справа №619/1116/19
провадження №1-кп/619/254/19
ВИРОК
іменем України

20 березня 2019 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000208 від 12.02.2019 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Республіки Вірменія, громадянки Республіки Вірменія, маючої неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованої, одруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
Громадянка Республіки Вірменія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово мешкаючи на території України, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до вимог чинного законодавства України, була зобов`язана, у встановленому законом порядку, продовжувати термін свого законного перебування на території України.
Наприкінці січня 2018 року, більш точна дата у ході судового розгляду не встановлена, ОСОБА_3 , перебуваючи на території України та не бажаючи залишати її межі, при цьому маючи можливість офіційно, на законних підставах продовжити в Державній Міграційній службі України термін свого перебування на території України, переслідуючи мету, спрямовану на отримання права перебувати на території України та бажаючи у зв`язку з цим звільнитись від обов`язку перетину державного кордону, вступила з невстановленою слідством особою в злочинну змову, спрямовану на підроблення офіційного документу паспорту, виданого на власне ім`я, шляхом внесення до нього неправдивої інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу, наявність якого в паспорті останньої дає їй право на законне перебування на території України в подальшому.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_3 наприкінці січня 2018 року, діючи в порушення вимог п.2 ч.2 Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, з прямим умислом, направленим на отримання права перебувати на території України та бажаючи уникнути обов`язку перетину державного кордону України, надала невстановленій особі паспорт на своє ім`я, та шляхом умовляння останньої, схилила її до внесення у вказаний документ недостовірної інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу.
Після цього, невстановлена особа у невстановленому в ході судового розгляду місці, виконала раніше оговорені між нею та ОСОБА_3 дії, та проставила в паспорт № НОМЕР_1 , виданий 14.11.2017 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбиток штампу про перетин державного кордону України «Виїзд» №053 від 02.02.2018 ППР «Харків», після чого повернула його власниці, а остання залишила при собі з метою подальшого використання вже підробленого документу.
Крім того встановлено, що на початку травня 2018 року, більш точна дата у ході судового розгляду не встановлена, ОСОБА_3 , перебуваючи на території України та не бажаючи залишати її межі, при цьому маючи можливість офіційно, на законних підставах продовжити в Державній Міграційній службі України термін свого перебування на території України, переслідуючи мету, спрямовану на отримання права перебувати на території України та бажаючи у зв`язку з цим звільнитись від обов`язку перетину державного кордону, вступила з невстановленою слідством особою в злочинну змову, спрямовану на підроблення офіційного документу паспорту, виданого на власне ім`я, шляхом внесення до нього неправдивої інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу, наявність якого в паспорті останньої дає їй право на законне перебування на території України в подальшому.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_3 , на початку травня 2018 року, діючи в порушення вимог п.2 ч.2 Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, з прямим умислом, направленим на отримання права перебувати на території України та бажаючи уникнути обов`язку перетину державного кордону України, надала невстановленій особі паспорт на своє ім`я, та шляхом умовляння останньої, схилила її до внесення у вказаний документ недостовірної інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу.
Після цього, невстановлена особа, у невстановленому в ході судового розгляду місці, виконала раніше оговорені між нею та ОСОБА_3 дії, та проставила в паспорт № НОМЕР_1 , виданого 14.11.2017 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбиток штампу про перетин державного кордону України «В`їзд» №004 від 10.05.2018 ППр «Харків», після чого повернула його власниці, а остання залишила при собі з метою подальшого використання вже підробленого документу.
11.02.2019 громадянка Республіки Вірменія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в міжнародному автомобільному пункті пропуску «Гоптівка» Дергачівського району Харківської області, розташованому за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Козача Лопань, вул. Прикордонна, № 4, під час проходження прикордонного контролю, діючи умисно, достовірно знаючи про те, що відомості про перетин кордону наявні у її паспорті не відповідають дійсності, маючи умисел, направлений на використання, шляхом пред`явлення, завідомо підробленого документу, пред`явила співробітникам прикордонної служби МАПП «Гоптівка», паспорт № НОМЕР_1 , виданого 14.11.2017 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 31,32 сторінках якого наявні два штампи/відмітки про перетин державного кордону України, з ознаками підробки, та щодо яких відсутні відомості в базі ДПСУ про факт перетину державного кордону України, а саме:
1.перетин державного кордону України «Виїзд» №053 від 02.02.2018 ППР «Харків» через державний кордон України;
2.перетин державного кордону України «В`їзд» №004 від 10.05.2018 ППР «Харків» через державний кордон України, які, згідно з висновком, складеним за результатами поглибленої перевірки, не відповідають встановленому зразку, затвердженій наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №22 від 14.01.2011.
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 за епізодами січня травня 2018 року, які виразилися у підбурюванні до підроблення офіційного документа, суд кваліфікує за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 за епізодом від 11.02.2019, які виразилися у використанні завідомо підробленого документа, суд кваліфікує за ч. 4 ст. 358 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_3 з захисником ОСОБА_5 просили про затвердження угоди про визнання винуватості, яка укладена 20 березня 2019 року.

Суд дійшов до висновку про затвердження угод про визнання винуватості з наступних мотивів.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно укладеної угоди ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 - ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК України, і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Приймаючи до уваги щире каяття ОСОБА_3 та активне сприяння розкриттю злочинів, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесяти) грн. та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України з призначенням ОСОБА_3 остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн., враховуючи її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутності судимості, наявності міцних соціальних зв`язків з родиною, а саме двох неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на її утриманні та стану вагітності, у якому перебуває обвинувачена, що підтверджується обмінною карткою вагітної жінки від 21.02.2019. Обвинувачена ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для сторін є: а) для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку. Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, роз`яснені і є зрозумілими; б) для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів ОСОБА_3 роз`яснено і є зрозумілими. Обвинувачена розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання нею Закону і будь-якого положення укладеної угоди. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Обвинувачена розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 указала, що вона цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 4 ст. 27 - ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК України, крім того зазначила, що вона розуміє надані їй законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згодна з видом покарання, яке до неї буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди.

Суд шляхом опитування обвинуваченої, захисника, прокурора у судовому засіданні переконався, що укладення сторонами угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, угода про визнання винуватості, яка укладена 20 березня 2019 року між прокурором Дергачівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України та КК України.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, які передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Дані про речові докази в обвинувальному акті відсутні.
Судових витрат у справі не має.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 394, 468, 474, 475 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Угоду від 20 березня 2019 року по кримінальному провадженню №0000208 від 12.02.2019 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 затвердити.
ОСОБА_3 визнати винуватою у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 27 - ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК України і призначити їй покарання:
за ч. 4 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у виді 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.;
за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесяти) грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених статтею 394 КПК України, а саме обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1