Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/688/18
Провадження № 1-кп/280/209/18
ВИРОК
Іменем України

02 листопада 2018 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Коростишівського районного суду Житомирської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 07.04.2018, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Головине Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, осіб на утриманні не має, працюючого пакувальником ДП «Головинський кар`єр»,депутатом та інвалідом не є, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , 03 листопада 2017 року близько 20 години, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який фактично належить батьку ОСОБА_5 , на вищевказаному автомобілі приїхав до центру с. Слобідка Коростишівського району Житомирської області, де зустрівся з раніше знайомим йому ОСОБА_7 , який розпивав спиртні напої. У вказаний час, день та місці близько 23 години ОСОБА_5 достовірно знаючи, що ОСОБА_7 перебуває у стані алкогольного сп`яніння та не має права на керування транспортним засобом, в порушення підпунктів г та ґ п. 2.9 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, допустив останнього до керування вказаним транспортим засобом автомобілем марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що виразилося у наданні ОСОБА_7 дозволу на керування та здійснення руху на зазначеному автомобілі навколо с. Слобідка. У подальшому 03.11.2017 близько 23 години 30 хвилин поблизу будинку №22 по вул. Чернявка в с. Слобідка Коростишівського району Житомирської області водій автомобіля марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , рухаючись зі сторони центру с. Слобідка в напрямку с. Кам`яний Брід Коростишівського району в порушення вимог п. 2.3б Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, а в порушення вимог п. 12.1 вказаних Правил дорожнього руху, під час вибору швидкості не врахував дорожню обстановку і стан свого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, грубо ігноруючи вимоги п. п. 12.4 та 12.9б вищевказаних Правил дорожнього руху у населеному пункті перевищив дозволену швидкість в 60 км/год, допустив занос автомобіля в правий кювет з подальшим виїздом у меліораційний канал, де автомобіль перекинувся. Внаслідок вказаної ДТП водій ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці дорожньо-транспортної пригоди, а пасажир ОСОБА_5 отримав легкі тілесні ушкодження. Своїми діями, які виразилися у допуску до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не має права на керування транспортним засобом, вчиненого особою, відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 287 КК України

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 провину у висунутому обвинуваченні за ст.287 КК України визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, пояснив суду, що дійсно, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, скоїв інкриміноване діяння, 03.11.2017 ОСОБА_7 зателефонував обвинуваченому, сказав,щоб він приїхав в с. Слобідку, обвинувачений з потерпілим були друзями. Обвинувачений на автомобілі ВАЗ 2101, який належить його батькові, приїхав у село,на зупинці сидів ОСОБА_7 з дівчатами, прізвищ дівчат обвинувачений не знає, звуть їх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,дівчата із ОСОБА_10 , вони всі пили вино. Обвинувачений поїхав до клуба, потім повернувся назад до ОСОБА_11 з дівчатами, ОСОБА_11 попросив обвинуваченого дати йому проїхатися на машині, спочатку обвинувачений не давав ОСОБА_11 цього зробити, оскільки потерпілий був п`яний, потім погодився. ОСОБА_11 сів за кермо машини, обвинувачений також сів в машину. По ходу руху машина під керуванням ОСОБА_11 злетіла в кювет, перевернулась, впала в канаву, обвинувачений втратив свідомість, коли прийшов до тями, зателефонував ОСОБА_12 , він прибіг, потерпілий лежав зверху на мості,там були якісь дві жінки, вони не дали обвинуваченому підійти близько до ОСОБА_11 , сказали, щоб він його не чіпав,бо їде швидка допомога, обвинувачений цих жінок не знає, швидка приїхала приблизно через 45 хвилин. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в сумі 400 000 гривень не визнав, вважає суму завищену, пояснив, що потерпілій були добровільно сплачені понесені витрати на поховання у сумі 50000 гривень.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтримала пред`явлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, вважає, що обвинуваченого слід покарати суворо.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 , пояснила, що ОСОБА_5 відшкодував потерпілій ОСОБА_4 50000 гривень, зазначена сума була погоджена з потерпілою, яка є витратами на поховання її сина ОСОБА_7 , потерпіла не мала жодних претензій до обвинуваченого.

Обвинувачений, захисник, прокурор та потерпіла не заперечували фактичні обставини кримінального провадження і не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що всі учасники судового розгляду правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження, і немає сумнівів у добровільності й істинності їх позиції. Учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, сукупність наведених і оцінених судом доказів, дозволяє суду прийти до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 доведена і його дії правильно кваліфіковані за ст. 287 КК України, як умисні дії, які виразились у допуску до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що знижують її увагу та швидкість реакції, та не має права на керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Кримінальне правопорушення за ст. 287 КК України є злочином середньої тяжкості, ОСОБА_5 працює на державному підприємстві «Головинський кар`єр», пакувальником готової продукції цеху обробки, за час роботи проявив себе як працелюбний і відповідальний співробітник, не судимий, осіб, які перебувають на його утриманні, не має, за місцем проживання характеризується як спокійний та врівноважений.

Відповідно досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , наданою державною установою «Центр пробації» Коростишівським районним сектором філії державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, ОСОБА_5 проживає з батьком, працює офіційно в ДП «Головинський кар`єр» пакувальником готової продукції цеху обробки, за місцем проживання характеризується позитивно,допомагає батьку у веденні сільського господарства,у спілкуванні з оточуючими людьми проявляє товариськість, чуйність, з людьми старшого віку тактовний, ввічливий, стриманий, захоплюється футболом, користується авторитетом серед друзів, беручи до уваги інформацію,що характеризує особистість обвинуваченого, виправлення останнього можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк

Щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Судом взято до уваги ставлення обвинуваченого до вчиненого, поведінку ОСОБА_5 під час судового розгляду, що була проявом внутрішніх переживань особою того, що сталося, морального засудження своєї поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління, разом з тим, суд враховує позицію потерпілої щодо суворості покарання обвинуваченому.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті Кримінального Закону, із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України,

На думку суду, застосування звільнення від покарання з випробуванням у даному випадку, є більш дієвим заходом впливу на обвинуваченого, саме таке покарання є покаранням, що має психологічний вплив на винну особу, підтверджуючи докір державою неправомірної поведінки та попереджаючи про невигідність та небезпечність подальшого вчинення злочинів,відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_5 на момент вчинення злочину не обіймав посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, суд дійшов висновку, що при призначенні покарання неможливо застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, оскільки таким правом останній не був наділений.

У вказаному кримінальному провадженні потерпілою було подано цивільний позов на відшкодування заподіяної внаслідок скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 400000, також потерпіла вказує, що понесла витрати на правову допомогу у розмірі 1500 гривень. Позовна заява обґрунтована тим, що потерпіла понесла матеріальні збитки на поховання сина та спорудження пам`ятника, ці витрати були відшкодовані обвинуваченим у розмірі 50000 гривень. Моральна шкода потерпілої полягає у душевних стражданнях через втрату сина, який був неповнолітнім, має проблеми зі сном на ґрунті смерті останнього, все це потребує додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з приписів п. 9 ППВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно яких, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд вважає встановленим, що в результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілій завдана моральна шкода, оскільки був порушений її звичний спосіб життя, вона пережила нервовий стрес, тому суд вважає встановленим, що в результаті ДТП потерпілій була завдана і моральна шкода, яку необхідно стягнути з обвинуваченого. Разом з тим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Виходячи з обсягу моральних страждань, які зазнала потерпіла та ступень вини обвинуваченого, суд також враховує характер та обсяг фізичних, душевних, психологічних страждань, яких зазнала потерпіла, її нервове потрясіння, та те, що обвинувачений відшкодував матеріальну шкоду повністю, суд вважає, що позов в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково в сумі 50000 гривень на користь потерпілої.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу потерпілої ОСОБА_4 суд зазначає наступне. Згідно положень ст. ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до Цивільного процесуального кодексу України закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу за умови дотримання вимог ст. 137 ЦПК України. Згідно з даною статтею ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Отже, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 50000 гривень та відмовити у стягненні судових витрат за послуги адвоката, оскільки відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. В інший частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні не обирався.

Арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні не накладався.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.100, 124, 349 ч.3, 368-371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.287 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки,без позбавлення права обіймати посади ,пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, встановити іспитовий строк терміном 1 (один) рік, в період якого, відповідно до ст.76 КК України зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, в іншій частині позовні вимог залишити без задоволення.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1