КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000128 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луб`янка Рокитнянського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (без номера), проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.05.2009 року Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 153, ст.ст. 70, 71 КК України на 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 20.09.2016 року Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки,

та

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Рокитне Київської області, _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/268/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1
громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
- 24.04.2017 року Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

обвинувачених, кожного з них, у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2018 року:
- ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання:
- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 3 ст. 289 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 20.09.2016 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

- ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання:
- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 3 ст. 289 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено та постановлено стягнути на користь ОСОБА_11 з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальну шкоду - по 6 278,28 грн. з кожного, витрати на поховання - по 3 665 грн. з кожного та витрати за надання правової допомоги по 4 000 грн. з кожного.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що 08.04.2017 року близько 09 год. ОСОБА_9 прийшов до місця проживання свого знайомого ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_8 вживали алкогольні напої. Близько 11 год. цього ж дня ОСОБА_8 , взявши зі свого домоволодіння металевий диск до автомобіля, на велосипеді поїхав до ТОВ «Летотревел», яке займається прийманням вторинної сировини у населення за адресою: АДРЕСА_4 , з метою продати його, а ОСОБА_9 в цей час залишився за місцем проживання ОСОБА_8 .
Прибувши до ТОВ «Летотревел», яке на той час було зачинене, ОСОБА_8 помітив невідомого чоловіка на автомобілі ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який також хотів здати металеву деталь. Під час спілкування з невідомим, яким виявився ОСОБА_12 , останній запитав у ОСОБА_8 щодо інших пунктів прийому металобрухту, на що він вказав, що пункти здачі металобрухту може знати його знайомий, який перебуває у нього вдома. В подальшому ОСОБА_8 поклав до багажного відсіку автомобіля ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , велосипед та, сівши на переднє пасажирське сидіння, разом з ОСОБА_12 поїхав до свого місця проживання.
Близько 12 год. цього ж дня ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_12 повернувся до свого місця проживання і, діставши зі схованки пластикову пляшку, об`ємом 0,5 л, горілки домашнього виробництва, спільно з ОСОБА_9 вжили спиртне. Під час розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_8 та ОСОБА_12 повідомили ОСОБА_9 , що ТОВ «Летотревел» на даний час не працює і так як вони не змогли здати металобрухт, то чи може останній показати інші місця прийому металобрухту, на що ОСОБА_9 погодився та вони всі разом вийшли з будинку. Вийшовши з будинку, ОСОБА_9 помітив біля подвір`я автомобіль ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , в багажний відсік якого ОСОБА_8 відразу поклав алюмінієвий диск, де також лежала алюмінієва деталь з металевою вставкою, належна ОСОБА_12 . Помітивши, що ОСОБА_12 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 , зі згоди останнього, сів за кермо автомобіля ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , належного на праві володіння ОСОБА_12 , та всі разом на вказаному автомобілі вони поїхали до пункту прийому металобрухту.
Приїхавши цього ж дня близько 14 год. на зазначеному автомобілі до садиби за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 вказав на подвір`я, де здійснюється прийом металобрухту, на що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , взявши з багажного відсіку належні останнім металеві деталі, ввійшли до вказаного подвір`я. Перебуваючи в подвір`ї по АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 зустріли ОСОБА_13 , якій запропонували прийняти в них металеві предмети, на що остання, оглянувши та зваживши на вагах алюмінієвий диск ОСОБА_8 , надала останньому грошові кошти в сумі близько 150 гривень. Під час огляду металевої деталі з алюмінієвого сплаву, належної ОСОБА_12 , ОСОБА_13 відмовилась її приймати, мотивуючи наявністю металевої вставки, яку попередньо необхідно видалити.
В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , вийшовши з подвір`я, сіли до автомобіля останнього і, на пропозицію ОСОБА_12 відпочити на природі, поїхали до магазину «БАМ», що в смт. Рокитне по вул. Першотравнева. Залишивши ОСОБА_12 в салоні автомобіля, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пішли до магазину, де на грошові кошти, отримані від здачі металу, ОСОБА_8 придбав алкогольні напої, продукти харчування та дві пачки цигарок «Столичні», по 25 штук цигарок у пачці.
Перебуваючи в приміщенні магазину, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_8 вчинити злочин, а саме - незаконно заволодіти транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , належного ОСОБА_12 , з метою його подальшого продажу та отримання від продажу грошових коштів, на що останній погодився, вступивши таким чином з ним у попередню змову.
Вийшовши з магазину та сівши до автомобіля ВАЗ 2105, в якому ОСОБА_12 дрімав на передньому пасажирському сидінні, вони поїхали до АЗС, розташованої по вул. Окружна в смт. Рокитне Київської області, де на грошові кошти, надані ОСОБА_12 , в сумі 100 гривень, заправили автомобіль та поїхали з АЗС через населений пункт с. Синява Рокитнянського району Київської області в бік страусиної ферми, що знаходиться за межами населених пунктів, між с. Синява та с. Бушеве, де поблизу пам`ятника почали вживали алкогольні напої.
Під час вживання алкогольних напоїв біля пам`ятника за межами населених пунктів, між с. Синява та с. Бушеве, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вирішили вчинити вбивство ОСОБА_12 , з метою незаконного заволодіння його транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , на березі водойми «Голубе озеро» в с. Бушеве Рокитнянського району Київської області неподалік вул. Лісова. З цією метою запропонували ОСОБА_12 продовжити розпиття алкогольних напоїв на березі водойми «Голубе озеро», на що останній погодився.
Близько 19 год. цього ж дня, 08.04.2017 року, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 приїхали на берег водойми «Голубе озеро» та всі разом вийшли з автомобіля. Знаходячись на березі вказаної водойми, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 ,, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, спрямованих на досягнення кінцевої мети - заволодіння транспортним засобом, автомобілем ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , належним ОСОБА_12 , за умовним сигналом ОСОБА_9 відразу наніс кулаком правої руки два удари ОСОБА_12 в область правої частини голови, від яких останній впав на землю.
При спробі останнього піднятися, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наблизившись з лівого боку, діючи умисно, за попередньою змовою, з метою протиправного заподіяння смерті, з корисливих мотивів, відразу наніс близько 2-4 ударів правою ногою в праву задню частину тулуба ОСОБА_12 .
ОСОБА_8 в цей час також став наносити удари правою ногою в ліву частину тулуба ОСОБА_12 в кількості близько 4 ударів та стрибати зверху на тулуб останнього. В подальшому ОСОБА_8 наніс ще два удари каблучною частиною взуття правої ноги в передню частину шиї (кадик) ОСОБА_12 , а ОСОБА_9 в цей час стояв поряд та спостерігав за навколишньою обстановкою.
Після цього ОСОБА_8 відчинив багажник автомобіля ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , з якого дістав круглу алюмінієву деталь з металевою вставкою та декілька разів вдарив нею по голові ОСОБА_12 . ОСОБА_14 продовжував стояти поряд та спостерігати за навколишньою обстановкою. Довівши свій спільний з ОСОБА_9 злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , переконавшись у смерті останнього, вирішили приховати сліди вчиненого злочину.
З цією метою ОСОБА_8 викинув круглу алюмінієву деталь з металевою вставкою в озеро та разом з ОСОБА_9 намагалися скинути тіло ОСОБА_12 до озера, проте були помічені ОСОБА_15 , який неподалік здійснював риболовлю. При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стягнули тіло ОСОБА_12 до краю берега водойми та частково занурили його головою у воду.
Згідно висновку судово-медичного експерта №48/д від 21.08.2017 року, смерть ОСОБА_12 настала внаслідок численних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Після цього, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, за попередньою змовою, сіли до автомобіля ОСОБА_12 , при чому ОСОБА_9 сів за кермо вказаного автомобіля, і, завівши ключем запалення двигун, встановили над автомобілем контроль, та поїхали в напрямку виїзду з території «Голубого озера», заволодівши автомобілем ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, небезпечним для життя потерпілого, вчиненого повторно.
В подальшому за пропозицією ОСОБА_9 , з метою збуту викраденого ними автомобіля ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , поїхали на вказаному автомобілі в с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області до будинку по вул. Лісова, 78, до ОСОБА_16 , з метою продати останньому автомобіль ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 .
Цього ж вечора близько 20 год., прибувши до місця проживання ОСОБА_16 , проживаючого за адресою АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_16 придбати в них автомобіль ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , без документів, на що ОСОБА_16 категорично відмовився.
Після цього ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , на прохання ОСОБА_8 , поїхали автомобілем ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , в с. Шарки Рокитнянського району Київської області, а потім до смт. Рокитне Київської області, де залишили викрадений ними автомобіль по вул. Вокзальній, неподалік власного місця проживання, за адресою: АДРЕСА_2 .
Наступного дня, 09.04.2017 року близько 09 год. 30 хв., ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , з метою збуту викраденого ними автомобіля ВАЗ 2105, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , іншим особам, поїхали до с. Житні Гори Рокитнянського району, де перебуваючи на вул. Центральній, неподалік Житньогірської сільської ради, ОСОБА_8 висадив ОСОБА_9 біля магазину, а сам почав рух в сторону смт. Рокитне, проте, від`їхавши на відстань близько 200 метрів, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з деревом на правій стороні дороги відносно свого руху.
Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №12-2/627 від 22.06.2017 року, ринкова вартість автомобіля «ВАЗ» модель «2105», червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , станом на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто на 08.04.2017 року, могла становити 26 020 гривень, а матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «ВАЗ» модель «2105», червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, міг становити 12 556,56 гривень.
Внаслідок незаконних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_11 завдано матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок суду стосовно ОСОБА_8 , змінивши правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується, з п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та з ч. 3 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 289 КК України, застосувавши статті закону України, які передбачають кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання визначити шляхом повного поглинання більш суворим покаранням менш суворого, призначивши остаточне покарання ОСОБА_8 у виді 7 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України у судовому засіданні підтвердження не знайшли.
При цьому зазначає, що, дійсно, обвинувачений ОСОБА_8 під час судового слідства дав показання про те, що ним здійснене нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , які спричинили смерть потерпілого. У скоєному ОСОБА_8 щиросердечно розкаюється, але ні він, ні обвинувачений ОСОБА_9 не давали показань про наявність між ними змови та наміру, виниклого до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, направленого на заволодіння транспортним засобом потерпілого, шляхом позбавлення останнього життя.
Також судом не встановлено ні наявності розмов про такі наміри між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до події злочину, ні підготовки до незаконного заволодіння транспортним засобом шляхом визначення місця зберігання транспортного засобу, збуту третім особам, чи залишення у своєму користуванні, чи розібрання на запасні частини, тощо.
Натомість, про фактичну відсутність інтересу до транспортного засобу, який опинився у обвинувачених, свідчить те, що ОСОБА_8 на наступний день після скоєння ним злочину почав їздити на зазначеному автомобілі потерпілого, не маючи ні посвідчення водія, ні навичок управління автомобілем, що призвело до ДТП та значних пошкоджень автомобіля, після чого ОСОБА_8 транспортний засіб покинув та зник у невідомому напрямку.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 дії ОСОБА_8 не контролював та автомобілем потерпілого, після однієї невдалої спроби продати зазначений транспортний засіб у день скоєння злочину, не цікавився.
Зазначене свідчить про те, що автомобіль потерпілого потрібен був ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для того, щоб швидко покинути місце події, щоб їх не побачив свідок ОСОБА_17 , який кричав, не бачачи обвинувачених, та добратися додому в смт. Рокитне від водойми «Голубе озеро», де сталася подія злочину, та яка знаходиться на значній відстані від смт. Рокитне. Отже, намір скористатися транспортним засобом потерпілого у обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник раптово та вже після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а продати зазначений транспортний засіб обвинувачені вирішили вже після його заволодіння.
Щодо позбавлення життя потерпілого ОСОБА_12 , то судом також не встановлено наміру про це у ОСОБА_8 , та наявності попередньої домовленості про це між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Натомість, обидва обвинувачені в суді дали показання про те, що між потерпілим та ОСОБА_8 в результаті розмови, яка стосувалася порядку відбування покарання засудженими, виникла сварка, в результаті якої ОСОБА_8 почав завдавати тілесні ушкодження потерпілому, в результаті яких останній, за висновками судово-медичної експертизи, помер, але обвинувачені у цей час вважали, що потерпілий живий, та після завдання останньому чисельних ударів вирішили привести його до тями, опустивши головою у воду водойми «Голубе озеро». В цей час їх налякав своїм криком свідок ОСОБА_17 , який ловив рибу, неподалік від місця події, після чого обвинувачені покинули потерпілого, якого вважали живим, та, який при цьому впав головою у воду на березі водойми «Голубе озеро», і, не бажаючи щоб їх побачив свідок, сіли до машини потерпілого та поїхали з місця події в смт. Рокитне.
При цьому показання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не завжди пояснюють їх дії на місці події з точки зору логіки, адже обидва обвинувачені перебували в стані алкогольного сп`яніння, а логіка дій людини, яка знаходиться під дією алкоголю, суттєво відрізняється від логіки дій тверезої людини.
Щодо посилання суду на відеоматеріали слідчого експерименту, то у судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що показання, дані ним під час слідчого експерименту, не відповідають дійсності, оскільки надані ним під дією обіцянок певних учасників слідчої дії, тому просив суд визнати цей доказ неналежним та не покладати в основу майбутнього вироку.
Зважаючи на показання ОСОБА_8 у суді про те, що наміру та прямого умислу, направленого на позбавлення життя потерпілого, він не мав, а настання смерті потерпілого, пов`язане з тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя в момент нанесення, які завдав ОСОБА_8 потерпілому, і попередньої змови з обвинуваченим ОСОБА_9 на позбавлення життя потерпілого та на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого він також не мав, то засудження обвинуваченого ОСОБА_8 саме за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 3 ст. 289 КК України, є неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, адже дії ОСОБА_8 належало б кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 та ч. 2 ст. 289 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду незаконним через порушення судом норм процесуального права, просить змінити вирок суду стосовно ОСОБА_9 , змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення і застосувати статті закону України про кримінальну відповідальність, які передбачають менш тяжке кримінальне правопорушення, а саме - ч. 1 ст. 118 та ч. 1 ст. 289 КК України, та ухвалити новий вирок стосовно ОСОБА_9 , враховуючи застосування ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 289 КК України, які передбачають менш тяжке кримінальне правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду ґрунтується на припущеннях, а не на доказах, що призвело до неправильної кваліфікації злочинів, невідповідності статей обвинувачення скоєним злочинам та порушення норм матеріального права.
Зокрема, в рішенні суду постійно повторюється, що злочини скоєні умисно за попередньою змовою, але не вказано якими саме доказами підтверджується наявність умислу і змови, а стороною обвинувачення не доведено наявність умислу та зговору вбивства з метою заволодіння транспортним засобом.
Також і досліджені судом письмові докази по справі підтверджують факти, які були визнані обвинуваченими, та жодним чином не підтверджують наявність умислу і зговору.
Крім того, у вироку суд першої інстанції стверджує, що версія обвинувачених щодо простого побиття під час конфлікту спростовується як самими обвинуваченими під час слідчих експериментів, так і частково показаннями, наданими ними у суді, але, не вказано, чим саме спростовується, а це є важливою інформацією, яка впливає на кваліфікацію злочинів.
Тому, оскільки стороною обвинувачення не було наведено доказів попередньої змови з метою протиправного заподіяння смерті з корисливих мотивів, даний злочин не можна кваліфікувати за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 3 ст. 289, а потрібно кваліфікувати як убивство через необережність за ст. 119 КК України.
При цьому зазначає, що не можна розглядати як умисне вбивство, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків, і, такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
А те, що обвинувачені намагались продати транспортний засіб, яким заволоділи після скоєння злочину, не означає, що умисел, заволодіти транспортним засобом мав місце до скоєння вбивства і був його підставою.
Крім того зазначає, що бійка відбувалась між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_12 , участь в ній ОСОБА_9 обмежилась лише нанесенням 2-4 ударів, після чого він стояв поряд, і тому, навіть, якщо припустити, що у Боровського і виник умисел вбивства, то він не був відомий ОСОБА_18 .
Таким чином, на думку апелянта, звинувачувати ОСОБА_9 не можна ні в умисному вбивстві, ні в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, а щодо незаконного заволодіння транспортним засобом, то необхідно застосувати до ОСОБА_9 не ч. 3 ст. 289, а ч. 1 ст. 289 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , вважаючи вирок суду незаконним, просить його скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у суд першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вчинення ним дій за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 3 ст. 289 КК України нічим не підтверджується ні в процесі досудового розслідування, ні в процесі судового слідства.
В ході судового слідства виявилися факти, які повністю підтверджують його показання, зокрема - показання свідка ОСОБА_19 , який підтвердив, що чув сварку між ним та потерпілим, яка перейшла в обоюдну бійку, а після чого він та ОСОБА_9 намагалися привести потерпілого до тями, але були наполохані свідком, який почав щось кричати та пішов у їхній бік. Тому ОСОБА_9 кинувся до машини потерпілого та покликав і його, тому він також сів у машину, але ще не до кінця усвідомлював, що трапилося.
Вищевказане повністю підтвердилося в ході судового слідства і суд першої інстанції повністю був з ними згодний, що його дії треба кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, але, з якихось невідомих їм причин, виніс вирок без присутності прокурора та захисників зап.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 3 ст. 289 КК України.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурор у провадженні, просить їх залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та їх захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, при цьому обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу, але з вимогами свого захисника, а також заперечення прокурора проти їх задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 були дотримані.

Розглядаючи зазначену справу, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у провадженні та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.
Твердження ж сторони захисту про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на неправильній оцінці зібраних доказів, зокрема - показань обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо відсутності умислу та зговору на вбивство потерпілого ОСОБА_12 з метою заволодіння транспортним засобом, про що йдеться в апеляційних скаргах, колегія суддів визнає необґрунтованими.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень ґрунтуються на аналізі показань обвинувачених, свідків, речових доказах у взаємозв`язку із даними, зафіксованими у документах.

При цьому факт заподіяння смерті ОСОБА_12 та заволодіння транспортним засобом останнього не оспорюється самими обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не заперечували обставин нанесення ними тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , і зокрема ОСОБА_8 - тих тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого, що відбувалось в присутності ОСОБА_9 , який ніяким чином не намагався припинити дії ОСОБА_8 , спільного від`їзду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з місця події на автомобілі потерпілого, їх невдалої спроби продати автомобіль потерпілого і користування обвинуваченими ним протягом певного часу, під час якого ОСОБА_20 не справився з керуванням та допустив зіткнення з деревом, що призвело до пошкодження автомобіля.

Водночас, обвинувачені і ОСОБА_8 , і ОСОБА_9 наполягали на відсутності в них попередньої змови та умислу на заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_12 шляхом позбавлення останнього життя.

Між тим, такі твердження обвинувачених були перевірені судом першої інстанції і обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у провадженні, які змістовно наведені у вироку, та які узгоджуються між собою, доповнюють один одного та у своїй сукупності в повному обсязі доводять винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, за які вони засуджені, і зокрема їх винуватість підтверджується:
- показаннями свідка ОСОБА_19 , який в суді першої інстанції надав показання, що 08.04.2017 року близько 19 год., коли він рибалив на березі водойми «Голубе озеро», під`їхала машина та він чув розмову двох осіб, які вели спір про глибину озера, а потім почув, як щось тягнули по землі та кинули у воду. Піднявшись, він помітив машину червоного кольору, яка знаходилась близько 15 метрів від води, та двох невідомих чоловіків, в яких запитав, що вони роблять, а останні відповівши, що все добре, швидко сіли до автомобіля і поїхали. Підійшовши ближче до місця події, він помітив непритомного чоловіка, тому зателефонував в поліцію і повідомив про вказану подію, а також, оскільки почав йти дощ та стало сутеніти, то вирішив сфотографувати сліди протектора автомобіля, на якому приїхали невідомі йому особи.
- даними протоколу огляду місця події від 08.04.2017 року, в ході якого оглядалась ділянка місцевостівід вул. Лісова в с. Бушева Рокитнянського району до водойми «Голубе Озеро», включаючи останнє, на якій було виявлено та вилучено сліди від протектору шин транспортного засобу, сліди від взуття, грошову купюру номіналом 2 гривні, пачку цигарок «Столичні» 25 штук, недопалок від цигарки «Rothmans» (Ротманс), плями бурого кольору, чоловіче взуття - черевик коричневого кольору 42 розміру, пуста пластикова пляшка коричневого кольору, ємністю два літра, а у воді водойми «Голубе озеро» виявлено труп чоловіка, віком приблизно 50 років, який розташований обличчям вниз під водою, з видимими тілесними ушкодженнями на тілі.
- даними протоколу огляду місця події від 09.04.2017 року, в ході якого оглядалась ділянка дороги на початку садиби під № 64 в с. Житні Гори по вулиці Центральна в напрямку руху до смт. Рокитне, де на правому узбіччі виявлено автомобіль ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , який має пошкодження передньої правої частини автомобіля, та в ході огляду автомобіля виявлено та вилучено сліди рук, сліди речовини темно-бурого кольору, волосини, матерчату накладку чорно-червоного кольоруна кермо, мікрооб`єкти та грунт, виріз обшивки з мікрооб`єктами з сидіння водія, дві куртки червоного та синього кольору, змиви з важеля переключення коробки передач та ручок відкривання дверей, а також вилучено сам автомобіль ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 .

- даними висновків судово-медичної експертизи №65 та №48/д від 21.08.2017 року, згідно яких смерть ОСОБА_12 наступила внаслідок численних переломів кісток скелету з пошкодженням внутрішніх органів, що мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечне для життя в момент заподіяння. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах вказаних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час слідчих експериментів за їх участі.

- даними висновку судової грунтознавчої експертизи №7829/17-34/12445:12455/17-34 від 07.07.2017 року, згідно якої - грунт, що вилучений в с. Житні Гори по вул. Центральна з салону автомобіля ВАЗ 2105 та грунт, який вилучений біля ґрунтової дороги на березі «Голубого озера» (об`єкт №6), мають спільну родову та групову належність.
- даними висновку товарознавчої експертизи №12-2/627 від 22.06.2017 року, згідно якого: ринкова вартість автомобіля «ВАЗ» модель «2105», червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , станом на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто на 08.04.2017 року, могла становити 26 020 гривень, а матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «ВАЗ» модель «2105», червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, міг становити 12 556,56 гривень.
- даними висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №19/10-1/305-СЕ/17 від 01.09.2017 року, за яким - генетичні ознаки клітин, виявлених на пачці з-під сигарет, а саме - з поверхні вкритій захисною плівкою (об`єкт №2), збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_9
- даними висновку судово-дактилоскопічної експертизи №8-1/1960 від 28.04.2017 року, відповідно до якого: два сліда пальців рук з найбільшими розмірами по вісях: 12x14мм; 16x30мм та слід долоні руки з найбільшими розмірами по вісях 38x55мм, вилучені під час огляду місця події від 09.04.2017 року з поверхні автомобіля ВАЗ 2105, н.з. НОМЕР_1 , залишені відповідно великим пальцем правої руки, вказівним пальцем правої руки та долонею правої руки ОСОБА_8
- даними висновку молекулярно-генетичної експертизи №19/10-1/330-СЕ/17 від 29.06.2017 року, відповідно до якого: на наданих на дослідження змиві з керма (об`єкт № 2) та змивах з заднього лівого крила автомобіля (об`єкти №№ 3-5) виявлено сліди крові людини та встановлено їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки слідів крові, виявлених у змиві з керма автомобіля (об`єкт № 2) є змішаними, містять генетичні ознаки двох осіб, серед яких присутні генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_9 та зразка букального епітелію ОСОБА_8 . Генетичні ознаки слідів крові виявлених у змивах з заднього лівого крила автомобіля (об`єкти №№ 3-5) збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_8

- даними висновку судової комплексної імунологічної та молекулярно-генетичної експертизи №19/10-3/338-СЕ/17 від 15.06.2017 року, згідно якої: на наданих на дослідження куртці (об`єкти №№3-6), штанах (об`єкти №№7-13), футболці (об`єкт №14) та черевиках (об`єкти №№15-17), які вилучені у ОСОБА_8 , виявлено кров людини. Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на правому черевику, (об`єкт №15) збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 (об`єкт №1). Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на куртці (об`єкти №№3-6), штанах (об`єкти №№9,10,13) та футболці (об`єкт №14), збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_8 (об`єкт №2). Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на штанах (об`єкт №7) та лівому черевику (об`єкт №17), є змішаними і містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_12 (об`єкт №1) та зразка букального епітелію ОСОБА_8 (об`єкт №2).
- даними висновку молекулярно-генетичної експертизи № 19/10-3/304-СЕ/17 від 29.06.2017 року, за яким: на наданому на дослідження змиві з ґрунтового покриття берегу Голубого озера (об`єкт № 1) виявлено сліди крові людини. Генетичні ознаки слідів крові, виявлених у змиві з ґрунтового покриття берегу Голубого озера (об`єкт № 1) збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12
- даними протоколів проведення слідчих експериментів від 13.04.2017 року з участю обвинуваченого ОСОБА_8 та від 17.05.2017 року з участю обвинуваченого ОСОБА_9 , які були зафіксовані за допомогою відеозапису на диски, в ході яких і ОСОБА_8 , і ОСОБА_9 на місці події детально розповіли про обставини вчинення ними злочинів відносно потерпілого ОСОБА_12 , відтворивши обставини вбивства потерпілого ОСОБА_12 та заволодіння його транспортним засобом.

При цьому, як слідує із вказаних протоколів, які були проведені за участю захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , ОСОБА_8 , під час цієї слідчої дії на місці події, повідомляючи про те, як, за попередньою домовленністю, ОСОБА_9 відволік потерпілого, а коли останній повернувся до ОСОБА_9 , то ОСОБА_9 кивнув головою і підморгнув оком, на що ОСОБА_8 вдарив потерпілого два рази кулаком в голову, після падіння потерпілого вони з ОСОБА_9 наносили удари потерпілому, а в подальшому він, за присутності ОСОБА_9 , наносив удари потерпілому ОСОБА_12 , в т.ч. і по голові металевим предметом, який взяв з багажника автомобіля потерпілого, вказав, що в подальшому даний предмет викинув у водойму "Голубе озеро", і саме там, на відстані 5-6 м від берега, згідно протоколу огляду місця події від 13.04.2017 року, за допомогою водолаза був виявлений і вилучений даний предмет - металевий предмет сріблястого кольору (деталь двигуна трактора) (т. 2 а.п. 140-146), а ОСОБА_9 також вказав, що запропонував заволодіти автомобілем ВАЗ-2105 та його продати, і умисел на заволодіння виник в смт. Рокитне в магазині "БАМ".
Вказані показання обвинувачених в ході слідчих експериментів щодо кількості, механізму нанесення потерпілому ударів, предметів, за допомогою яких окремі з них наносились, об`єктивно узгоджуються з даними висновків судово-медичної експертизи №65 та №48/д від 21.08.2017 року щодо характеру і локалізації тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупу ОСОБА_12 , предметів від дії яких вони могли утворитись, та висновку судової медико-криміналістичної експертизи №80-мк від 02.08.2017 року, за яким: форма та розміри пошкоджень №1, №3 та №4 на клапті шкіри відповідають окремим конструктивним елементам наданого на дослідження вентилятора. Виникнення виявлених на клапті шкіри та фрагменті склепіння черепа пошкоджень від дій наданого на дослідження вентилятора, не виключається, зокрема, на клапті шкіри пошкодження №1 від дії дугоподібної форми ребер вентилятора, пошкодження №3 та №4 від дій частин, одна з яких зображена на Фото №4. По краях та на стінках пошкоджень на клапті шкіри виявлено металізацію сполуками заліза. На стінках пошкоджень на клапті шкіри виявлено накладення бруду (т.2 а.п. 210-212).

Водночас, за даними судово-психіатричної експертизи №217 від 03.05.2017 року, процес пояснень, наданих ОСОБА_8 , 13.04.2017 року під час слідчого експерименту із застосуванням відеозапису має наступні індивідуально-психологічні особливості: увага активна протягом всієї процедури допиту та слідчого експерименту. Емоційний фон загалом лабільний, але настрій не пригнічений. Зорового контакту не уникає. Наявна цілеспрямованість до співпраці. Комунікативна діяльність характеризується загалом достатньою психологічною конгруентністю, тобто такою, яка свідчить про відсутність у нього на той період внутрішньо суперечливих моделей (схем мислення) власної поведінки стосовно пояснень ним особливостей обставин подій, про які він повідомляє. Вказані особливості є психологічною підставою, що дозволяє визнати поведінку ОСОБА_8 як самостійну. Ознак психологічного впливу (чи тиску) з боку вербального (мовного) та невербального (інтонаційного, жестово-знакового) під час комунікативного процесу не визначено. Усі запитання були поставлені ОСОБА_8 учасниками слідчого експерименту мали переважно уточнюючий характер. Інтонації поставлених запитань були рівні, вони не містили емоційні залучення. Побудова допиту та слідчого експерименту давала можливість ОСОБА_8 відповідати у вільному темпі і довільній формі (т. 2 а.п. 207-209), що спростовує та вказує на надуманість тверджень в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , а також обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду про надання ним пояснень під час слідчого експерименту під дією обіцянок певних учасників слідчої дії і, зокрема - тиском його захисника.
А відтак, протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 з фіксацією цієї слідчої дії на відеозапис, обгрунтовано визнано судом першої інстанції належним доказом та покладено в основу висновків про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм злочинів в сукупності з іншими доказами.
Таким чином, такі показання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не лише вказують на пряму їх причетність до вчинення злочинів відносно ОСОБА_12 , але й свідчать про їх обізнаність в таких деталях вчинення злочину та заволодіння і розпорядження майном потерпілого, які не могли бути відомі особі, яка б не була присутня на місці вчинення злочину.
При цьому навіть та обставина, що ОСОБА_9 , завдаши 2-4 удари ногою по тулубу потерпілого, в подальшому, за його твердженнями, лише спостерігав за протиправними діями ОСОБА_8 по відношенню до ОСОБА_12 , які, виходячи зі знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, вочевидь вказують на бажання позбавити життя ОСОБА_12 , тобто прямий умисел, але при цьому ОСОБА_9 не вживав будь-яких заходів до їх припинення або залишення цього місця, а їх підтримував, спостерігаючи за обстановкою, і разом з ОСОБА_8 втікали з місця злочину, разом з ОСОБА_8 намагались продати належний потерпілому автомобіль, безспірно доводить причетність ОСОБА_9 до вчинення спільно з ОСОБА_8 заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_12 шляхом позбавлення останнього життя.

При цьому, вчиненим за попередньою змовою групою осіб (п. 12 ч. 2 ст. 115 КК) умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання.
За цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу. З урахуванням конкретних обставин справи та змісту спільного умислу осіб, що вчинюють вбивство за попередньою змовою, до таких дій належать: застосування на початку нападу насильства щодо потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан з тим, щоб інший співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасником; усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це; надання особі, яка згідно з домовленістю заподіює смерть потерпілому, конкретної допомоги під час учинення вбивства (у вигляді порад, передачі зброї тощо); ведення спостереження за потерпілим, іншими особами чи обстановкою безпосередньо перед убивством або під час його вчинення з метою забезпечити реалізацію

спільного умислу тощо.

Вказані докази, в т.ч. і показання обвинувачених в ході проведених слідчих експериментів за їх участі, свідчать про те, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , пов`язані з незаконним заволодінням транспортним засобом потерпілого ОСОБА_12 шляхом позбавлення останнього життя, були спільними та узгодженими, а отже, всупереч доводів всіх поданих стороною захисту апеляційних скарг, свідчать про наявність попередньої змови між ними.
Враховуючи наведене, та з огляду на обставини нанесення тілесних ушкоджень, спосіб і знаряддя вчинення злочину, яким є металевий предмет - деталь двигуна трактора, характер та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , при судово-медичній експертизі трупа якого були виявлені пошкодження: «вдавлений осколковий перелом кісток зводу и основ черепа; крововилив під м`яку мозкову оболонку головного мозку;численні переломи ребер зліва та справа; забої легенів; розрив серцевої сорочки; забійсерця; перелом грудини; перелом під`язикової кістки; перелом хрящів гортані, кров в плевральних полостях; кров в трахеї і бронхах»,кожне з яких окремо могло призвести до смерті останнього, а також причини припинення злочинних дій, поведінку обвинувачених та потерпілого, що передувала події, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у вироку дійшов правильного висновку про наявність у обвинувачених саме прямого умислу на позбавлення життя потерпілого і вчинення ними цих дій саме з корисливих мотивів - з метою заволодіння транспортним засобом ОСОБА_12 .
Так, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину. У разі вчинення умисного убивства під час незаконного заволодіння транспортним засобом дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 3 ст. 289 КК України.

Наявність корисливого мотиву при позбавленні життя ОСОБА_12 , а саме - з метою заволодіння його транспортним засобом, об`єктивно підтверджується показаннями самих обвинувачених, в т.ч. наданих ними і під час слідчих експериментів, з яких слідує, що після спричинення тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть потерпілого, вони в той же день намагалися продати на запчастини викрадений автомобіль, що їм не вдалося, але наступного дня вони продовжили свої дії, спрямовані саме на реалізацію викраденого автомобілю.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає таким, що грунтується на сукупності досліджених в суді у взаємозв`язку між собою доказів, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діяли узгоджено між собою, їх умисел був спрямований на заволодіння транспортним засобом ОСОБА_12 шляхом позбавлення останнього життя і внаслідок спричинених тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечними для життя в момент їх заподіяння,настала смерть ОСОБА_12 , а тому і повинні нести відповідальність за вчинення умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів та за незаконне заволодіння транспортним засобом. За таких обставин, дії кожного обвинуваченого судом правильно кваліфіковані за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, та за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя потерпілого.

З наведених вище підстав, колегія суддів вважає надуманими протилежні тому твердження обвинувачених, в т.ч. і щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 на грунті раптово виниклих неприязних відносин та виникнення наміру скористатися транспортним засобом вже після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому і виключно з метою покинути місце злочину,та захисників про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 відповідають правовій кваліфікації за ч. 2 ст. 121 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України, а обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 119 КК України та ч. 1 ст. 289 КК України, адже вониспростовуються наведеними вище доказами, які вказують саме на наявність в діях ОСОБА_8 і ОСОБА_9 прямого умислу на позбавлення життя потерпілого і вчинення ними цих цій саме з корисливих мотивів - з метою заволодіння транспортним засобом ОСОБА_12 .

При цьому свідок ОСОБА_19 не вказував, що чув суперечку, яка переросла в бійку, як про те стверджує в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , а лише вказав, що чув розмову двох осіб, які вели спір про глибину озера, а потім почув, як щось тягнули по землі та кинули у воду, а після його оклику двоє чоловіків сіли до автомобіля і поїхали. Також і ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_9 про якісь конфлікти, бійки між ними і потерпілим та причини їх виникнення не повідомляли при проведенні слідчих експериментів, і наявність будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріалами провадження не підтверджується.
До того ж, як вже зазначалось вище, як обставини спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, їх кількість, характер, локалізація, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинувачених та потерпілого, що передувала події, встановлені з показань обвинувачених, під час проведених за їх участю слідчих експериментів та в суді, та які підтверджені експертними дослідженнями, вказують про наявність у обвинувачених саме прямого умислу на позбавлення життя потерпілого і вчинення ними цих дій саме з корисливих мотивів - з метою заволодіння транспортним засобом ОСОБА_12 .
Тому така позиція обвинувачених щодо відсутності попередньої змови на вбивство ОСОБА_12 з метою заволодіння його транспортним засобом та просте побиття під час конфлікту потерпілого, тобто на грунті раптово виниклих неприязних відносин, обгрунтовано не взята судом першої інстанції до уваги, як така, що спрямована на захист з метою пом`якшити відповідальність за вчинене, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
За таких обставин, усі доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 щодо неправильної кваліфікації дій обвинувачених з проханням щодо їх перекваліфікації, а саме - обвинуваченого ОСОБА_8 з п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та з ч. 3 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 289 КК України, а обвинуваченого ОСОБА_9 з п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ст. 119 КК України та з ч. 3 ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 289 КК України, не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону, отже не можуть бути задоволені.

Що стосується призначеного ОСОБА_9 покарання, то судом першої інстанції воно призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65, 70 КК України, як і остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням того, що ОСОБА_9 дані злочини вчинив до постановлення попереднього вироку Рокитнянського районного суду Київської області від 24.04.2017 року, яким він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Також і ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65, 70 КК України.

В той же час, під час апеляційного розгляду встановлено, що ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18.09.2018 року скасована ухвала Апеляційного суду Київської області від 26.12.2016 року, якою залишено без змін вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 20 вересня 2016 року щодо засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, а отже, останній не набрав чинності, щоб стати підставою для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 71 КК України на час перегляду судом апеляційної інстанції вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2018 року відносно ОСОБА_8 .

За таких обставин, в порядку ст. 404 КПК України, колегія суддів, вважає за необхідне змінити вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2018 року щодо ОСОБА_8 та виключити з вироку посилання на застосування до обвинуваченого положень ст. 71 КК України, що не погіршує становища останнього, а в решті вирок суду відносно ОСОБА_8 , а також цей же вирок відносно ОСОБА_9 , залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2018 року відносно ОСОБА_8 змінити, виключити з вироку посилання на застосування до ОСОБА_8 положень ст. 71 КК України та вважати його засудженим за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 289 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В решті вирок суду відносно ОСОБА_8 , а також цей же вирок відносно ОСОБА_9 , залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________________ ___________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3