УХВАЛА

27 лютого 2019 року

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю :

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому кримінальне провадження №0006730 на підставі обвинувального акта по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зіміно Роздольненського району АР Крим, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 , одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого :

- 10.10.2018 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч.4 ст.407 КК України на 3 роки позбавлення волі та звільненого від відбування цього покарання на підставі ст.75 КК України з випробовуванням зі встановленням іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців,

за ч.4 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом у військовому званні солдата, перебуваючи на посаді розвідника другого відділення третьої групи спеціального призначення одинадцятої роти спеціального призначення четвертого загону спеціального призначення військової частини польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ), в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ч.1 ст.1, ст.2, п.3 ч.9 ст.23, п.2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 125, 126,129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, порушуючи військову дисципліну через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування військової частини в/ч НОМЕР_1 , 06.06.2018 року о 08 год. 00 хв. умисно самовільно залишив розташування військової частини в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) і до 30.10.2018 року (до моменту добровільного прибуття у Південно Західний ВнП ХВП ГУНП в Хмельницькій області) проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 .

Тобто, ОСОБА_4 обвинувачується в скоєні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

11.12.2018 року прокурор військової прокуратури Хмельницького гарнізону ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 , уклали угоду про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому йому діянні.

Визначивши істотними для даного кримінального провадження обставинами: з`явлення зі зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, сторони узгодили покарання ОСОБА_4 , а саме:

- за ч.4 ст. 407 КК України у виді 4 років позбавлення волі та звільнення від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням зі встановленням іспитового строку 2 роки.

Обвинувачений ОСОБА_6 дав згоду на призначення йому такого узгодженого покарання та на звільнення його від відбування цього покарання з випробовуванням зі встановленням іспитового строку 2 роки.

Заслухавши думку учасників судового провадження, які наполягають за затвердженні угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що затвердженні угоди слід відмовити з наступних підстав.

Пунктом 1 ч.7 ст. 474 КПК України визначено, що, суд відмовляє в затверджені угоди якщо її умови суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2018 року ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст.407 КК України на 3 роки позбавлення волі та звільнений від відбування цього покарання на підставі ст.75 КК України з випробовуванням зі встановленням іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців, а даний злочин він скоїв, як вказано в обвинувальному акті, в період з 06.06.2018 року по 30.10.2018 року, тобто злочин закінчено після проголошення вказаного вироку суду, але до набрання ним чинності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.25 постанови від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається , коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. У п.10 цієї ж постанови Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що в такому випадку повторне звільнення від відбування покарання з випробовуванням є неприпустимим.

Оскільки умови укладеної 11.12.2019 року між прокурором військової прокуратури Хмельницького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 угоди про визнання винуватості в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням суперечать вимогам Закону, то, у відповідності до ч.7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в її затверджені.

Керуючись ст.ст. 468 474 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в затвердженні укладеної 11.12.2019 року між прокурором військової прокуратури Хмельницького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 угоди про визнання винуватості.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя