Постанова

Іменем України
25 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 127/22550/16-к

провадження № 51-3434 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006244, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вінниці, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого 7 жовтня 2011 року вироком Замостянського районного суду м. Вінниці за ч. 2 ст.121, ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК), звільненого 16.02.2016 року у зв`язку з відбуттям строку призначеного покарання,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.190 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 4 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк шість місяців; за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді арешту на строк шість місяців.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за таємне викрадення чужого майна та шахрайство, які він вчинив повторно, за обставин встановлених судом та наведених у вироку.
У період з 10 серпня 2016 року по 29 серпня 2016 року в нічний час доби ОСОБА_6 , знаходячись у дворах будинків у м. Вінниці за встановленими та вказаними у вироку адресами, з корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом віджиму пластмасових кріплень вчинив крадіжки табличок номерних знаків до автомобілів потерпілих, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Такими діями ОСОБА_6 заподіяв майнову шкоду потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 та ОСОБА_40 на суму 600 гривень кожному, а потерпілому ОСОБА_41 на суму 300 гривень.
Крім того, ОСОБА_6 у період з 11 серпня 2016 року по 20 серпня 2016 року, маючи умисел на вчинення шахрайських дій, з метою наживи шляхом зловживання довірою та під приводом повернення викрадених ним номерних знаків заволодів грошовими коштами потерпілих ОСОБА_42 та ОСОБА_27 в сумі по 200 гривень кожного, потерпілого ОСОБА_43 в сумі 350 гривень, потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_44 в сумі по 400 гривень кожного, які вказаними потерпілими було перераховано з карток поповнення оператора Київстар на номер мобільного телефону, що належав ОСОБА_6 , а також коштами потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_8 в сумі по 200 гривень кожного, що були ними перераховані за вказівкою ОСОБА_6 на картку Приватбанк, яка належала ОСОБА_45 .
У подальшому ОСОБА_6 даними коштами розпорядився на власний розсуд, а номерні знаки не повернув, чим спричинив матеріального збитку потерпілим ОСОБА_46 ОСОБА_27 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_47 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 на вказану суму.

Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що апеляційним судом не взято до уваги те, що ОСОБА_6 вчинив цілий ряд умисних корисливих злочинів, також не врахована позиція потерпілих. Окрім того, вказує на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки в ній не зазначено підстави, через які апеляційна скарга прокурора визнана необґрунтованою.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 касаційну скаргу підтримала, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються та не заперечуються.
Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК поняття «особа винного».
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував те, що ОСОБА_6 вчинив ряд умисних злочинів середньої тяжкості в період незнятої та непогашеної судимості, особу засудженого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, а також обставину, яка обтяжує покарання, рецидив злочинів.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, в якій він порушував питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 4 листопада 2016 рокуу зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень і особі засудженого внаслідок м`якості, погодився з мотивами місцевого суду щодо призначеного ОСОБА_6 покарання та відмовив у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Однак, на думку колегії суддів, суди першої та апеляційної інстанцій не в повній мірі врахували тяжкість вчинених злочинів та особу ОСОБА_6 , який після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та менш ніж через шість місяців після відбуття покарання за попереднім вироком знову вчинив нові корисливі злочини стосовно багатьох потерпілих, а саме 17 епізодів крадіжок чужого майна та 7 епізодів заволодіння чужим майном шляхом обману.
Крім того, в порушення вимог ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного покарання та не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст.185 КК у виді арешту на строк шість місяців; за ч. 2 ст. 190 КК у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень; та на підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначене покарання у виді арешту на строк шість місяців таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень на особі засудженого внаслідок м`якості.

Отже, під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості, що у відповідності з вимогами пп. 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК є підставами для скасування такого рішення.
З урахуванням викладеного, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог кримінального процесуального закону і прийняти законне та обґрунтоване рішення, а у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено, призначене йому вироком суду за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК та остаточне покарання на підставі ст. 70 КК слід вважати м`яким.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд
ухвалив:
касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити.
ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3