Провадження № 1-кп/127/995/18

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження № 0000052 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Торецьк Донецької області, освіта середня технічна, працююча вантажником на шахті «Торецька» ДП «Торецьквугілля», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Досудовим слідством встановлено, що 07 квітня 2014 року у м. Донецьку створена терористична організація «Донецька народна республіка» (надалі «ДНР»), тобто стійке об`єднання невизначеної кількості осіб, що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, діяльність якої поширена на території Донецької області. Одним із завдань вказаної терористичної організації є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України.
Усвідомлюючи усі вказані обставини, діючи умисно, з метою сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», ОСОБА_6 впродовж вересня-листопада 2016 року, перебуваючи на території м. Торецьк Донецької області, здійснювала цілеспрямований збір деталізованих даних військового характеру, зокрема щодо позицій, дислокації, чисельності, маршрутів пересування сил та засобів Збройних Сил України та інших військових формувань України, які приймали участь у проведенні антитерористичної операції.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на сприяння злочинній діяльності названої організації, перебуваючи у м. Торецьк, використовуючи власний мобільний телефон № НОМЕР_1 , як з власної ініціативи, так і на виконання завдань ОСОБА_8 , достовірно знаючи про його перебування на непідконтрольній українській владі території м. Горлівки Донецької області та його діяльності на користь терористичної організації «ДНР», в усному порядку систематично передавала зазначену інформацію на мобільний телефон останнього № НОМЕР_2 .
Зокрема, 07.09.2016 о 17:36 годині ОСОБА_6 доповіла у телефонному режимі ОСОБА_8 відомості про проїзд двох бензовозів «П`ятитонки» в напрямку міста Торецьк.
05.10.2016 о 10:59 годині ОСОБА_6 доповіла у телефонному режимі ОСОБА_8 відомості про рух техніки з матеріалами для укріплення позицій в районі «Радуги».
23.10.2016 о 13:52 годині ОСОБА_6 в телефонному режимі доповіла ОСОБА_8 детальну інформацію про військові пости та порядок здійснення перевірок підрозділами ЗСУ осіб, які перетинають лінію розмежування, а також надала дані про проведення ротації ЗСУ в м. Костянтинівка місця замаскованого розміщення та завантаження техніки ЗСУ, велику кількість поранених з боку ЗСУ в районі н.п. Новгородське. Крім того, на питання ОСОБА_8 про обстановку на «Стадіоні», повідомила, що питання за «Стадіон» не до неї.
26.10.2016 о 06:32 годині ОСОБА_6 у телефонному режимі доповіла ОСОБА_8 про обстріл н.п. Новгородка, велику кількість поранених бійців ЗСУ, яких перевозили у м. Костянтинівку, та переміщення двох автомобілів поповнення особового складу ЗСУ.
09.11.2016 о 08:07 годині ОСОБА_6 доповіла у телефонному режимі ОСОБА_8 про здійсненні напередодні обстріли позицій ЗСУ в районі відстійників під н.п. Новгородське і велику кількість втрат.
Зазначені дії ОСОБА_6 призвели до одержання ОСОБА_8 відомостей військового характеру, які він систематично передав командиру розвідувальної роти «Крим» 3-ї окремої мотострілкової бригади « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 1-го армійського корпусу т. зв. збройних сил «ДНР» ОСОБА_9 на мобільний телефон № НОМЕР_3 , і як наслідок, використання отриманих відомостей учасниками терористичної організації «ДНР» у веденні злочинної діяльності проти військових підрозділів Збройних Сил України й інших військових формувань України, які приймали участь у проведенні антитерористичної операції на території м. Торецьк Донецької області, зокрема здійсненні диверсійних атак, артилерійських обстрілів місць дислокації військовослужбовців і військової техніки Збройних сил України та інших військових формувань України.
Таким чином, органами досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 статті 258-3 КК України, як сприяння діяльності терористичної організації.
За ініціативою обвинуваченої, в ході судового розгляду між прокурором прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 з одного боку, та обвинуваченою ОСОБА_6 у присутності її захисника адвоката ОСОБА_7 з іншого, у відповідності до ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, 18 жовтня 2018 року укладено угоду про визнання винуватості.
Зі змісту укладеної угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 258-3 КК України, погодили призначення обвинуваченій відповідного покарання з урахуванням відсутності обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_6 та наявності кількох обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Згідно пункту 3 даної угоди, сторони погоджуються на те, щоб визнати винною ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України та призначити їй покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна, застосувавши при цьому положення ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 зазначила, що вона розуміє надані їй законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до неї буде застосовний за наслідками затвердження угоди про визнання винуватості судом.
Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину визнала повністю та беззастережно, у вчиненому щиро розкаялася та зазначила, що угода про визнання винуватості є добровільною та наполягала на її затвердженні. По суті обвинувачення ОСОБА_6 пояснила, що в період з вересня 2016 року по листопад 2016 року вона перебуваючи у м. Торецьк, використовуючи власний мобільний телефон № НОМЕР_1 , як з власної ініціативи, так і на виконання завдань ОСОБА_8 , достовірно знаючи про його перебування на непідконтрольній українській владі території м. Горлівки Донецької області та його діяльності на користь терористичної організації «ДНР», в усному порядку систематично передавала інформацію щодо деталізованих даних військового характеру, зокрема щодо позицій, дислокації, чисельності, маршрутів пересування сил та засобів Збройних Сил України та інших військових формувань України, які приймають участь у проведенні антитерористичної операції на мобільний телефон ОСОБА_8 № НОМЕР_2 , який був її чоловіком.
Прокурор ОСОБА_5 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_6 , в присутності адвоката ОСОБА_7 , та ухвалити вирок, яким призначити узгоджене сторонами покарання.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та його підзахисною, з призначенням обвинуваченій узгодженого сторонами покарання.
Заслухавши думку прокурора, захисника та показання обвинуваченої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.
Винуватість ОСОБА_6 у вчинені злочину, що полягає у сприянні діяльності терористичної організації, є доведеною та підтверджується показаннями обвинуваченої, яка вину визнала та повідомила всі обставини вчинення злочину. Показання обвинуваченої суд вважає переконливим доказом її винуватості з підстав їх належності та допустимості.
За таких обставин, суд вважає вказаний доказ достатнім для надання юридичної оцінки дій обвинуваченої та кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 258-3 КК України, тобто сприяння діяльності терористичної організації.
Злочин передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України, що вчинений ОСОБА_6 , згідно ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину.
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, особливо тяжких злочинів.
Крім того, за змістом угоди сторони, при призначенні покарання погодились враховувати наступні обставини вчинення кримінального правопорушення. Зокрема, його незначну тривалість у часі, відсутність тяжких наслідків від їх скоєння. Крім того, враховано особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка має постійні місце проживання та роботи, міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне джерело доходів, впродовж досудового розслідування здійснювала належну процесуальну поведінку. Також враховуючи те, що ОСОБА_6 під час судового розгляду свою вину визнала у повному обсязі та щиро розкаюється у скоєному злочині, беручи до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання, сторони дійшли висновку, що усі вище перелічені обставини можливо визнати пом`якшуючими та такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а відтак на підставі положень ст. 69 КК України, надають можливість застосування іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч. 1 ст. 258-3 Кримінального кодексу України.
У судовому засіданні встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 з одного боку та обвинуваченою ОСОБА_6 , в присутності адвоката ОСОБА_7 , з іншого, відповідає вимогам ст. 472 КПК України, укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_6 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
Крім того, судом при вирішенні питання щодо затвердження угоди встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_6 є вірною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб та обвинувачена може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.
Враховуючи викладене, суд вважає, що угода від 18.10.2018 року, укладена між прокурором прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_6 , в присутності адвоката ОСОБА_7 , підлягає затвердженню.
При призначенні покарання, судом враховано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17. Зокрема, позиція Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину згідно із ч. 3 ст. 4 КК України визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Однак, зараховуючи на підставі ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення у строк відбування покарання, суд бере до уваги сам факт перебування особи під вартою, а не окремі процесуальні аспекти його застосування, як-от: підстави, порядок, мета та ін.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду констатує, що вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.
Отже, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Відтак суд, враховуючи положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 13.12.2016 року по 05.11.2018 року включно.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 374, 468, 470, 472, 474, 475 КПК України та ст. 65, 69, ст. 258-3 КК України , суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності адвоката ОСОБА_7 , та прокурором прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 від 18.10.2018 року у кримінальному провадженні за № 0000052.
Визнати винуватою ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Призначити ОСОБА_6 узгоджене сторонами покарання, із застосуванням положень ст. 69 за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання, а саме з 13.12.2016 року.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.12.2016 року по 05.11.2018 року включно, та до дати набуття вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою, але не перевищуючи кінцевої дати призначеної міри покарання, а саме 13.11.2018 року.
Речові докази у кримінальному провадженні № 0000052, а саме: мобільний телефон марки «Nokia 5228» з сім карткою з номером НОМЕР_1 , мобільний телефон «FLY FF177» з сім картками НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , планшет «Nomi С07004» та сім карткою НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Nokia 1110», пластиковий слот сім-карти НОМЕР_6 з сім-карткою, сім-карту НОМЕР_7 , пластиковий слот від сім-карти НОМЕР_8 , паперовий слот від сім-карти НОМЕР_9 , паперовий слот від сім-карти НОМЕР_10 , які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів УСБУ України у Вінницькій області повернути власнику.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 діб з моменту його проголошення, з підстав передбачених ст. 394 КПК України. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя-доповідач:

Судді: