УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2019 року

м. Київ
справа № 159/728/17

провадження № 51-2082ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 31 січня 2019 року.
встановив:
За вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2018 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки; ч. 2 ст. 187 КК на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_5 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 20 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а за період з 21 червня 2017 року по 17 жовтня 2017 року та з 16 квітня 2018 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 31 січня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 змінив. Постановив на підставі ч. 5 ст.72 КК (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 17 жовтня 2017 року включно та з 16 квітня 2018 року по 31 січня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду залив без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_5 судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, в своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , вказуючи про неправильне застосування, на її думку, закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК, фактично наводить доводи, які зводяться до посилань на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судами оцінкою доказам та по суті заперечує правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

При цьому захисник, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, обмежилася формальними вказівками про порушення допущені, на її думку, апеляційним судом. Зокрема, захисник не конкретизувала, у чому саме полягали допущені судом апеляційної інстанції порушення, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.

Крім того, касаційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 без руху і встановити їй семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3