Провадження № 11-сс/779/309/2018
Категорія ст. 181 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.09.2018 року про задоволення клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, в рамках кримінального провадження №0000215, -

за участю: прокурора ОСОБА_9

підозрюваного ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну та таку, що винесена всупереч процесуальних вимог кримінально-процесуального кодексу України, відмовити слідчому у задоволенні його клопотання щодо обрання відносно ОСОБА_8 цілодобового домашнього арешту. Апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді дублює клопотання слідчого, без жодного аналізу матеріалів, які слідчим додані до клопотання і які б містили докази на обґрунтування клопотання слідчого. Вважає, що слідчим не доведено наявності обґрунтованої підозри чи існування ризиків для обрання суворого запобіжного заходу. Посилається на те, що слідчим суддею порушені принцип змагальності та рівності сторін, внаслідок присікання дій захисника в частині звернення уваги слідчого судді на дослідження обґрунтованості підозри. На думку апелянта, клопотання слідчого є необґрунтованим, складеним із порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, внаслідок ненадання суду матеріалів, які містять відомості щодо обґрунтованості підозри та реального існування ризиків, перелічених в клопотанні. Апелянт вважає, що на підтвердження встановленої слідчим правової кваліфікації, слідчий чи прокурор зобов`язанні довести складові кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 настільки переконливо, щоб у суду, як неупередженого спостерігача, були підстави стверджувати, що справді є докази, які дають на даний час підозрювати вказану особу у вчиненні саме такого злочину, зокрема слідчий зобов`язаний був довести, що ОСОБА_8 вилучив транспортний засіб, вилучив безпосередньо у власника, перед вчинення таких дій з ним вступили в змову інші особи, таке заволодіння відбулося не вперше, завдало великої матеріальної шкоди. Вважає підозру необґрунтовану, оскільки абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу. На думку апелянта, слідчий суддя, у порушення вимог закону, ґрунтує свої висновки на протоколах допиту свідків, в той час як їх показання суд повинен сприймати безпосередньо під час судового засідання. Апелянт стверджує, що ОСОБА_8 не має на меті ухилятись від слідства чи суду, оскільки прибуває за першим викликом. Апелянт звертає увагу на те, що слідчий суддя не врахував той факт, що ОСОБА_8 є єдиним годувальником у сім`ї, оскільки дружина перебуває у декретній відпустці, має на утриманні малолітню дитину, та після перенесеної черепно-мозкової травми йому періодично необхідно проходити лікування, а тому змушений звертатись до лікувальних заходів.

Ухвалою слідчого судді відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонено йому цілодобово залишати постійне місце мешкання. Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Злочин, в якому підозрюється ОСОБА_8 , а саме передбачений ч. 3 ст. 289 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. На думку слідчого судді, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи наведене вище, слідчий суддя дійшов висновку, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ані ж цілодобового домашнього арешту.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу слідочок судді скасувати як безпідставну, відмовити слідчому у задоволенні його клопотання щодо обрання відносно нього цілодобового домашнього арешту;

- прокурор, просив в задоволенні апеляційної скарги підозрюваного відмовити, ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу слідчого судді належить залишити без змін з наступних підстав.

Органом досудового слідства ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, зокрема у тому, що він 11.07.2017, перебуваючи в м. Умань, Черкаської області, з метою незаконного заволодіння транспортними засобами на території м. Івано-Франківська та Івано-Франківської області, вступив у попередню злочинну змову із невстановленими слідством особами.

Діючи згідно розробленого плану злочинних дій, ОСОБА_8 та невстановлені слідством особи на невстановленому автомобілі повинні були прослідувати в м.Івано-Франківськ, де мали підшукати та викрасти автомобіль марки «BMW» X-6.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , 11.07.2017 спільно із невстановленими слідством особами, виїхав з м. Умань, Черкаської області, та переслідуючи особистий корисливий мотив на безпідставне збагачення, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, того ж дня у вечірній час доби приїхали в м. Бурштин, Івано-Франківської області.

