Справа 10-254/2011, 2011 року Головуючий в 1-й інстанції Грох Л.М.
Категорія: постанова суду про обрання запобіжного заходу Доповідач: Бондар В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.12.2011 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого- судді Бондар В.В.,

суддів Бережного С.Д., Кобріна І.Г.,

з участю прокурора Зарєчного С.М.,

потерпілого ОСОБА_1,

представників потерпілого ОСОБА_2, ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_4,

обвинуваченого ОСОБА_5,

заставодавця ОСОБА_6,

розглянула апеляцію прокурора на постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2011 року про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді застави,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2011року відмовлено в задоволенні подання про обрання

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю та жителю

с. Солобківці, вул. Лісна, 54, Ярмолинецького району

Хмельницької області, ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює,

не одруженому, раніше не судимому,

запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді застави в сумі 17 000 грн. Зобовязано ОСОБА_6 внести заставу в сумі 17 000 грн. на депозитний рахунок органу досудового слідства в строк до 20 грудня 2011 року. Розяснено ОСОБА_6, що в разі не виконання обвинуваченим ОСОБА_5 своїх обовязків, застава буде звернена в дохід держави.

Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 28 листопада 2011 року біля 14 години, за попередньою змовою з ОСОБА_7, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, зайшли на господарство

ОСОБА_8, що розташоване по вул. Корольова в с. Солобківці Ярмолинецького району, де безпричинно, із хуліганських спонукань, почали наносити численні удари руками та ногами по різним частинам тіла

ОСОБА_8, в тому числі в життєво важливий орган - голову, внаслідок чого потерпілому були спричинені тілесні ушкодження у виді закритої черепно мозкової травми, субдуральних крововиливів, набряку головного мозку.

8 грудня 2011 року ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер в своєму житловому будинку.

9 грудня 2011 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

9 грудня 2011 року о 19 год. 20 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 115 КПК України.

Відмовляючи в задоволенні подання слідчого та обираючи

ОСОБА_5 запобіжний захід в виді застави, суд першої інстанції виходив з того, що через відсутність в справі висновку судово-медичної експертизи щодо причини та часу смерті потерпілого, ступеню тяжкості виявлених в нього тілесних ушкоджень та часу їх заподіяння, наявності чи відсутності причинного зв»язку між спричиненням тілесних ушкоджень та настанням смерті потерпілого це обвинувачення є недостатньо обґрунтованим. Також ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується за місцем проживання, є інвалідом ІІІ групи, потребує періодичного хірургічного лікування, твердження органу досудового слідства про наявність даних, які б давали суду підстави вважати, що він буде робити спроби ухилитись від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини по справі або продовжувати злочинну діяльність, не підтверджуються матеріалами справи. При цьому, на думку суду, обрання судом запобіжного заходу в виді застави безсумнівно забезпечить досягнення мети застосування запобіжного заходу відповідно до ст. 148 КПК України, а потреба застосування найбільш суворого запобіжного заходу в виді тримання під вартою відсутня.

В своїй апеляції прокурор просить постанову суду скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд. Зазначає, що судом не враховано те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, впродовж 2011 року двічі притягувався до адміністративної відповідальності, становить собою підвищену суспільну небезпечність, не має постійного місця роботи, зловживав спиртними напоями, вів аморальний спосіб життя. Вказані обставини, на думку апелянта, дають суду підстави вважати, що ОСОБА_5 буде продовжувати займатись злочинною діяльністю, намагатись перешкоджати встановленню істини по справі. Твердження ОСОБА_5 щодо його захворювання не підтверджено жодним медичним документом.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, потерпілого, представників потерпілого, слідчого в підтримання доводів апеляції, заставодавця, захисника, обвинуваченого, які заперечили проти апеляції через необґрунтованість, перевіривши матеріали справи №22/5376 та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів судової палати знаходить, що вона задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні подання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу в виді взяття під варту.

Відмовляючи в задоволенні подання про обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу в виді взяття під варту, місцевий суд виходив з того, що на час розгляду подання відсутні підстави, передбачені ст. 148 КПК України, для обрання такого запобіжного заходу; враховував, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується за місцем проживання, є інвалідом ІІІ групи, потребує періодичного хірургічного лікування, а твердження органу досудового слідства про наявність даних, які б давали суду підстави вважати, що він буде робити спроби ухилитись від слідства та суду та перешкоджати встановленню істини по справі або продовжувати злочинну діяльність, не підтверджуються матеріалами справи.

Такий висновок місцевого суду є обгрунтованим. Достатнього обгрунтування того, що лише тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов»язків, суду надано не було. Не наведено такого обгрунтування і в апеляції.

Звертаючись до суду з поданням, погодженим з прокурором, про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу в виді взяття під варту, слідчий в обґрунтування подання вказав, як на підстави своїх вимог лише те, що «ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, за який передбачене покарання в виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, перебуваючи на волі, може ухилятись від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини в кримінальній справі, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень».

За своїм змістом взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, в зв»язку з чим він може бути обраним, коли інші, більш м»які запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов»язків та належної поведінки.

Хоча ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, задовільно характеризується, є інвалідом ІІІ групи, потребує періодичного хірургічного лікування (що підтверджується відповідними довідками в справі).

В справі відсутні будь-які докази, які б свідчили, що обвинувачений перешкоджав встановленню істини по справі.

Часткове визнання обвинуваченим своєї вини, невстановлення органом досудового слідства всіх очевидців злочину не може бути враховано судом як докази, що свідчать про наявність підстав для задоволення подання слідчого про обрання запобіжного заходу в виді взяття під варту. Відсутність постійного місця роботи, факт притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, на що вказує прокурор в своїй апеляції, не можуть бути безумовною підставою для скасування постанови суду. При цьому ті обставини, що обвинувачений не перебуває на обліку в лікаря нарколога через зловживання спиртними напоями, отримує пенсію в зв»язку з інвалідністю, підтвердив також слідчий під час розгляду справи судом першої інстанції ( а.с.32-33).

Будь-яких підстав, які б свідчили, що обвинувачений ОСОБА_5, перебуваючи на волі, буде перешкоджати встановленню істини по справі, ухилятись від слідства та суду, продовжувати злочинну діяльність, судом не встановлено.

Крім того, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні подання слідчого, обгрунтовано вказав, що доказів того, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_5 буде робити спроби ухилитись від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини по справі або продовжувати злочинну діяльність, не надано. Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим та вважає, що посилання слідчого та апелянта носять характер припущення. Також в справі відсутні докази щодо можливого ухилення від виконання обвинуваченим процесуальних рішень, що підтверджує його поведінка після обрання йому місцевим судом запобіжного заходу, не пов»язаного з триманням під вартою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано відмовив в задоволенні подання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу в виді взяття під варту, обрав іншій запобіжний захід, який не пов»язаний з триманням під вартою, в виді застави, тому не знаходить підстав для скасування постанови місцевого суду від 19 грудня 2011року в межах поданої апеляції.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2011року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляцію прокурора- без задоволення.

Судді (підписи)

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_11