Постанова
Іменем України
15 травня 2018 року

м. Київ
справа № 350/74/15-к
провадження № 51-2851км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілих

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) такого, що не має судимості,

у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1 та 2 ст. 125 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області

від 12 травня 2017 року ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за частинами 1 та 2 ст. 125 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.
Ухвалою встановлено, що 27 березня 2014 року приблизно о 14:00 ОСОБА_9 біля свого господарства під час сварки з неприязні, що переросла в бійку з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдав останній удару сапою по голові, а

ОСОБА_7 декількох ударів руками та ногою по голові, передній частині грудної клітки та обличчю, заподіявши ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження.
Апеляційний суд Івано-Франківської області ухвалою від 19 червня 2017 року ухвалу місцевого суду залишив без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпілі порушують питання про скасування судових рішень (ухвал місцевого та апеляційного судів), проте просять призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Не погоджуючись із звільненням ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриттям кримінального провадження, потерпілі зазначають, що: місцевий суд надав неправильну юридичну оцінку діям ОСОБА_9 , оскільки останній намагався вбити потерпілих; суд першої інстанції не дотримався розумних строків розгляду справи, що призвело до порушення прав потерпілих на справедливий суд; проголошення судового рішення (12 травня 2017 року) відбулося за відсутності потерпілої ОСОБА_8 ; апеляційна інстанція на зазначені порушення уваги не звернула, безпідставно залишила рішення місцевого суду без зміни, а тому ухвала апеляційного суду є незаконною й необґрунтованою, крім того, її не підписано всім складом суду.

Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважає, що касаційна скарга потерпілих ОСОБА_7 та

ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а судові рішення щодо ОСОБА_9 мають бути залишені без зміни.
Захисник ОСОБА_6 заперечив проти задоволення касаційної скарги потерпілих та просив судові рішення щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.
ОСОБА_9 у запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просив відмовити в задоволенні касаційної скарги потерпілих та залишити постановлені щодо нього судові рішення без зміни.

Мотиви Суду

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, місцевий суд, з рішенням якого погодився й суд апеляційної інстанції, звільнив ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених частинами 1 та 2 ст. 125 КК, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрив.
Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Перевіряючи правильність судових рішень, постановлених щодо

ОСОБА_9 , з огляду на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Частиною 1 ст. 285 КПК визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час судового розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке постановлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа є винною в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачено КК.
При цьому за змістом ч. 8 ст. 284, ст. 285 КПК ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття кримінального провадження з відповідної підстави.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи, кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 надійшло до суду з обвинувальним актом, згідно з яким ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1 та 2 ст. 125 КК.
У судовому засіданні сторона захисту (обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_6 ) заявила клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Розглядаючи зазначене клопотання, місцевий судна підставі показань ОСОБА_9 , який повністю визнав свою вину у вчиненому, потерпілих, свідків, даних протоколів слідчих експериментів, висновків експертів дійшов висновку, що ОСОБА_9 під час сварки та бійки з потерпілими заподіяв ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а

ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження.
Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки його відповідно до ст. 370 КПК обґрунтовано належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК.

Юридична оцінка злочинних дій ОСОБА_9 за частинами 1 та 2 ст. 125 КК є правильною.
Доводи потерпілих у касаційній скарзі про те, що ОСОБА_9 , завдаючи їм побої, діяв з умислом на вбивство, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1 та 2 ст. 125 КК і його вину у вчиненні цих злочинів повністю доведено в судовому засіданні.
Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі, та три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Враховуючи те, що злочини, передбачені частинами 1 та 2 ст. 125 КК, у вчиненні яких обвинувачувався ОСОБА_9 , вчинено 27 березня 2014 року, відповідно до ст. 12 КК вони є злочинами невеликої тяжкості, за які передбачено менш суворе покарання, ніж обмеження волі (ч. 1 ст. 125 КК) та покарання у виді обмеження волі (ч. 2 ст. 125 КК), з дня їх вчинення минуло

2 та 3 роки відповідно, обвинувачений не заперечував проти закриття справи у зв`язку із закінченням строків давності, а також те, що обставини, які порушують їх перебіг, відсутні, суд першої інстанції з огляду на положення пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК обґрунтовано звільнив ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження на цій підставі закрив.
Згідно зі ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. Таких порушень у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 . Суд не встановив.
Під час перевірки матеріалів справи з боку місцевого суду не встановлено порушень розумних строків розгляду справи за визначеними ст. 28 КПК критеріями, як про це йдеться в касаційній скарзі потерпілих.
Також, як убачається із журналу судового засідання,

10 травня 2017 року було проведено судове засідання, на якому були присутні потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , після чого суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення, яке було проголошено 12 травня 2017 року. Відсутність потерпілої ОСОБА_8 під час проголошення ухвали ніяким чином не вплинуло на законність і обґрунтованість судового рішення, а тому ця обставина в розумінні вимог ст. 412 КПК не може бути підставою для скасування судового рішення. Отже, доводи з цього приводу, наведенів касаційній скарзі, є безпідставними.
Апеляційний суд, як убачається з ухали від 19 червня 2017 року, ретельно перевірив усі доводи, наведені в апеляційній скарзі потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , надав на них вичерпні відповіді та обґрунтовано залишив її без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу. Вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, немає підстав.
Як видно з оригіналу ухвали суду апеляційної інстанції, її підписано всім складом суду (т. 2, а.с. 167), а тому і ці доводи потерпілих у касаційній скарзі, є безпідставними.
Не вбачаючи підстав для скасування або зміни судових рішень, ураховуючи викладене, касаційна скарга потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.
Керуючись п. 4 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області

від 12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3