Номер провадження: 11-сс/785/1712/18
Номер справи місцевого суду: 511/2160/18 , 1-кс/511/654/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.10.2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000992, внесеному до ЄРДР 06.10.2018 року за ч.1 ст.263 КК України, -

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.10.2018 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000992, внесеному до ЄРДР 06.10.2018 року за ч.1 ст.263 КК України, та накладено арешт на набої калібру 7,62 мм фірми «GGG» в кількості 40 шт. та мисливський ніж, вилучені в ході огляду місця події від 05.10.2018 року, а в решті клопотання залишене без задоволення, та слідчого зобов`язано повернути власнику чи уповноваженій ним особі інше майно, вилучене в ході огляду місця події, а саме автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», р/н НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Болгарія), тепловізор марки «Pulsar», бінокль в чохлі «SOTEM», електрошокер марки «Power Poiic», свідоцтво про реєстрацію автомобіля № НОМЕР_2 , посвідчення про технічну справність №14859357, міжнародну картку страхування № НОМЕР_3 , довіреність №14101.

Своє рішення про накладення арешту на вищезазначене майно слідчий суддя мотивував тим, що набої та мисливський ніж можуть бути предметом кримінального правопорушення та речовим доказом у кримінальному провадженні, а інше майно до нього не відноситься та не було визнано доказом кримінальному провадженні.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого в повному обсязі.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує такими доводами:

- слідчий суддя не врахував ту обставину, що на автомобілі було вчинено злочин, тому він може бути визнаний речовим доказом та на нього необхідно накласти арешт;

- слідчий суддя належним чином не дослідив документи, які дають право на користування транспортним засобом, оскільки вони викладені болгарською мовою та з них взагалі неможливо зрозуміти, хто є власником майна;

- слідчий суддя невірно надав оцінку статусу іншого майна, вилученого в ході огляду місця події, яке не є предметом злочину, однак може бути визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
В судове засідання апеляційного суду не з`явився власник майна або уповноважена ним особа. При цьому прокурор пояснив, що він повідомив про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги одну з осіб, які брали участь в судовому засіданні під час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна, - ОСОБА_8 , з якої причини останній не з`явився в судове засідання, прокурор не знає, а інша особа - ОСОБА_9 є громадянином Республіки Молдова, де постійно проживає, користується послугами оператора мобільного зв`язку Республіки Молдова, у зв`язку з чим повідомити його не виявилось можливим. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі власника майна або уповноваженої ним особи.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Органом досудового розслідування встановлено, що 05.10.2018 року в міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Кучурган» Білгород-Дністровського прикордонного загону на виїзд з України за Маршратом Овідіополь (України) Тираспіль (Республіка Молдова) прибув автомобіль «Мітсубісі Паджеро», р/н НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Болгарія), під керуванням громадянина Республіки Молдови ОСОБА_10 . Під час здійснення прикордонно-митного оформлення вказаного транспортного засобу всередині автомобіля було виявлено та вилучено патрони калібру 7,62 фірми «GGG» в кількості 40 штук, мисливський ніж, тепловізор марки «Pulsar», бінокль в чохлі «SOTEM», електрошокер марки «Power Poiic», свідоцтво про реєстрацію автомобіля № НОМЕР_2 , посвідчення про технічну справність №14859357, міжнародну картку страхування № НОМЕР_3 , довіреність №14101.

За даним фактом 06.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України, та розпочато досудове розслідування.

В подальшому слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про арешт вилученого в ході огляду місця події майна.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді вказане клопотання було задоволено частково та накладено арешт на набої калібру 7,62 мм фірми «GGG» в кількості 40 шт. та мисливський ніж, а в решті клопотання залишене без задоволення, та слідчого зобов`язано повернути власнику чи уповноваженій ним особі інше майно, вилучене в ході огляду місця події, а саме автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», р/н НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Болгарія), тепловізор марки «Pulsar», бінокль в чохлі «SOTEM», електрошокер марки «Power Poiic», свідоцтво про реєстрацію автомобіля № НОМЕР_2 , посвідчення про технічну справність №14859357, міжнародну картку страхування №AL 046360, довіреність №14101.

При цьому апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею вірно визначені правові підстави та мета арешту майна, з обґрунтуванням конкретної можливості використання такого майна як доказу у кримінальному провадженні, а також зазначенням цілей кримінального провадження, для досягнення яких необхідно застосувати арешт майна, а саме запобігання знищення та переховування вказаного майна.

Таким чином, у кримінальному провадженні наявні усі підстави вважати, що майно, на яке був накладений арешт, дійсно може бути предметом, знаряддям кримінального правопорушення та зберегти на собі його сліди, тому може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Разом з цим, слідчим суддею вірно зазначено, що у клопотанні взагалі не обґрунтовано, доказом яких саме обставин може бути автомобіль та документи на нього, тепловізор, бінокль, електрошокер, на які слідчий просить накласти арешт, а також не зазначено, якими саме доказами підтверджуються твердження слідчого про те, що зазначене майно має ознаки речових доказів, передбачені ст.98 КПК України.

До клопотання слідчого не долучені процесуальні документи, які свідчили би про проведення будь-яких слідчих дій, направлених на з`ясування обставин та мети, з якою особи перевозили зазначене майно через державний кордон. Власник транспортного засобу взагалі не встановлений та з цього приводу допитаний не був. Крім того, з долучених до матеріалів провадження копій документів взагалі неможливо встановити, хто є власником автомобіля, на який слідчий просить накласти арешт, оскільки всі докементи викладені болгарською мовою, а їх переклад української не здійснений.

За таких обставин висновок слідчого судді про відсутність необхідності накладення арешту на майно з підстав, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, є обґрунтованим та узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.10.2018 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000992, внесеному до ЄРДР 06.10.2018 року за ч.1 ст.263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4