11.02.2019 Єдиний унікальний номер 205/5310/17
Єд.унік.№205/5310/17
Провадження №1кп/205/109/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000854 від 25 березня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ростова на Дону Російської Федерації, громадянина України, освіта вища, одруженого, раніше не судимого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопо-рушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 , 22 березня 2017 року, близько 15 години 30 хвилин, перебував на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де реалізуючи раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, із корисливих міркувань, наблизився до нашийника «Комфорт» CL-026К9, шириною 5 см., довжиною 70 см., коричневого кольору, вартістю 761 грн.83 коп., який лежав на асфальті та шляхом вільного доступу викрав зазначене майно, яке належить потерпілій ОСОБА_4 , після чого з місця злочину зник, завдавши потерпілій майнову шкоду на зазначену суму.

Допитаний в якості обвинуваченого, ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив суду, що 22 березня 2017 року, вдень, на територію його домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , зайшла собака породи «Ротвейлер», яка належить потерпілій ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та з якою у нього з 2013 року триває конфлікт з приводу встановлення паркана між домоволодіннями. Зазначену собаку потерпіла неодноразово натравлю- вала на нього, у зв`язку з чим, а також у зв`язку з тією обставиною, що до нього повинні були прийти онуки, він став вилами виганяти собаку з території свого домоволодіння. Після цього він побачив на території домоволодіння потерпілої ОСОБА_4 нашийник та ланцюг, які лежали на асфальті та з метою підтвердження того, що собака зірвалася з ланцюга, забрав їх додому та в подальшому видав працівникам поліції.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, його винуватість повністю підтверджена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що у неї з обвинуваченим ОСОБА_6 постійно відбуваються конфлікти через встановлений паркан між їхніми домоволодіннями. 22 березня 2017 року, вдень, коли вона прийшла на територію свого домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , то побачила свого собаку, який бігає по території їх домоволодіння без нашийника. З метою прив`язати собаку, вона підійшла до будки, де побачила, що нашийник та ланцюг відсутні. Вона пішла до обвинуваченого ОСОБА_6 , який спостерігав за нею через вікно та запитала, де нашийник та ланцюг, на що він відповів, що не збирається їх віддавати, після чого вона звернулась до правоохоронних органів. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 викрав належне їй майно, чим завдав майнової шкоди на суму 761 грн.83 коп.

Винуватість ОСОБА_6 також повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- протоколом огляду місця події з фото-таблицями: території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.38-44), під час якого зафіксовано місце знаходження нашийника до його викрадення обвинуваченим ОСОБА_6 ;

- протоколом огляду викраденого майна від 11 серпня 2017 року, а саме нашийника «Комфорт» CL-026К9, виданого обвинуваченим ОСОБА_6 (а.с.46-47);

- висновком судово-товарознавчої експертизи №2605 від 11 серпня 2017 року (а.с.31-35), відповідно до якої вартість нашийника «Комфорт» CL-026К9, станом на 22 березня 2017 року складає 761 грн.83 коп.;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11 серпня 2017 року з фото-таблицями (а.с.63-68), під час якого обвинувачений ОСОБА_6 вказав обставини, за яких він викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_4

- протоколом перегляду компакт-диску з відеозаписом за адресою: м.Дніпро, вул.Черкаська 29а (а.с.69), на якому зафіксовано вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 крадіжки майна потерпілої ОСОБА_4 , а також протоколом огляду зазначеного компакт-диску (а.с.70);

- долученими до матеріалів справи речовими доказами (а.с.49, 71), якими визнані: нашийник «Комфорт» CL-026К9, а також компакт-диск з відеозаписом за адресою: м.Дніпро, вул.Черкаська 29а.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що нашийник він взяв з метою його подальшого пред`явлення працівникам поліції в якості доказу того, що собака не був прив`язаний, не приймаються судом, оскільки як видно з матеріалів справи, нашийник обвинувачений передав працівникам поліції лише 11 серпня 2017 року, тобто після звернення потерпілої ОСОБА_4 з відповідною заявою про вчинення злочину, який було вчинено 22 березня 2017 року. Будь-яких доказів того, що ОСОБА_6 звертався до поліції безпосередньо після 22 березня 2017 року, суду не надано.

Крім того, переглядом в судовому засіданні відеозапису з камер відео спостереження встановлено відсутність будь-якого собаки як території домоволодіння потерпілої ОСОБА_4 , так і на території домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з чим доводи обвинуваченого в цій частині судом також не приймаються до уваги.

Враховуючи вищевикладені докази, показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності в його діях складу інкримінованого йому злочину, суд розцінює як усталену модель захисту від пред`явленого обвинувачення, форму реалізації права на захист і бажання уникнути кримінальної відповідальності і покарання за вчинений злочин.

Таким чином, допитавши обвинуваченого та потерпілу, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ст.185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України належить до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно, неповнолітніх дітей на утриманні не має, під наглядом лікаря-нарколога не перебуває, є особою пенсійного віку.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , передбачених ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді штрафу в дохід держави і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вперше вчинив злочин середньої тяжкості, на момент набрання законної сили Закону України «Про амністію у 2016 року» від 22 грудня 2016 року, досяг пенсійного віку та не заперечує проти застосування до нього зазначеного вище Закону, у зв`язку з чим суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ст.1 п. «ґ» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов на суму 100 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з принципів розумності і справедливості, суд вважає за необхідне у задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди відмовити, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідностідо ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В той же час, потерпілою ОСОБА_4 не доведено в судовому засіданні завдання їй моральної шкоди злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_6 як взагалі, так і на суму 100 000 грн.

На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 180 грн.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ст.1 п. «ґ» Закону України «Про амністію у 2016 року» від 22 грудня 2016 року, ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнити.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судової-товарознавчої експертизи №2605 від 11 серпня 2017 року в розмірі 180 гривень.

Потерпілій ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 майнової шкоди відмовити.

Речові докази, якими було визнано:

-нашийник «Комфорт» CL-026К9 залишити за належністю у потерпілої ОСОБА_4 ;

-компакт-диск з відеозаписом за адресою: АДРЕСА_2 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1