Справа № 478/1140/17 Провадження № 1-кп/478/13/2018
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
24 вересня 2018 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецьк, Донецької області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 03.02.2006 року Слов`янським районним судом Донецької області, за ч. 3 ст.185. ст. 75 КК України до до 3 років позбавлення волі з іспитовим терміном на 2 роки;
- 27.11.2007 року Слов`янським районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 115, ст. 71 КК України до 14 років позбавлення волі;
- 21.05.2009 року Микитівським районним судом м. Горлівка Донецької області за ч. 2 ст.391, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі;
- 15.04.2010 року Микитівським районним судом м. Горлівка Донецької області за ч. 2 ст.342, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 70, 71 КК України до 13 років позбавлення волі;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,
Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи засудженим і відбуваючи міру покарання в Казанківській виправній колонії № 93 УДПтС України в Миколаївській області, а також будучи попередженим адміністрацією про кримінальну відповідальність за порушення режиму утримання, правил внутрішнього розпорядку та за здійснення проявів злісної непокори законним вимогам адміністрації установи, вчинив злочин при наступних обставинах.
Так, відповідно до ст. 9 Кримінально-виконавчого кодексу України на засуджених покладається обов`язок, зокрема: дотримуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів установ виконання покарань.
Так, 11.08.2016 року, на підставі постанови начальника Селідівської виправної колонії №82 УДПтС України в Донецькій області, за допущення систематичного порушення режиму відбування покарання, у відношенні засудженого ОСОБА_4 було застосовано дисциплінарне покарання у вигляді поміщення до приміщення камерного типу (далі ПКТ) строком на три місяці.
18.09.2016 року, засуджений ОСОБА_4 прибув до Казанківської виправної колонії № 93 УДПтС України в Миколаївській області для подальшого відбування покарання, де відповідно до накладеного начальником Селідівської виправної колонії №82 УДПтС України в Донецькій області дисциплінарного покарання з 21.09.2016 року був поміщений в ПКТ для продовження відбування покарання.
18.12.2016 року ОСОБА_4 , порушуючи режим відбування покарання, спав на підлозі камери ДІЗО у невстановлений час. На неодноразові зауваження представника адміністрації виконання покарання припинити свої дії не реагував. Своїми діями негативно впливав на засуджених, які стали на шлях виправлення та подавав їм негативний приклад поведінці.
25.12.2016 року, за вказане порушення режиму відбування покарання виконувачем обов`язки начальника Казанківської виправної колонії № 93 УДПтС України в Миколаївській області ОСОБА_6 на засудженого ОСОБА_4 було накладено чергове стягнення у вигляді трьох місяців відбування покарання в приміщенні камерного типу (ПКТ).
01.02.2017 року, згідно графіка прибирання камери ДІЗО № 8 ОСОБА_4 повинен був здійснити прибирання в камері. З метою перевірки санітарного стану камер ДІЗО та дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, приблизно об 11 год. 45 хв. першим заступником начальника установи ОСОБА_7 , начальником відділення СВПР ОСОБА_8 , начальником медичної частини установи ОСОБА_9 , черговим помічником начальника установи ОСОБА_10 було здійснено обхід камер ДІЗО установи та під час огляду камери № 8, де перебував ОСОБА_4 , було виявлено, що камера № 8 перебуває в антисанітарному стані. На вимогу першого заступника начальника установи ОСОБА_7 провести прибирання в камері, ОСОБА_4 висловив свою відмову від прибирання камери. Отримавши повторну вказівку від першого заступника начальника установи ОСОБА_7 щодо прибирання в камері, ОСОБА_4 вдруге, в категоричній формі відмовився від виконання робіт з прибирання. Після цього, першим заступником начальника установи ОСОБА_7 було зачитано вголос ОСОБА_4 вимоги статті 391 КК України та втретє надано вказівку щодо проведення прибирання в камері від виконання якої ОСОБА_4 відмовився втретє.
Згідно медичної довідки, складеної начальником медичної частини установи ОСОБА_9 , після проведення огляду засудженого ОСОБА_4 було встановлено, що він практично здоровий та за станом здоров`я був спроможний виконувати роботи по прибиранню камери.
Як встановлено судом за результатами розгляду справи та підтверджено довідкою про заохочення та стягнення, за період часу з 25.09.2016 по 08.02.2017 року у засудженого ОСОБА_4 було зафіксовано загалом 17 порушень вимог режиму утримання, за що він притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі 4 рази поміщався до ДІЗО та 1 раз переводився до ПКТ (про що зазначалось вище).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений вину не визнав, надав суду пояснення, де зазначив, що 01.02.2017 року до нього в камеру зайшли представники установи виконання покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та інші працівники виправної колонії. ОСОБА_6 було надано йому вказівку щодо необхідності прибирання камери, заявивши при цьому, що він особисто хоче бачити здійснення прибирання ОСОБА_4 . Не погодившись із вимогами ОСОБА_7 , він виказав представникам колонії свою відмову від проведення прибирання, після чого повідомив про погане самопочуття. Будучи оглянутим неналежним чином (візуально) робітником медичної частини установи ОСОБА_9 його було визнано спроможнім прибрати камеру, з чим він не погодився. Потім були запрошені до його камери поняті для фіксації факту його відмови від прибирання.
Як також вбачається з пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 , перебуваючи в Селідівській виправній колонії його було притягнуто до відповідальності та поміщено до ПКТ строком на три місяці, які він не відбув фактично через переведення до Казанківської ВК 93.
Відповідно до положень ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В силу ст. 24 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Згідно зі ст. 349 КПК України обсяг доказів, та порядок їх дослідження вирішується з урахуванням думки учасників судового провадження. Сторони кримінального провадження наполягали на виклику у судове засідання свідків обвинувачення та захисту, дослідженні письмових доказів.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначив, що він працює начальником медичної частини Казанківської ВК № 93 та був запрошений 02 лютого 2017 року до камери ДІЗО № 8. Він був присутнім в той час, як засуджений ОСОБА_4 відмовився від проведення прибирання в камері поскаржившись на погане самопочуття. За результатами проведеного ним медичного огляду ОСОБА_4 ним було визнано можливим приступити засудженому до прибирання, проте в його присутності, ОСОБА_4 тричі відмовлявся від проведення роботи з прибирання.
Також свідок підтвердив, що ОСОБА_4 було зачитано його обов`язки виконати законну вимогу щодо прибирання, та роз`яснено передбачену кримінальну відповідальність за невиконання таких законних вимог.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначив, що працює начальником оперативного відділу Казанківської ВК № 93. Приблизно у 2015 році до Казанківської ВК № 93 прибув засуджений ОСОБА_4 , який мав накладене дисциплінарне стягнення начальником виправної колонії з якої він прибув.
ОСОБА_4 постійно порушував порядок та режим утримання засуджених, до нього застосовувались дисциплінарні стягнення, ДІЗО та ПКТ. Взаємовідносини із іншими засудженими мали конфліктний характер. Він мав негативний вплив на засуджених.
На той час, свідок виконував обов`язки начальника установи та 01.02.2017 року робив обхід камер ДІЗО. Зайшовши до камери, де перебував засуджений ОСОБА_4 він побачив недопалки на підлозі та запропонував засудженому навести лад. Одразу ж ОСОБА_4 відмовився прибрати камеру, почав скаржитись на стан здоров`я. Його було тричі повідомлено про передбачену кримінальну відповідальність за невиконання законних вимог, але він ліг на ліжко та тричі відмовлявся прибрати камеру. При цьому, засудженого було оглянуто лікарем за висновком якого він мав можливість за станом здоров`я вчинити прибирання в камері.
При цьому, свідок додав, що прибирання камер передбачено правилами, засуджений ОСОБА_4 знаходився один в камері та повинен був її прибрати.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що працює в Казанківській ВК № 93 черговим помічником начальника установи. 01.02.2018 року, під час обходу камер ДІЗО він відкрив камеру № 8, де знаходився засуджений ОСОБА_4 . Засуджений встав з ліжка, привітався. Йому зробили зауваження щодо антисанітарного стану камери, запитали чому він її не прибрав та вказали на необхідність провести її прибирання. Засуджений ОСОБА_4 близько трьох разів відмовлявся від прибирання камери. Йому було роз`яснено наслідки невиконання законних вимог, в тому числі визначену кримінальну відповідальність за статтею 391 КК України.
