Справа № 545/296/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" травня 2018 р. Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0001378 від 28.09.2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Луганськ, українки, громадянки України, із середньою освітою, неодруженої, непрацюючої, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

1)23.07.2009 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України приєднано 7 місяців позбавлення волі по вироку Ленінського районного суду м.Полтави від 14.11.2006 рокуза ч.2 ст.309, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, остаточно рахувати засудженою до 4 років 7 місяців позбавлення волі;

2)30.05.2012 року Полтавським районним судом Полтавської області за ст.ст. 395, 69, 72 КК України до покарання у виді 180 год. громадських робіт; 3)27.02.2013 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 1 рік;

4)07.02.2013 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

5)12.07.2013 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.71 КК України приєднано 3 роки позбавлення волі за вироком Полтавського районного суду від 07.02.2013 року, остаточно - 4 роки 3 місяці позбавлення волі. За рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 25.11.2013 року на підставі ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 12.07.2013 року відмінено, кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діях складу злочину за ч.2 ст.186 КК України 25.11.2013 року звільнено з-під варти в залі суду;

5)24.05.2013 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України приєднано покарання у виді 2 років позбавлення волі по вироку Карлівського районного суду Полтавської області від 27.02.2016 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, остаточно -до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, яке скасоване ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 11.01.2017 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
у с т а н о в и в:
Відповідно до обвинувального акту, обвинувачена ОСОБА_5 , у вечірній час доби 27.09.2016 року, правомірно перебуваючи у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_6 , діючи умисно та повторно, скориставшись тимчасовою відсутністю власника будинку, у одній із кімнат таємно викрала нетбук «SAMSUNG model NP-N100S, s/n HX3Q91AC901038V, б/в, вартістю 1965,39 гривень, та пару акустичних колонок «Mini Digital Speaker, б/в, вартістю 212,20 гривень, належних потерпілому ОСОБА_7 , після чого викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Будучи допитаною у судовому засіданні, обвинувачена вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала повністю, пояснивши, що на досудовому слідстві обмовила себе з метою вигородити ОСОБА_8 , з яким вона у той час співмешкала, від кримінальної відповідальності. Заначила, що у той час знімали кімнату в будинку ОСОБА_6 . Наприкінці вересня разом із Зіркою поїхали на таксі до будинку ОСОБА_6 , щоб забрати свої речі. Вона до будинку не заходила, оскільки ОСОБА_6 її не пустила, бо не довіряла їй, а забрала речі із сараю. До будинку заходив ОСОБА_9 , який вийшов звідти з пакетом. . Вони сіли в автомобіль, ОСОБА_9 попросив водія швидко їхати і вони поїхали у м. Полтаву. На ОСОБА_10 попросив водія зупинити автомобіль та вийшов з автомобіля. Пізніше сказав їй, що взяв ноутбук у батьків та заклав у ломбарді. Вона попросила старшого брата викупити його, він погодився. Пізніше дізналася, що ноутбук викрадений і вона, щоб вигородити ОСОБА_9 , який був тяжко хворий та засуджений умовно, взяла вину на себе. Просила також застосувати до неї Закон «Про амністію у 2016 році» та звільнити від покарання за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 24.05.2013 року. Також просила зарахувати їй строк попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку 2 дні позбавлення волі за 1 день тримання під вартою з 27.01.2015 по 28.05.2015 року та з 11.01.2017 року по день набрання вироком суду законної сили.

Частина 2 статті 185 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_5 , передбачає кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна(крадіжку), вчинену повторно.

За встановлених обставин справи стороною обвинувачення суду не надано належних, допустимих, достовірних доказів, які б у своїй сукупності були достатніми для визнання ОСОБА_5 винною у вчиненні інкримінованого їй злочину з огляду на таке.

