисту апеляційному суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.11.2018 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 28.12.2018 року щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0001034, внесеному до ЄРДР 23.10.2018 року за ч.2 ст.189 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4