Свідок ОСОБА_8 повідомив суд, що працює Казанківській ВК № 93 на посаді начальника відділення соціально-виховної служби. Приблизно з 2017 року, засуджений ОСОБА_4 перебув в колонії. За час перебування в колонії постійно порушував порядок утримання, за що був поміщений в ДІЗО та ПКТ. З ним проводились бесіди ознайомчого характеру щодо виконання вимог та правил внутрішнього розпорядку. 01.02.2018 року, засуджений ОСОБА_4 будучи забезпеченим необхідним інвентарем та зобов`язаним здійснити прибирання камери, відмовився щодо пропозиції прибрати камеру через незадовільний стан здоров`я. За результатами огляду, проведеного лікарем, було встановлено задовільний стан здоров`я у засудженого та можливість здійснити ОСОБА_4 прибирання камери. Проте, останній відмовився проводити прибирання. Засудженого ОСОБА_4 було попереджено про зміст статті 391 КК України.
Свідок також повідомив, що ОСОБА_4 прибув до Казанківської ВК № 93 із іншої виправної колонії з не відбутим стягненням у вигляді ПКТ, куди по прибуттю був поміщений для продовження відбування стягнення.
Допитаний свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що є засудженим та відбуває покарання у Казанківській ВК № 93, де працює днювальним в ДІЗО. Приблизно рік тому, його було запрошено представниками колонії до камери № 8, де перебував ОСОБА_4 та він зійшовши до камери був свідком того, що ОСОБА_4 відмовився від прибирання в камері через погане самопочуття. Після того, ОСОБА_4 було оглянуто лікарем установи, який зробив висновок, що останній за станом здоров`я має можливість зробити прибирання. ОСОБА_4 було забезпечено необхідним інвентарем для прибирання, який йому приніс особисто ОСОБА_11 .
На уточнюючи запитання, свідок пояснив суду, що наведені події відбувались приблизно після обіду або у вечері.
Допитаний свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що є засудженим та відбуває покарання у Казанківській ВК № 93, де працює днювальним в ДІЗО, ПКТ.
Приблизно рік тому, його було запрошено до камери ДІЗО № 8, де перебував ОСОБА_4 та він почув, як останній відмовився провести прибирання в камері через погане самопочуття. Після того, до нього було запрошено лікаря, який провів медичне обстеження (огляд) та визнав можливим провести ОСОБА_4 прибирання в камері з огляду на його стан здоров`я. ОСОБА_4 було забезпечено необхідним інвентарем (віником, шваброю, ганчіркою). Особисто ОСОБА_12 приніс відро з водою.
На уточнюючи запитання свідок повідомив, що вказані події відбувались приблизно з 12 години дня до 16 години вечора.
Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_13 повідомив суд, що працює на посаді начальника Казанківської ВК № 93 з 2010 року. Приблизно півтори роки тому, до колонії прибув засуджений ОСОБА_4 із не відбутим стягненням у вигляді поміщення до ПКТ. Після того, як ОСОБА_4 пройшов процедуру карантину його було поміщено до ПКТ для забезпечення відбуття призначеного в попередній виправній установі стягнення.
На протязі відбування покарання, ОСОБА_4 зарекомендував себе особою з негативною спрямованістю, неодноразово порушуючи порядок відбування покарання, спричинюючи шкоду майну установи, яке належить державі, не виконуючи законних вказівок представників колонії тощо.
Не зважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина в інкримінованому кримінальному правопорушенні підтверджується дослідженими письмовими доказами:
- постановою начальника Селидівської ВК-82 ОСОБА_14 від 11.08.2016 року про поміщення засудженого ОСОБА_4 в ПКТ установи з 15.08.2016 року за порушення режиму утримання;
- розпискою ОСОБА_4 від 19.09.2016 року про попередження про кримінальну відповідальність у разі вчинення протиправних дій (від підпису якої він відмовився);
- довідкою начальника Казанківської ВК 93 ОСОБА_13 щодо зарахування терміну перебування ОСОБА_4 в ПКТ в Селідівській ВК-82 в термін перебування в ПКТ в Казанківській ВК-93;
- рапортами першого заступника начальника установи ОСОБА_7 , начальника відділення СВПР ОСОБА_8 та чергового помічника начальника установи ОСОБА_10 від 01.02.2017 року, де робітники виправної колонії № 93 повідомили начальника установи про порушення правил внутрішнього розпорядку засудженим ОСОБА_4 у зв`язку із відмовою останнім від законних вимог зробити прибирання в камері;
- графіком прибирання камери № 8, з якої вбачається черговість прибирання камери ОСОБА_4 з 19.01.2017 року по 03.02.2017 рік включно;
- витягом з Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 29.12.2014 року про проведення прибирання камер засудженими;
- положенням про державну установу «Казанківська виправна колонія (№93)» та Посадовою інструкцією першого заступника начальника установи;
- постановою про переведення засудженого ОСОБА_4 до ПКТ установи виконання покарань від 25.12.2016 року за порушення режиму утримання;
- довідкою від 20.04.2017 року про уточнення анкетних даних засудженого, відповідно до постанови про переведення засудженого ОСОБА_4 до ПКТ установи виконання покарань від 25.12.2016 року;
- довідкою про рух поміщення та звільнення засудженого ОСОБА_4 в ДІЗО та ПКТ з якої вбачається факт перебування ОСОБА_4 в період з 21.09.2016 рік по 20.02.2017 рік включно два рази в ПКТ та чотири рази в камері ДІЗО;
- довідкою про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_4 , з якої вбачається систематичне порушення ОСОБА_4 правил та умов утримання в установі виконання покарань, Казанківсткій ВК-93;
- повідомленням Казанківської ВК-93 від 02.02.2017 року № 93/10-332 начальника Казанківського ВП Новобузького відділу ГУНП в Миколаївській області щодо вчинення ОСОБА_4 злісної непокори представникам адміністрації.
Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, свідків, письмові докази, вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими, та згідно зі ст.ст. 85, 94 КПК України, вважає, що ці докази прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, аналізуючи показання обвинуваченого та свідків, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 .
При цьому, суд звертає увагу на деякі розбіжності у показах свідків, а саме, щодо точного часу відмови ОСОБА_4 від прибирання камери та точного кола учасників тих подій. В той же час, з огляду на давність вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд вважає прийнятними та допустимими, послідовними та такими, що загалом узгоджуються між собою покази як самого обвинуваченого так і свідків в частині існування дій ОСОБА_4 щодо відмови від прибирання камери.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ст. 391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
На підставі ст.12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 скоїв злочин середньої тяжкості.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, що передбачені ст. 66 КК України, судом не встановлено. Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, що передбачені ст. 67 КК України судом також не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд бере до уваги, що згідно даних, які характеризують його особу за місцем відбуття покарання характеризується негативно, за допущені порушення установленого порядку відбування неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності у тому числі й чотири рази був поміщений до ДІЗО, та один раз до ПКТ, неодноразово судимий, тому, вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, при цьому враховує, що обвинувачений вчинив злочин під час відбування покарання, за вказаних обставин суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не можливе без ізоляції його від суспільства, отже необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.
Підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за правилами ст.ст.69, 75 КК України, суд не вбачає.
Згідно з роз`ясненнями, які зазначені в п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. При вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його не відбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, а якщо такий захід не обирався, - то строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.
Запобіжний захід у вигляді тримання під варту обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Згідно довідки Миколаївського слідчого ізолятора УДПтС України в Миколаївській області від 25.06.2018 року № 20/1.5-1960 початок строку покарання ОСОБА_4 призначеного за вироком Микитинського районного суду м. Горлівка Донецької області від 15 квітня 2010 року рахується з 02.10.2009 року та закінчується 13.11.2019 року.
Таким чином, на момент ухвалення судом вироку по даному кримінальному провадженню, не відбуте покарання складає 1 (один) рік 1 (один) місяць 3 (три) дні.
Отже, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити за правилами ч. 1 ст.71 КК України, тобто з урахуванням частини не відбутого ним покарання за вироком Микитинського районного суду м. Горлівка Донецької області від 15 квітня 2010 року.
Крім того, за даним кримінальним провадженням, ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23.05.2017 року обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з судовим розглядом даного кримінального провадження було переведено з Казанківської ВК № 93 УДПтС України в Миколаївської області до Миколаївського слідчого ізолятора УДПтС України в Миколаївській області, де він з 02.06.2017 року знаходиться до теперішнього часу.
На підставі ч.5 ст.72 КК України п.3 пп. "ґ" час перебування особи, яка відбуває покарання в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження включається до строку попереднього ув`язнення.
Згідно з п. 105 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17, провадження № 13-31кс18, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Таким чином, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII відносно обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням з 02 червня 2017 року до моменту набрання законної сили даним вироком.
Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Матеріальна шкода відсутня.
До набрання вироком законної сили, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст.368 , 370, 371, 374-376 КПК України суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте ОСОБА_4 покарання за вироком Микитинського районного суду м.Горлівка Донецької області від 15 квітня 2010 року за ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України у вигляді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі, та остаточно призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (один) місяць позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, в силу зворотної дії кримінального закону в часі, зарахувати час попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням, з 02 червня 2017 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання відраховувати з 24 вересня 2018 року.
Визначити запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: