АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1284/18 Справа № 202/5392/18 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, маючого неповнолітню дитину, до затримання працюючого начальником 6-го міжрайонного відділу Управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч. 2 ст. 311, ч. 4 ст. 369 КК України по кримінальному провадженню № 0000319,
В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року задоволено клопотання заступника начальника відділу військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 до 17 години 00 хвилин 29 вересня 2018 року з визначенням застави в розмірі 5 100 000 гривень.
Рішення суду обґрунтовано тим, що строк досудового розслідування постановою першого заступника військового прокурора Південного регіону України було продовжено до шести місяців, які в розумінні ст. 219 КПК України спливають 29.09.2018 року.
Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею. Зважаючи на те, що на час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , строк досудового розслідування ще не закінчився, однак до такого строку не входить строк, протягом якого сторона провадження знайомиться з матеріалами досудового розслідування, а сам підозрюваний ОСОБА_8 ще не рахується за судом, оскільки обвинувальний акт відносно нього до суду не внесено, слідчий суддя приходить до висновку про можливість на цій стадії вирішувати питання про продовження дії запобіжного заходу відносно підозрюваного.
Слідчий суддя дійшов висновку, що у розглядуваному клопотанні наведені дані, які вказують на підозру у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та які не викликають розумних сумнівів у цьому, та наявність ризиків, задля запобігання яким застосовується запобіжний захід, а саме можливість переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, речових доказів; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, інших членів злочинної організації у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а отже даних про наявність підстав для зміни підозрюваному запобіжного заходу на менш суворий, ніж тримання під вартою, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено.
Підозрюваний не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року скасувати та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або зменшення застави до розміру, передбаченого п.3 ч.5 ст. 182 КПК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що клопотання про продовження запобіжного заходу не було йому вручено у строк, передбачений КПК; орган досудового розслідування навмисно затягував час ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, а також всупереч нормам чинного законодавства під час відкриття сторонам матеріалів провадження провели таку процесуальну дію як звернення до слідчого судді з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу; у клопотанні прокурора відсутні докази наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України відносно нього, обгрунтованості підозри у вчиненні ним інкримінованих злочинів, а також необхідності визначення саме такого безпідставно завеликого розміру застави. Зазначає, що він має постійне місце проживання, вищу юридичну освіту, має на утриманні неповнолітню дитину та не працюючу дружину, а також піклується про батьків похилого віку, які мають інвалідність, до затримання працював у правоохоронних органах на протязі 12 років, у тому числі і на керівних посадах, до кримінальної відповідальності не притягувався.
Також апелянт вказує на те, що під час судового розгляду було порушено його право на захист, оскільки слідчий суддя проводив судовий розгляд за відсутності його захисника ОСОБА_9 , з яким у нього укладено угоду, та призначив йому безоплатного захисника, якому він заявив відвід, як і прокурору, оскільки останній заперечував проти відмови підозрюваного від цього захисника. Слідчий суддя, не взявши до уваги його доводи, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_8 про відмову від захисника та продовжив судовий розгляд.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.
Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, в провадженні слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000319, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 369, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у 2016 році ОСОБА_10 створив злочинну організацію, зорганізувавши до неї ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , які надали свою згоду на участь у злочинній організації, а також на вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів. Незаконну діяльність члени злочинної організації здійснювали у період з 2016 року до 28.03.2018 року на території міста Павлограда та Павлоградського району Дніпропетровської області, а також інших невстановлених адміністративно-територіальних одиницях України. ОСОБА_10 , як керівник злочинної організації, виконував функції загального керівництва, також безпосередньо здійснював поставку шляхом придбання, перевезення на власному транспортному засобі «FORD KUGA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зберігання за місцем мешкання: АДРЕСА_2 , психотропної речовини «метамфетамін», а також особливо небезпечних наркотичних засобів «канабіс», «метадон», «макова солома», «концентрат з макової соломи», прекурсорів «псевдоефедрин», «ангідрид оцтової кислоти», псевдоефедриновмісних таблеток «Асаtar Acti-Tabs» та інших інгредієнтів, необхідних для виготовлення готового для вживання особливо небезпечного наркотичного засобу «опію ацетильованого», а також виготовляв разом з іншими членами злочинної організації «опій ацетильований». Інші члени злочинної організації ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 здійснювали виготовлення, зберігання, перевезення та збут за грошову винагороду наркотичного засобу опію ацетильованого наркозалежним особам. При цьому члени злочинної організації у вказаний період часу щоденно здійснювали не менше 150 фактів незаконного збуту наркотичного засобу «опію ацетильованого», отримуючи щоденно близько 50 тис. грн., тобто щомісячний прибуток від вказаної незаконної діяльності злочинної організації складав близько 1,5 млн. грн. Збір виручених від їх реалізації коштів регулярно здійснював керівник злочинної організації ОСОБА_10 та розподіляв їх між її учасниками в якості нетрудових доходів, які були для них єдиним джерелом доходів.
ОСОБА_8 , будучи членом злочинної організації, згідно визначеної йому ролі, використовуючи надану йому владу та службове становище начальника 6-го міжрайонного відділу Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, забезпечував непритягнення до відповідальності членів організованої групи (злочинної організації) за вчинення незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, сприяв безперешкодному збуту членами злочинної організації наркотичних засобів та психотропних речовин, попереджав їх про заплановані дії правоохоронних органів, схиляв інших працівників правоохоронних органів, які не входили до злочинної організації, але були обізнані про її діяльність, не вживати заходів, направлених на перешкоджання протиправним діям членів злочинної організації, у тому числі шляхом надання ним в якості неправомірної вигоди частини коштів, отриманих від незаконної реалізації наркотичних засобів.
Також ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , діючи в інтересах злочинної організації, здійснювали прикриття її незаконної діяльності шляхом систематичного надання щомісяця неправомірної вигоди в сумі від 35 до 50 тис. грн., які були отримані в якості «прибутку» від незаконної реалізації «наркотиків», представникам правоохоронних органів, які не входили до злочинної організації, але були обізнані про її діяльність.
28.03.2018 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 255, ч.ч. 1, 2 ст. 369 КК України.
20.08.2018 року ОСОБА_8 повідомлено про нову підозру та про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 369 КК України.
30.03.2018 року щодо ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.У подальшому ухвалами слідчих суддів Жовтневого та Самарського районних судів міста Дніпропетровська строк тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою продовжувався, останній раз до 16.09.2018 року.
Постановою першого заступника військового прокурора Південного регіону України ОСОБА_14 від 12.07.2018 року строк досудового розслідування продовжено до шести місяців, тобто до 29.09.2018 року.
31 серпня 2018 року заступник начальника відділу військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .
Оскаржуваною ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року задоволено дане клопотання прокурора і продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування, до 29 вересня 2018 року.
Апеляційним переглядом встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч. 2 ст. 311, ч. 4 ст. 369 КК України, оскільки як наведені прокурором обставини дають достатні підстави для такого висновку, так і підтверджується сукупністю значної кількості доказів, наявних у кримінальному провадженні, а доводи підозрюваного щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що належним чином обґрунтовані і висновки слідчого судді про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Такими обставинами обгрунтовано визнано те, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, речових доказів; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, інших членів злочинної організації у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, що об`єктивно вказує на існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і колегія суддів вважає це правильним та погоджується з обгрунтуванням зазначених ризиків органом досудового розслідування в частині того, що ОСОБА_8 має тісні зв`язки у злочинному середовищі з раніше судимими особами, до того ж, як член злочинної організації, самостійно та/або шляхом виконання вказівок або надання вказівок іншим членам злочинної організації може знищувати речові докази, наркотичні засоби, впливати на свідків, експертів, працівників поліції, протягом діяльності злочинної організації накопичив значні фінансові ресурси та інші матеріальні цінності, оборот коштів від діяльності злочинної організації складає понад 9 млн. Гривень, а отже може чинити протиправний влив, у тому числі підкуп свідків, експертів, інших підозрюваних та учасників провадження, а також, перебуваючи поза межами установ закритого типу ОСОБА_8 може безперешкодно виїхати на окуповану територію або за кордон, де протягом тривалого часу проживати за допомогою набутих грошей та цінностей. Крім того, органом досудового розслідування установлено, що ОСОБА_8 , активно перешкоджає кримінальному провадженню, незаконно впливає на інших учасників кримінального провадження; шляхом впливу на інших учасників провадження вживає заходи для знищення документів, речових доказів, що підтверджується проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, з яких вбачається, що незважаючи не перебування ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у місцях попереднього ув`язнення, останні продовжують спілкуватися з іншими особами, у тому числі між собою, а ОСОБА_10 , як керівник злочинної організації, продовжує координувати дії інших, здійснюючи на них тиск та висловлюючи погрози фізичної розправи.
Таким чином, з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, що у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочинів, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, вік та стан його здоров`я, зокрема, відсутність відомостей щодо наявності в нього захворювань, які виключали б тримання під вартою, доходить висновку про те, що позиція слідчого судді відносно можливості запобігання даним ризикам виключно шляхом продовження саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, є в даному випадку обґрунтованою та оцінює доводи апеляційної скарги підозрюваного щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.
Також слідчим суддею було перевірено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення та цілком правильно зазначено, що 21.08.2018 року стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування та розпочато виконання вимог ст. 290 КПК України, яке триває до цього часу. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 16.09.2018 року, однак підозрюваний ОСОБА_8 , як і інші підозрювані, ще не ознайомився зі всіма матеріалами кримінального провадження, які мають досить великий об`єм (25 томів та аудіо-відео матеріали, отримані в результаті проведення НСРД), для ознайомлення з якими потребується певний час.
Згідно ч.3 ст. 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.
Таким чином, в даному випадку слідчий суддя у відповідності до кримінального процесуального законодавства продовжив строк дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 саме в межах строку досудового розслідування, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Посилання підозрюваного про те, що суд першої інстанції встановив завеликий розмір застави, який не відповідає його майновому стану, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки зазначені в апеляції підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу належним чином врахував обставини кримінальних правопорушень, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу та ризики, які визнав доведеними, та як вимагають приписи кримінального процесуального закону, призначив заставу саме у такому розмірі, встановивши, що застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, тому апеляційні вимоги ОСОБА_8 в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо зазначення підозрюваного з приводу не вручення йому клопотання про продовження запобіжного заходу у строк, передбачений КПК, то даний факт повністю спростовується наявними матеріалами, на третій сторінці яких підозрюваним ОСОБА_8 власноручно написано про його відмову в отриманні даного клопотання, та прокурором ОСОБА_6 також власноручно засвідчено про те, що ОСОБА_8 фактично отримав клопотання на 212 аркушах об 11 годині 50 хвилин 31.08.2018 року.
Доводи ж апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги характеризуючі дані, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки суд при постановленні ухвали це врахував, однак з метою запобігти встановленим ризикам, беручи до уваги тяжкість злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, міру покарання, яка передбачена за них у виді позбавлення волі, судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги підозрюваного, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних про особу підозрюваного, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4