ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
№ 201/6976/18
провадження 2-кс/201/4574/2018
УХВАЛА

07 серпня 2018 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про надання дозволу на затримання з метою приводу, -
ВСТАНОВИВ:

Прокурор другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У клопотанні прокурора зазначено, що прокуратурою Дніпропетровської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001016 від 16.12.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 375, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст.28 ч. 3 ст. 190 КК України, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 ..
Рішенням Вищої ради правосуддя України № 1253/0/15-18 від 24.04.2018 року ОСОБА_7 звільнено з посади судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України.
Наказом голови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська № 53-к від 14.05.2018 року ОСОБА_7 відраховано зі штату суду з посади судді.
01.06.2018 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 375, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 190 КК України.
Того ж дня, 01.06.2018 року ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, главами 6, 11, 22 КПК України, повідомлення про підозру направлено поштою за адресою: АДРЕСА_1 та на адресу КП ЖРЕП Самарського району ДМР за місцем реєстрації та фактичного мешкання ОСОБА_7 , відомості про вручення яких надійшли до СУ прокуратури Дніпропетровської області.
Крім цього у клопотанні зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 за місцем роботи у Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська відсутній, за місцем мешкання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає, на телефонні дзвінки не відповідає, у зв`язку з чим вручити йому повістки про виклик до слідчого для проведення слідчих дій неможливо. На теперішній час місцезнаходження ОСОБА_7 невідоме. Таким чином, у органів досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування та суду.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 перебуває у даному кримінальному провадженні у процесуальному статусі підозрюваного, однак, на даний час до органу досудового розслідування не з`явився, про причини неявки не повідомив, місце знаходження вказаної особи органу досудового розслідування невідоме, 08.06.2018 року винесено постанову про оголошення ОСОБА_7 у розшук та до суду подано клопотання про обрання стосовно нього запобіжного заходу тримання під вартою.
Беручи до уваги, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим його оголошено у розшук та стосовно нього до суду направлено клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, зважаючи на наявність ризиків передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор ОСОБА_3 у клопотанні просить надати дозвіл на затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На вказане клопотання до суду надійшли письмові заперечення захисника ОСОБА_6 .
У судовому засіданні прокурори підтримали клопотання з викладених у ньому підстав та пояснили, що за думкою сторони обвинувачення ОСОБА_7 набув процесуального статусу підозрюваного, а суперечності у повістках та рапортах, невірно зазначена адреса, порушення порядку виклику ОСОБА_7 , на які вказують захисники, є технічними помилками та на даній стадії не мають значення, оскільки відносно ОСОБА_7 вже складено повідомлення про підозру.
Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували, оскільки ОСОБА_7 не є особою, яка набула статусу підозрюваного, не уникає від явок до органів досудового розслідування, належних викликів ОСОБА_7 про необхідність явки до органів досудового розслідування жодного разу здійснено не було, у якості підозрюваного ОСОБА_7 взагалі не викликали, а тому твердження сторони обвинувачення щодо його переховування не відповідають дійсності, а оголошення розшуку за вказаних обставин є незаконним. За вказаними стороною обвинувачення адресами ОСОБА_7 не проживає, процесуальні документи направлялися за хибною адресою АДРЕСА_1 , за місцем роботи ОСОБА_7 викликів взагалі не здійснювалось. До клопотання про затримання з метою приводу не надано доказів звернення з клопотанням про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як того вимагає ч. 2 ст. 188 КПК України. Зазначені прокурором обставини не вказують на наявність підстав для тримання під вартою, ризики згідно ст. 177 КПК України були лише перелічені, однак їх реального існування прокурором не доведено.
Вислухавши прокурора та захисників, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.
Згідно ч. 2 ст. 188 КПК України клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу може бути подане: одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю.
Згідно ч. 4 ст. 189 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 188 КПК України передбачений обов`язок прокурора додати до клопотання документи, які підтверджують зазначені у пунктах 1, 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу обставини.
У даному випадку прокурор зазначає про звернення до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , про наявність доказів, що ОСОБА_8 переховується від органів досудового розслідування та суду, а також про існування ризиків, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Однак, доказів фактичного звернення до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 прокурором до клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу не додано, на пропозицію суду їх також надано не було.
В силу засад змагальності та диспозитивності слідчий суддя обмежений у можливостях самостійно витребувати докази та перевіряти викладені прокурором обставини, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав та мають самостійно доводити обставини, на які посилаються.
До клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу прокурором додані такі докази переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду, як: повістки про виклик ОСОБА_7 , рапорти працівників поліції, постанова про оголошення ОСОБА_7 у розшук від 08.06.2018 року.
Однак, вказані документи не є належними доказами переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду.
Так, під час дослідження у судовому засіданні повісток про виклик ОСОБА_7 та рапортів оперуповноважених, задіяних з метою вручення повісток, судом було встановлено, що ОСОБА_7 дійсно викликався у якості свідка до СВ прокуратури Дніпропетровської області за адресою м. Дніпро, вул. Б.Хмельницького, буд. 24, кв. 43.
Згідно рапортів оперуповноваженого МРВ № 1 (м. Дніпро) УЗЕ в Дніпропетровській області ДЗЕ НП України ОСОБА_9 від 14.03.2018 року та 23.03.2018 року, за вказаною адресою ОСОБА_7 не знаходився, повістки про виклик було залишено в дверях вказаної квартири.
Згідно рапортів старшого оперуповноваженого МРВ № 1 (м. Дніпро) УЗЕ в Дніпропетровській області ДЗЕ НП України ОСОБА_10 , які не мають дати їх складання, ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 не проживає близько 2-3 місяців.
Водночас, як вбачається з наданої захисниками відповіді на адвокатський запит № 379 від 30.07.2018 року мешканки квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_11 , остання мешкає у вказаній квартирі зі своїм чоловіком ОСОБА_12 з 1968 року. Протягом 2017-2018 років за адресою їх мешкання співробітники правоохоронних органів та інші особи для встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 , а також для вручення ОСОБА_7 будь-яких документів, повідомлень, повісток, викликів не звертались.
На пропозицію слідчого судді надати які-небудь докази дійсного проживання ОСОБА_7 за вказаною адресою, прокурор пояснив, що ОСОБА_7 викликався за вказаною адресою, оскільки за деякий час до цього у вказаній квартирі проводився обшук працівниками Генеральної Прокуратури України у цьому ж кримінальному провадженні.
Згідно копії паспорту ОСОБА_7 та відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 31.05.2018 року ОСОБА_7 зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 .
Разом з цим, наявні в матеріалах провадження повістки про виклик свідчать про те, що ОСОБА_7 викликався до СВ прокуратури Дніпропетровської області у якості свідка за адресою АДРЕСА_1 , що не співпадає з адресою його реєстрації.
У рапорті старшого оперуповноваженого МРВ № 1 (м. Дніпро) УЗЕ в Дніпропетровській області ДЗЕ НП України ОСОБА_10 також зазначено хибну адресу реєстрації.
Вищевикладене свідчить про те, що належних викликів за адресою реєстрації ОСОБА_7 не здійснювалося, заходів для вручення повістки у порядку ч. 2 ст. 135 КПК України шляхом її вручення під розписку членам сім`ї, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання чи адміністрації за місцем роботи органом досудового розслідування також не вживалося.
Доводи прокурора стосовно того, що похибки в номері квартири та в адресі є суто технічними, а виклики та виїзди насправді здійснювалися за вірною адресою реєстрації ОСОБА_7 , слідчий суддя до уваги не бере, оскільки належних доказів цього прокурором не надано.
Постанову про оголошення розшуку ОСОБА_7 від 08.06.2018 року як доказ переховування останнього від органів досудового розслідування суд прийняти не може, так як саме лише існування постанови про оголошення у розшук не може слугувати доказом переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, оскільки згідно ст.281 КПК України для оголошення особи у розшук має існувати сукупність певних обставин, зокрема набуття статусу підозрюваного та неодноразові неявки без поважних причин на виклик слідчого, прокурора, про які особа була належним чином повідомлена. Доказів наявності таких обставин матеріали даного провадження не містять.
