Справа № 750/4425/18
Провадження № 1-кс/750/1590/18
У Х В А Л А

17 травня 2018 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Чернігова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на рішення старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Чернігівській області ОСОБА_4 від 07.05.2018 про відмову в задоволенні його клопотання від 19.04.2018 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000027 від 12.03.2018.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, зазначивши, що клопотання ОСОБА_3 було розглянуто відповідно до вимог КПК про що, йому було повідомлено письмово у встановлені термін та порядок, а саме у вигляді постанови про відмову у задоволенні його клопотання.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, слідчого та дослідивши надані матеріали скарги, слідчий суддя доходить висновку, що за результатами розгляду скарги, в її задоволенні належить відмовити.

Наведена в скарзі мотивація, свідчить про те, що особа, яка подала скаргу, у виниклій спірній ситуації вбачає незгоду з механізмом досудового розслідування, яке здійснювалось слідчим, методами такого розслідування, обсягом матеріалів, який був використаний у ході такого розслідування та правовим судженням, постановленим слідчим.

Більш того, подана до суду скарга жодним чином не свідчать про наявність неповноти при перевірці вказаних обставин слідчим, всі обставини по даному кримінальному провадженню слідчим були досліджені в повному обсязі, а прийняте рішення відповідає вимогам норм кримінального судочинства, що підтверджує й оспорена постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим.

Разом із тим, слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, котра визначає завдання кримінального провадження, держава не наділяє заявників правом припису для правоохоронних органів щодо конкретних норм кримінального, матеріального або процесуального законів, саме в межах яких і повинно здійснюватись таке провадження.

На це ж звертав увагу і Європейський суд із прав людини при постановленні рішення в справі «Аль Фаєд проти Франції» (Al Fayed v. France) від 02.10.2007, зазначаючи, що розбіжності, що виникали між слідчими та заявником, не вказували на існування недоліків чи перешкод, які б завадили компетентним органам з`ясувати ці обставини. Крім того, невдоволення заявника рішеннями, схвалюваними суддями-слідчими в ході провадження, не були достатньою підставою для визнання несправедливості процесу в сенсі ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

Установлене свідчить про те, що в судовому засіданні вивчені всі надані суду матеріали скарги, досліджені всі обставини події, а це приводить суд до висновку, що в даному випадку не мало місця порушень жодних із загальних положень досудового розслідування, оскаржувана постанова винесена на підставі зібраних матеріалів, і підстави для її скасування та задоволення скарги ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст. ст. 7, 22, 26, 303, 304, 306, 307, 309, 395 КПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1