Як пояснив потерпілий ОСОБА_7 , він з дружиною ОСОБА_11 та ОСОБА_6 проживають у будинку по АДРЕСА_2 . Напередодні, 25.09.2016 року, мати дозволила ОСОБА_5 та ОСОБА_8 переночувати у одній з кімнат будинку. Вранці вони з дружиною поїхали до міста, а після повернення від матері дізнався про те, що ОСОБА_5 приїхала із ОСОБА_8 на таксі, забрала свої речі та викрала ноутбук з колонками, який знаходився у їхній з дружиною кімнаті.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що проживає разом із сином ОСОБА_7 та невісткою ОСОБА_11 . Також у одній з кімнат будинку тимчасово мешкала ОСОБА_5 із своїм співмешканцем ОСОБА_8 . Близько 16-00 год. 27 вересня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 приїхали на автомобілі і Калашнікова попросила дати їй одежу для переодягання. Потім попросила дати їй мішок для картоплі та м`яса і вона вийшла з будинку, а Калашнікова залишилася у будику. ОСОБА_8 у будинок не заходив, а чекав у галереї. Вона принесла мішок, ОСОБА_5 попросила ще дати їй пакет і вона пішла до будинку. Вона віддала пакет ОСОБА_12 і вони із ОСОБА_9 сіли в автомобіль.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що з травня 2016 року ОСОБА_5 зі своїми друзями проживали у одній із кімнат будинку. Вранці вони із співмешканцем ОСОБА_7 поїхали до міста, а після повернення додому від ОСОБА_6 дізналася про те, що ОСОБА_5 приїхала із ОСОБА_8 на таксі, забрала свої речі та викрала ноутбук з колонками, який належав ОСОБА_7 . Також мати співмешканця розповіла про те, що ОСОБА_12 залишалася у будинку, а вона разом із ОСОБА_8 ходили по воду; коли підійшли до будинку, то з нього вискочила ОСОБА_12 і побігла на дорогу, де на неї чекав автомобіль.

Свідок ОСОБА_13 повідомив, що працює слідчим Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області. Наприкінці 2016 року був у групі і йому оперуповноважений повідомив, що є особа, яка вчинила крадіжку і має при собі викрадені речі. Запросили ОСОБА_5 , яка у присутності понятих видала нетбук з колонками та написала власноручно заяву. Також був складений протокол огляду місця події, оскільки йому не було відомо на той час, чи внесені відомості до ЄРДР, тому це була на той час єдина слідча дія, яку він міг проводити.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що деякий час у 2016 році співмешкав із ОСОБА_5 . Влітку того року вони тимчасово проживали у ОСОБА_6 . У той день вони з ОСОБА_5 приїхали на таксі з міста забрати речі. Коли ОСОБА_5 пішла із ОСОБА_6 в сарай, він зайшов до будинку та забрав ноутбук з колонками, який потім здав до ломбарду «Діамант», що знаходиться на Половках.

Свідок ОСОБА_14 повідомив, що влітку 2016 року до нього підійшла сестра ОСОБА_15 разом із співешканцем ОСОБА_9 , які повідомили, що у ломбарді закінчується строк тримання нетбука і його треба викупити. Він погодився і вони разом пішли до ломбарду. Там він заплатив 1 000 грн. та забрав нетбук; документи з ломбарду забрав ОСОБА_9 . Приблизно через місяць після того йому зателефонував працівник поліції та повідомив, що нетбук викрадений і його слід повернути. Він погодився та залишив нетбук у реалізатора, яка працювала по вул. Грушевського у м. Полтаві. Згодом реалізатор повідомила, що прийшли працівники поліції та забрали нетбук.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, стороною обвинувачення надані такі письмові докази:

-протокол огляду від 27.09.2016 року(Т. 1 а.с.154-156);

-протокол огляду місця події від 28.10.2016 року(Т. 1 а.с.150-153);

-заяву ОСОБА_5 про добровільну видачу нетбуку та колонок (Т. 2 а.с.8);

-розписку ОСОБА_7 про отримання від працівників міліції на відповідальне зберігання нетбуку «SAMSUNG model NP-N100S, s/n HX3Q91AC901038V та пари акустичних колонок «Mini Digital Speaker(Т. 2 а.с. 28);

-розписку ОСОБА_7 про отримання від ОСОБА_16 акумулятора до нетбуку «SAMSUNG NP-N100S (Т. 2 а.с.27);

-постанову про визнання речовими доказами нетбуку «SAMSUNG model NP-N100S, s/n HX3Q91AC901038V та пари акустичних колонок «Mini Digital Speaker(Т.2 а.с.26);

-висновок експерта № 3110/1 незалежної оцінки вартості нетбуку «SAMSUNG model NP-N100S, s/n HX3Q91AC901038V та акустичних колонок «Mini Digital Speaker (Т. 2 а.с. 10-25);

-копію журналу реєстрації відвідувачів Полтавського районного відділення поліції за 28.10.2016(Т. 2 а.с.30-31).

Суд, вислухавши пояснення обвинуваченої, свідків, дослідивши докази обвинувачення та захисту, вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях обвинуваченої ОСОБА_5 наявний склад інкримінованого їй злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України з таких підстав.

У відповідності до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно із ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно ст.91 КПК України підлягають:

- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

- винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

- вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

- обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи помякшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

- обставини, що є підставою для звільнення від кримінальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого та прокурора.

Проаналізувавши та оцінивши письмові докази, покладені в основу обвинувачення, суд дійшов висновку, що вони в своїй сукупності підтверджують лише факт викрадення у потерпілого ОСОБА_7 нетбуку «SAMSUNG model NP-N100S, s/n HX3Q91AC901038V та акустичних колонок «Mini Digital Speaker, проте вони поза розумним сумнівом з безперечністю не доводять винуватості ОСОБА_5 у скоєнні цього злочину.

Жоден із досліджених в суді доказів, наданих стороною обвинувачення, прямо не вказує на те, що саме ОСОБА_5 скоїла викрадення нетбуку з колонками.

Так, свідок ОСОБА_6 зазначає про те, що бачила, як ОСОБА_12 заходила у будинок, тому, на її думку, крадіжку скоїла саме вона. Будь-яких інших відомостей, які б вказували на винуватість саме ОСОБА_12 у скоєнні крадіжки, вона не наводить. Разом з тим, стороною обвинувачення не спростовані твердження обвинуваченої та свідка ОСОБА_8 про те, що крадіжку скоїв саме він.

Показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 також не доводять винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 , оскільки базуються на показаннях свідка ОСОБА_6 , тобто з її слів.

Стороною обвинувачення не надано доказів, які б спростовували показання свідка ОСОБА_14 про те, що на пропозицію ОСОБА_12 викупив нетбук у ломбарді, а потім через реалізатора передав його працівникам поліції.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 28.10.2016 року, складеного слідчим ОСОБА_13 та проведеного на підставі заяви ОСОБА_5 (Т.1 а.с. 150-153), у присутності понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , приміщенні службового кабінету №23 Полтавського РВП, (пропущено прізвище, ім`я та по батькові особи) добровільно надала для огляду та вилучення 2 портативні колонки та нетбук гаража № 42 від 11 березня 2015 року (том 1 а. п. 193-194).

Разом з тим, обвинувачена зазначає, що дійсно була доставлена до відділу поліції у зазначений час, проте нетбуку вона не видавала, оскільки його привезли працівники поліції; понятих при цій слідчій дії не було.

Доказів, які б спростовували показання свідка ОСОБА_14 щодо передачі нетбуку працівникам поліції, а також на спростування відомостей про осіб, які передавали нетбук до ломбарду, суду не надано.

Оцінюючи у сукупності надані суду докази, суд вважає, що протокол огляду місця події від 28.10.2016 року складений з численними порушеннями вимог чинного КПК та не може братись до уваги як доказ з огляду на таке:

-у тексті протоколу не зазначені відомості(прізвище, ім`я та по батькові) особи, яка добровільно надала для огляду та вилучення 2 портативні колонки та нетбук;

-стороною обвинувачення не спростовані твердження ОСОБА_5 про відсутність понятих при проведенні цієї слідчої дії. Так, за клопотанням прокурора поняті ОСОБА_17 та ОСОБА_18 були викликані у судове засідання як свідки, проте згідно з рапортом о/у Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області майора міліції ОСОБА_19 , зазначені особи на даний час перебувають за межами України (Т.1 а.с.213). На підтвердження факту їх присутності прокурором надана копія журналу реєстрації відвідувачів Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області за 28.10.2016 року, де за №№1571,1572 значаться ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Разом з тим, суд критично оцінює ці докази, оскільки у протоколі слідчої дії зазначений час її проведення з 16-00 год. по 16-40 год., а з Журналу вбачається, що ці особи прибули до відділу о 16-24 год., тобто, на момент початку слідчої дії були відсутні;

-слідча дія проведена слідчим ОСОБА_13 , який у судовому засіданні повідомив, що проводив цю слідчу дію на пропозицію оперуповноваженого, та йому нічого на той момент не було відомо про те, чи внесені відомості про подію до ЄРДР та чи проводиться по ньому досудове розслідування. Разом з тим, надана прокурором постанова від 28.09.2016 року про створення слідчої групи у складі слідчих ОСОБА_20 та ОСОБА_13 на підтвердження законності повноважень останнього, до Реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту, не внесена, що викликає обґрунтовані сумніви у її достовірності. Окрім того, додаток до протоколу огляду(фототаблиця) складена слідчим Полтавського РВП ОСОБА_20 , що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 105 КПК України, якою визначено, що додатки до протоколів долучаються особою, яка проводила слідчу дію;

-речі, які були вилучені під час огляду місця події 28.10.2016 року в порушення вимог ч. 5 ст. 237 КПК України не були оглянуті та опечатані, оскільки доказів цього прокурором під час розгляду справи в суді не надано.

Окрім того, оскільки інкримінований обвинуваченій ОСОБА_5 злочин - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, - з об`єктивної сторони є злочином з матеріальним складом, тому обов`язковими ознаками такого є позитивна матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також причинний зв`язок між цією шкодою і таємним викраденням. Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до роз`яснень пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення злочину, визначається лише вартістю цього майна, яке виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

Згідно з п.6 ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Вказані норми є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Визначення вартості того чи іншого товару або майна у кримінальному провадженні згідно із Законом України «Про судову експертизу», відноситься виключно до компетенції атестованих судових експертів, які мають відповідне свідоцтво експерта, а також можуть бути залучені інші фахівці з відповідних галузей знань.

Оцінюючи як доказ наданий стороною обвинувачення висновок експерта №3110/1 від 27.09.2016 року ТОВ «Регіональна оціночна компанія Полтаваексперт» про вартість наданих на дослідження нетбуку «SAMSUNG model NP-N100S, s/n HX3Q91AC901038V та пари акустичних колонок «Mini Digital Speaker суд враховує, що висновок зроблений оцінювачем ОСОБА_21 , який не є судовим експертом, не має відповідного свідоцтва, та не внесений до реєстру атестованих судових експертів і не може визначати вартість майна у кримінальному провадженні. Також відсутні дані про те, що він має відповідний досвід та знання і може бути залучений як фахівець у відповідній галузі знань.

Крім того, відповідно до постанови про призначення експертизи від 29.10.2016 року слідчим ОСОБА_20 надано на дослідження нетбук «SAMSUNG model NP-N100S, s/n HX3Q91AC901038V та пару акустичних колонок «Mini Digital Speaker та відсутні відомості про попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків(а в разі проведення дослідження фахівцем у відповідній галузі знань за ст. 385 КК України).

У вказаному висновку експертом не проведено огляд та опис наданих на дослідження нетбуку «SAMSUNG model NP-N100S, s/n HX3Q91AC901038V та пари акустичних колонок «Mini Digital Speaker, не зазначено, що проводилась їх фотографування і на які засоби. При цьому фотографії, долучені до висновку експерта (Т. 2 а.с. 14-15) є ідентичними тим, що додані як фототаблиця до протоколу огляду місця події від 28.10.2016 року, що взагалі ставить під сумнів передачу в розпорядження експерта досліджуваного об`єкта. Зокрема, на вказаних фотознімках однаково розташовані предмети фографування, так само в відображено джерело світла та абсолютно ідентично складені шнури живлення до акустичних колонок.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що висновок експерта №3110/1 від 31.10.2016 року проведений ТОВ «Регіональна оціночна компанія Полтаваексперт» є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він отриманий не в порядку, передбаченому п.6 ч.2 ст.242 КПК України, а також не підтверджує вартість нетбуку та колонок, що належать потерпілому.

Окрім того, всупереч вимогам ст. 109 КПК України, у Реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені реквізити постанови від 28.10.2016 року про визнання речовими доказами та про приєднання речових доказів нетбуку «SAMSUNG model NP-N100S, s/n HX3Q91AC901038V та пари акустичних колонок «Mini Digital Speaker.

За змістом статті 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України, п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведення її вини, а обвинувальний вирок може грунтуватися тільки на переконливих та безспірних доказах.

Згідно з роз`ясненнями у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані докази не підтверджують обвинувачення суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Ст. 17 КПК України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумнім сумнівом.

Згідно зі ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_5 у повторному таємному викраденні чужого майна у судовому засідання не доведена. Не доведеним, на думку суду, є і вартість цього майна та сума завданих збитків. Таким чином, обвинувачена ОСОБА_5 підлягає виправданню.

Судові витрати стягненню з обвинуваченої не підлягають, тому відносяться на рахунок держави.

Питання про речові докази і документи суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 про зарахування їй строку попереднього ув`язнення відповідно до правил ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку 2 дні позбавлення волі за 1 день тримання під вартою з 27.01.2015 по 28.05.2015 року та з 11.01.2017 року по день набрання вироком суду законної сили та звільнити її від відбуття покарання на підставі ст.. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 24.05.2013 року задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено, що по даній справі запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_5 не обирався; згідно з ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.07.2017 року вона була тимчасово залишена у Полтавській установі виконання покарань УДПСУ у Полтавській області(№23) до розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Беручи до уваги те, що запобіжний захід по даній справі щодо обвинуваченої не обирався, тому суд вважає що її клопотання про зарахування їй строку попереднього ув`язнення у строк покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України та звільнення її від відбуття покарання за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 24.05.2013 року відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році» повинно вирішуватись судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджена відбуває покарання, тому це клопотання непідсудне Полтавському районному суду Полтавської області.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати невинуватою за недоведенням, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, яке їй інкримінується, вчинене нею.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Речові докази - нетбук «SAMSUNG model NP-N100S, s/n HX3Q91AC901038V та пару акустичних колонок «Mini Digital Speaker повернути власнику ОСОБА_7 .

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_5 , що вона має право на поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1