У подальшому, в період часу з 00 год. 05 хв. по 06 год. 00 хв. 12.07.2017, ОСОБА_8 , спільно із невстановленими слідством особами, перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_1 , побачили автомобіль марки «BMW» X-6, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 . В цей момент у них виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Після цього, ОСОБА_8 спільно із невстановленими слідствами особами, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «BMW» X-6, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи тяжкі наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, керуючись корисливим мотивом, користуючись темною порою доби, відсутністю власника та інших осіб, які б могли їм у цьому завадити, підійшов до вказаного автомобіля та відчинивши його, проник у салон, запустив двигун та розпочав на ньому рух, тим самим реалізувавши злочинний умисел на його заволодіння.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , 16.03.2018, перебуваючи у м. Умань, Черкаської області, з метою повторного незаконного заволодіння транспортним засобами на території м. Івано-Франківська та Івано-Франківської області, вступив у попередню злочинну змову із невстановленими слідством особами.

Діючи згідно розробленого плану злочинних дій, ОСОБА_8 та невстановлені слідством особи на невстановленому автомобілі повинні були прослідувати в м.Івано-Франківськ, де мали підшукати та викрасти автомобіль марки «BMW» X-5.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , 16.03.2018 спільно із невстановленими слідством особами, виїхав з м. Умань, Черкаської області, та переслідуючи особистий корисливий мотив на безпідставне збагачення, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, того ж дня у вечірній час доби приїхали в с. Бовшів, Галицького району, Івано-Франківської області.

У подальшому, в ніч з 16.03.2018 на 17.03.2018, ОСОБА_8 , спільно із невстановленими слідством особами, перебуваючи на території дачного кооперативу в с. Бовшів, Галицького району, Івано-Франківської області, побачили автомобіль марки «BMW» X-5, чорного кольору, реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_3 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_11 . В цей момент у них виник умисел на повторне, незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Після цього, ОСОБА_8 спільно із невстановленою слідством особою, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «BMW» X-5, чорного кольору, реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи тяжкі наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих мотивів, діючи повторно, користуючись темною порою доби, відсутністю власника та інших осіб, які б могли їм у цьому завадити, підійшов до вказаного автомобіля, відчинивши його, проник у салон, запустив двигун та розпочав на ньому рух, тим самим реалізувавши злочинний умисел на його заволодіння.

Органом досудового розслідування умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 3 ст. 289 КК України.

З повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 289 КК України, яке датоване 13.08.2018 року вбачається, що ОСОБА_8 особисто повідомлено про вказану підозру 06.09.2018 року о 14-25 год. (а.п. 43).

13.08.2018 повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення було зачитано в голос та вручено батьку ОСОБА_8 , який від підпису про його отримання відмовився, що зафіксовано на відеозапис (а.п. 43).

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та, всупереч твердженням підозрюваного і його захисника, правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням.

Так, слідчим зазначено у клопотанні, що обґрунтованість підозри підтверджується: показаннями потерпілих: ОСОБА_10 (а.п. 8-9) та ОСОБА_11 (а.п. 11-12); протоколами допитів свідків: ОСОБА_12 (а.п. 37-38), ОСОБА_13 (а.п. 33-34) та ОСОБА_14 (а.п. 20-21, ); а також протоколами пред`явлення речей для впізнання від 16.07.2018 року (а.п. 27-32); протоколом обшуку від 28.06.2018 року (а.п. 15-17), протоколами огляду від 07.07.2018 року (а.п. 18-19) та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Як слідчим суддею, так й судом апеляційної інстанції перевірено наявність вказаних доказів в матеріалах провадження, тому посилання захисника на те, що слідчим не надано суду матеріалів, які містять відомості щодо обґрунтованості підозри, безпідставне.

Стосовно доводів апелянта в частині того, що слідчий суддя у порушення вимог закону свої висновки ґрунтує на протоколах допиту свідків, в той час як їх показання суд повинен сприймати безпосередньо під час судового засідання, то вони не є слушними, оскільки засада безпосередності дослідження доказів на яку посилається апелянт, зокрема в частині безпосереднього допиту свідків в залі судового засідання, стосується стадії судового розгляду справи, в той час як безпосередність дослідження доказів на стадії перевірки слідчим суддею законності дій органів досудового розслідування ґрунтується на особистому і безпосередньому ознайомленні і дослідженні доказів слідчим суддею без будь-яких проміжних ланок.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наявні в матеріалах провадження дані, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Доводи апелянта в частині того, що для встановлення обґрунтованої підозри слідчий зобов`язаний був довести, що ОСОБА_8 вилучив транспортний засіб, вилучив безпосередньо у власника, перед вчинення таких дій з ним вступили в змову інші особи, таке заволодіння відбулося не вперше, завдало великої матеріальної шкоди, не є слушними, оскільки на даній стадії судового провадження слідчий суддя не вправі наперед приймати рішення по суті, зокрема щодо винуватості або невинуватості особи, підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Крім того, під час досудового розслідування можуть бути отримані нові докази, які можуть призвести до зміни повідомлення про вказану підозру тощо.

Доводи апелянта в частині того, що слідчим та прокурором не доведено складові кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 настільки переконливо, щоб у суду, як неупередженого спостерігача, були підстави стверджувати, що справді є докази, які дають на даний час підозрювати вказану особу у вчиненні саме такого злочину, на думку колегії суддів спростовуються наданими суду доказами, що містяться в матеріалах провадження, що поза всяким розумним сумнівом переконливо свідчать про можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, то в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах, міститься достатньо та інформації для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

На думку колегії суддів, докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто заявлені у клопотанні слідчого ризики є реальними.

Отже, при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею було встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які може здійснити ОСОБА_8 та на які вказує слідчий у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно нього.

Слідчим суддею також обґрунтовано прийнято до уваги під час обрання виду запобіжного заходу те, що ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні корисливого злочину, офіційно не працює, раніше не судимий, неодружений, постійного джерела доходу не має, не має міцних соціальних зв`язків та в подальшому може займатися злочинною діяльністю, зокрема незаконними заволодіннями транспортними засобами.

Отже, вирішуючи питання про задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною цілодобово не залишати житло, слідчий суддя, враховував як тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , так і дані про його особу.

Слідчий суддя, застосовуючи такий вид запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт, виходив з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, викладених у клопотанні слідчого аргументів щодо можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на свідків тощо, а також зі ступеня тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину та є єдиним годувальником у сім`ї, оскільки дружина перебуває у декретній відпустці, самі по собі не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 після перенесеної черепно-мозкової травми періодично потребує у проходженні лікування, тобто змушений звертатись до лікувальних заходів, не підтвердженні належними доказами, які б свідчили про періодичність та конкретну форму такого медичного догляду. Крім того, запобіжний захід має певні строки, більш того, особа не позбавлена можливості у разі зміни обставин звернутись із заявою про зміну запобіжного заходу.

При вирішенні питання щодо часу перебування підозрюваного під домашнім арештом цілодобово, слідчим суддею були враховані доводи апелянта щодо його особи, стану здоров`я та соціальних зв`язків, тому, на думку колегії суддів, слідчий суддя, дійшов правильного висновку, що підозрюваному необхідно встановити заборону залишати житло цілодобово.

Доводи апелянта про те, що мотивувальна частина ухвали слідчого судді повністю дублює клопотання слідчого, не є тією підставою яка свідчить про незаконність прийнятого слідчим суддею рішення.

Питання про неможливість застосування відносно ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, було належним чином мотивоване, що підтверджується змістом мотивувальної частини ухвали, з якої вбачається, що слідчий суддя це питання обговорив та навів мотиви прийнятого рішення.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає рішення слідчого судді про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту законним, обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи і доводи підозрюваного, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків слідчого судді, викладених в ній.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 194, 198, 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.09.2018 року про задоволення клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, в рамках кримінального провадження №0000215, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3