ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3640/16-к Номер провадження 11-кп/814/58/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001583 від 04.09.2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.04.2017 року
за участі
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
В С ТА Н О В И Л А:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.289 КК України на п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.71 КК України, за сукупності вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від19.08.2015 року та остаточно визначено покарання у виді шести років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Згідно вироку суду, 2 вересня 2016 року близько 3 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку №30 по вул. І.Франка в м. Лубни Полтавської області, помітив мопед «VIPER ZS50F» д.н.з. НОМЕР_1 , яким вирішив незаконно заволодіти.
Діючи повторно, ОСОБА_7 підійшов до вказаного мопеда «VIPER ZS50F» д.н.з. НОМЕР_1 , номер рами НОМЕР_2 , вартістю 8500 грн. 00 коп., належного ОСОБА_10 , та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, відкотив мопед за адресою свого проживання по АДРЕСА_1 , після чого розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків на вказану суму.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_7 вбачається, що він не згодний з вироком суду в частині кваліфікації його дій та призначеного покарання.

Просить перекваліфікувати його дії з частини 2 на частину 1 ст.289 КК України та зменшити призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України. Стверджує, що при призначенні покарання суд не врахував таких пом`якшуючих обставин, як скоєння злочину внаслідок тяжких сімейних обставин, щире каяття, добровільне сприяння слідству, відшкодування шкоди потерпілому, наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, а також стан його здоров`я.

Апеляційний розгляд просив проводити в його відсутності.

Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_9 підтримала апеляційну скаргу свого підзахисного.

Прокурор ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Потерпілий ОСОБА_10 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явився та не висловив своєї позиції щодо апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції не досліджувались та ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються.

Перевіривши доводи апелянта щодо помилкової кваліфікації його дій за ч.2 ст.289 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними виходячи з такого.

З матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання та змісту апеляційної карги обвинуваченого вбачається, що він повністю визнав свою вину в незаконному заволодінні транспортним засобом потерпілого, за обставин встановлених вироком суду.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене повторно.

Згідно Примітки до ст.289 КК України, відповідно до частини другої цієї статті під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або злочин, передбачений статтями 185,186,187, 189-191, 262, 410 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 має не зняті та непогашені судимості за злочини, передбачені статтями 185, 186 КК України.

За таких обставин, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення злочину повторно.

Враховуючи вище викладене доводи апелянта щодо неправильної кваліфікації його злочинних дій є безпідставними, а тому вимоги щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 на ч.1 ст.289 КК України не підлягають задоволенню.

За змістом ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається зі змісту вироку, суд дотримався зазначених вимог закону.
Так, при визначенні виду та розміру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу ОСОБА_7 , який посередньо характеризується за місцем проживання.
Обставинами, що пом`якшують покарання винного суд визнав визнання ним вини та сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав рецидив злочинів.
Врахувавши вище наведене та пославшись на мету покарання, визначену ст.50 КК України, суд призначив обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна.
При цьому, належним чином обґрунтувавши своє рішення, в тому числі з урахуванням частини пом`якшуючих обставин, на які посилається обвинувачений - суд вказав на відсутність підстав для застосування ст.69 КК України.
Колегія суддів також не знаходить таких підстав.
Крім того, як вбачається матеріали справи не містять об`єктивних даних ні щодо тяжких сімейних обставин, ні щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, ні щодо наявності у нього неповнолітньої дитини.
Натомість, з кримінальної біографії ОСОБА_7 вбачається, що він має сім непогашених судимостей за вчинення умисних злочинів. Суд неодноразово звільняв ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, але жодного разу обвинувачений не дотримався умов такого звільнення від відбування покарання.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість покарання, наявність додаткових обставин та підстав для пом`якшення йому покарання.

Оскільки злочин було вчинено ОСОБА_7 під час іспитового строку, при визначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, суд правильно застосував положення ст.71 КК України та до покарання призначеного цим вироком частково приєднав невідбуту частину покарання, призначеного вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.08.2015 року.
Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.04.2017 року щодо нього без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4