Після складання повідомлення про підозру 01.06.2018 року ОСОБА_7 жодного разу слідчим чи прокурором не викликався, а заходи для вручення повідомлення про підозру були вжиті з порушенням порядку, встановленого КПК України.
Положеннями ч. 1 ст. 42 КПК України передбачено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно ч. 1 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Частиною 3 ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Згідно ч. 1 ст. 135 глави 11 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Згідно частини 2 цієї ж статті, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
Згідно клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу, моментом набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваного прокурор вважає направлення 01.06.2018 року повідомлення про підозру поштою за адресою АДРЕСА_1 та за адресою КП ЖРЕП Самарського району ДМР за місцем реєстрації та фактичного мешкання ОСОБА_7 .
У даному випадку також має місце посилання на хибну адресу реєстрації ОСОБА_7 , а до матеріалів клопотання додана копія квитанції з ідентифікатором 132, адресатом у якій дійсно зазначено ОСОБА_7 , однак інших даних адреси, крім індексу 49130 та міста Дніпро, у квитанції не зазначено.
Захисниками надано суду роздруківку з офіційного сайту Укрпошти щодо статусу поштового відправлення з ідентифікатором 132, згідно якої вказане поштове відправлення 05.07.2018 року було повернуто за зворотною адресою у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання, а тому суд не може прийняти таку квитанцію як належний доказ вжиття заходів для вручення повідомлення про підозру та доказ вручення такого повідомлення ОСОБА_7 .
Що стосується направлення повідомлення про підозру ОСОБА_7 для вручення директору КП ЖРЕП Самарського району ДМР ОСОБА_13 , то згідно вимог ч. 2 ст. 135 КПК України такий порядок застосовується у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання. Вручення повідомлення для передачі особі також здійснюється житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи.
Разом з тим, захисниками надано відповідь на адвокатський запит №380 від 01.08.2018 року, згідно якої власником квартири за адресою АДРЕСА_4 , де зареєстрований ОСОБА_7 , з лютого 2013 року є ОСОБА_14 , яка в своїх письмових поясненнях зазначає, що ОСОБА_7 за вказаною адресою не проживає понад 6 років - з моменту придбання нею цієї квартири, та там мешкає її син ОСОБА_15 зі своєю дружиною та дитиною, які наприкінці травня 2018 року виїхали до міста Донецька на період літніх канікул дитини. Зазначена інформація узгоджується із відомостями з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до запису №197285 якого, ОСОБА_14 дійсно є власником зазначеної квартири з 22.02.2013 року.
Захисниками надано суду відповідь на адвокатський запит КП ЖГ Самарського району за вих. № 595 від 02.08.2018 року, згідно якої у підприємства відсутні документи, що підтверджують проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_4 .
За таких підстав категорично стверджувати, що ОСОБА_7 дійсно проживає за вказаною адресою неможливо, а тому слідчий суддя вважає, що вимог кримінально-процесуального закону щодо вжиття заходів для вручення повідомлення про підозру у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 42, ч. 1,3 ст. 111, ч. 1-2 ст. 135 та ч. 1 ст. 278 КПК України, органом досудового розслідування не дотримано.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 офіційно зареєстрований за вказаною адресою, а тому саме ця адреса є його місцем проживання суд до уваги взяти не може, оскільки згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.
За приписами ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що прокурором не доведено, що є достатні підстави вважати, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування, або одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.
При цьому слід взяти до уваги й те, що відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно ж до п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та сталої практики Європейського суду з прав людини (див., зокрема, рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
В даному ж випадку процедура, яка має передувати затриманню особи, щодо якої складено повідомлення про підозру, з метою її доставки до суду для участі у розгляді клопотання про обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, органом досудового розслідування в розумінні вимог КПК України, у повному обсязі не витримана.
Крім цього, прокурором не надано доказів наявності ризиків, які є підставою для застосування запобіжного заходу, а зазначені у клопотанні обставини не вказують на наявність достатніх підстав для тримання ОСОБА_7 під вартою, що в сукупності з відсутністю доказів звернення до суду з відповідним клопотанням про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, унеможливлює надання дозволу на затримання ОСОБА_7 з метою приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 111, 135, 177, 189-190, 278 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про надання дозволу на затримання з метою приводу до суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя