Дата документу Справа № 325/2129/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 325/2129/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/56/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 249 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, начальника Приазовського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, який має середню освіту, не працюючого, раніше судимого:
1)10 серпня 2005 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309 ч. 1 ст. 310 КК України, на підставі п. 4 ч. 1, ст. 6 КПК, ч. 1 Закону України «Про амністію» звільненого від кримінальної відповідальності;
2)4 квітня 2006 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
3)10 жовтня 2007 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 249 КК України до штрафу в розмірі 510 гривень;
4)26 жовтня 2011 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
5)28 лютого 2012 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України до 3 років та 1 місяця позбавлення волі, звільненого 3 липня 2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» умовно-достроково на 10 місяців 22 дня,
та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця АДРЕСА_1 . громадянина України, який має середню-технічну освіту, не працюючого, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого,
визнано невинуватими та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ними злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.
Вироком вирішено долю речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано невинуватими у пред`явленому їм обвинуваченні за ч. 1 ст. 249 КК України та виправдано за недоведеністю їй вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України за наступних обставин.

5 серпня 2015 року приблизно о 1 год. 00 хв., ОСОБА_7 , діючи спільно з ОСОБА_8 та неповнолітнім ОСОБА_11 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, з метою незаконного зайняття водним добувним промислом прибули на територію Приазовського національного природного парку в районі с. Вікторівка Приазовського району Запорізької області, де знаходячись на узбережжі Молочного лиману, умисно, без передбаченого законом дозволу, встановили незаконне знаряддя миву личинок хірономіди мотопомпу з рукавом.

Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне зайняття водним добувним промислом, 5 серпня 2015 року, в період часу з 1 год. 00 хв. до 2 год. 00 хв., за допомогою заздалегідь встановленого забороненого знаряддя для миву, порушуючи вимоги п. 3 ч. 2 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», відповідно до якого відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи винні у незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища, ігноруючи вимоги пп. 16 п. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, відповідно до якого забороняється лов водних живих ресурсів без наявності відповідних документів, що дають право на здійснення лову в окремих водоймах, без наявності передбаченого законом дозволу здійснили вилов личинок хірономіди (мотиля) загальною вагою 151 кілограм, чим спричинили збиток запасам Приазовського національного природного парку, який складає 62816 гривень і є істотною шкодою.

Виправдовуючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наданими стороною обвинувачення доказами не доведено вчинення обвинуваченими інкримінованого їм кримінального правопорушення, оскільки протокол огляду місця події від 5 серпня 205 року, протокол огляду від 7 серпня 2015 року, довідка № 509/09-04 від 26 серпня 2015 року є недопустимими доказами, а пояснення свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 носять суперечливий характер, що викликає сумнів у їх достовірності, а пояснення обвинувачених, надані 5 серпня 2015 року не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони в судовому засіданні заперечували свою винуватість у вчиненні злочині.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) прокурор не погоджується з виправдувальним вироком суду, просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян кожному, з конфіскацією знарядь і засобів промислу та всього добутого.

В обґрунтування свої вимог вказує, що покази обвинувачених щодо їх невинуватості спростовується показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , однак вони були у вироку суду викладені не в повній мірі, що призводить до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що показання цих свідків вказують на той факт, що обвинувачені діяли з прямим умислом, направленим на незаконний вилов личинок хірономіди.

Так, свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні вказував, що він виявив обвинувачених на узбережжі Молочного лиману у воді в гумових рибацьких костюмах, який вони через деякий час зняли та поклали до автомобілю з причепом, біля них знаходилось обладнання у вигляді мотопомпи, однак ці обставини судом зазначені не були.

Крім того, згідно з протоколом виїзного судового засідання від 9 вересня 2016 року, вказане обладнання було оглянуто судом за місцем його зберігання, під час якого було встановлено, що предметом огляду є саме мотопомпа, і сумніві з цього приводу учасники процесу не виказували.

Не зазначені у вироку і показання свідка ОСОБА_15 про те, що він бачив у причепі декілька пустих мішків, а показання щодо наявності чи відсутності понятих при зважуванні личинки були зазначені невірно, оскільки він повідомив, що понятих він не бачив, проте бачив як протокол підписували працівники підприємства, у зв`язку з чим прокурор вважає, що саме працівники підприємства були понятими під час проведення слідчої дії.

Вважає, що висновок про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 5 серпня 2015 року у зв`язку з відсутністю понятого ОСОБА_14 зроблений судом без урахування пояснень свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які зазначали про присутність ОСОБА_14 на місці події.

Також у суду не виникло сумнівів у правдивості показань свідка ОСОБА_17 , який є батьком обвинуваченого ОСОБА_7 і працює директором ПЗФ «Приазовський національний парк», а тому вчинення його сином злочину дискредитує його як працівника правоохоронного органу.

Крім того, у вироку відсутні показання свідка ОСОБА_16 , який пояснював про те, що через деякий час після його допиту слідчим, до нього приїжджав ОСОБА_17 та пропонував змінити показання.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не підтримав викладене в апеляційній скарзі клопотанян про повторне дослдження доказів, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, однак просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначив, що суд викривив показання свідків у вироку і відповідно надав оцінку неналежним показанням.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з вироком суду були згодні та просили залишити його без змін.

Захисник обвинувачених в судовому засіданні апеляційного суду вважав, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а вирок суду є законним та просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, обвинувачених та їх захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у його вчиненні.

Обов`язок доказування винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за змістом ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених КПК випадках - на потерпілого.

Відповідно до ст. 373 КПК України, у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку відповідно до ст. 374 КПК України зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався, і оцінивши наявні докази по справі в їх сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зв`язку із недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

При цьому, судом було обґрунтовано свій висновок про необхідність виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тим, що обвинувачені вину у вчиненні злочину не визнали, з показань свідків вбачається, що органом досудового розслідування було допущено численні порушення вимог кримінального процесуального закону, а щодо безпосередньо обставин події, їх показання носять суперечливий характер, до того ж, частина наданих стороною обвинувачення письмових доказів визнана недопустимими у зв`язку з порушенням процесуального порядку проведення слідчих дій.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, і вважає, що він ґрунтується на оцінці перевірених в судовому засіданні доказів, які були надані стороною обвинувачення.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України за наступних обставин.

5 серпня 2015 року приблизно о 1 год. 00 хв., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з метою незаконного зайняття водним добувним промислом прибули на територію Приазовського національного природного парку в районі с. Вікторівка Приазовського району Запорізької області, де знаходячись на узбережжі Молочного лиману, умисно, без передбаченого законом дозволу, встановили незаконне знаряддя миву личинок хірономіди мотопомпу з рукавом.

Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне зайняття водним добувним промислом, 5 серпня 2015 року, в період часу з 1 год. 00 хв. до 2 год. 00 хв., за допомогою заздалегідь встановленого забороненого знаряддя для миву, порушуючи вимоги п. 3 ч. 2 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» та ігноруючи вимоги пп. 16 п. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, без наявності передбаченого законом дозволу здійснили вилов личинок хірономіди (мотиля) загальною вагою 151 кілограм, чим спричинили збиток запасам Приазовського національного природного парку, який складає 62816 гривень і є істотною шкодою.

Виходячи із законодавчого опису ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, відповідальність за його вчинення настає за умови, що незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом заподіяло істотну шкоду.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягали предмет кримінального правопорушення, а також вирішення питання про те, чи є шкода, заподіяна незаконним водним добувним промислом, істотною, для чого треба враховувати вартість, екологічну цінність, кількість добутого, а також розмір шкоди завданої довкіллю.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування всіх обставин кримінального правопорушення та доведеності винуватості особи у вчиненні злочину покладається на сторону обвинувачення.

Матеріали кримінального провадження та зміст мотивувальної частини оскаржуваного вироку вказують на те, що суд першої інстанції, оцінивши кожний доказ, наданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов вірного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у пред`явленому їм обвинуваченні на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що вони вчинили цей злочин.

Так, в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що в один з днів на початку серпня 2015 року він заступив на службу та був у складі прикордонного наряду, запобігання браконьєрству входить в його службові обов`язки. За наказом керівника їх групи вони виїхали на узбережжя Молочного лиману, де на переконання керівника якісь люди здійснюють незаконний лов мотиля. Він знаходився у засідці та чув шум, який міг бути від працюючої помпи. Потім подзвонив ОСОБА_13 та повідомив, що на узбережжі дві особи займаються незаконним ловом мотиля. Коли він під`їхав на місце події, то він побачив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стояли на берегу, а на воді стояв двигун (помпа) для миття мотиля. Також був присутній ОСОБА_17 , потім приїхав ОСОБА_16 , однак чому саме він приїхав свідок не знає. Додатково повідомив, що саме він допомагав витягати з води мотиля, якого потім насипали у мішки, які наповнювали працівники міліції. Точну кількість мішків він не пам`ятав та зазначив, що їх було 4 або 6. Також не запам`ятав те, чи оглядав хтось автомобіль та причеп обвинувачених, у що вони були одягнені, чи приїжджав хтось із ОСОБА_16 , чи зважували на місці події личинки хірономіди та як вивозили речові докази. Крім того зазначив, що на місці події ОСОБА_14 присутнім не був.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції показав, що влітку 2015 року він був у складі прикордонного наряду. Коли вони їхали по узбережжю, то побачили невідомих людей, які стояли у воді, в руках нічого не тримали, метрів за десять від них стояла помпа для миву мотиля. На берегу стояв автомобіль з причепом, який був пустий, лопат в причепі він не бачив. Ніяких пояснень обвинувачені не надавали, у його присутності не казали, що помпа належить їм. Одягнуті були в гумові рибацькі костюми, які вони познімали та поклали в автомобіль. Після цього приїхав ОСОБА_17 , а згодом співробітники міліції. Також приїхав ОСОБА_16 з якоюсь особою, яка сиділа в машині. Додатково повідомив, що протокол огляду місця події складали співробітники міліції, хто приймав участь у якості понятих йому не відомо, вилучена мотопомпа з приладдям та мішки з черв`ячками були завантажені до автомобіля та відвезені до районного відділу міліції, мотиля було десь до 10 неповних білих мішків, на місці події їх ніхто не зважував, оскільки ваги були відсутні. Також зазначив, що ОСОБА_14 , який допитувався в судовому засіданні в якості свідка він не бачив, та ОСОБА_14 точно не є тією особою з яким приїжджав ОСОБА_16 на узбережжя в той день.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показав, що 5 серпня 2015 року надійшла інформація, що невідомі на території Молочного лиману збираються вчинити протиправні дії. Був організований виїзд у складі прикордонного наряду, старшим якого він був. Коли через деякий час були затримані обвинувачені і коли він підійшов на місце події, то побачив, що на воді знаходилась мотопомпа, а обвинувачені були мокрі та знаходились на берегу. Обидва були одягнути в гумовий рибацький одяг, який вони не знімали аж до приїзду міліції. Він викликав оперативну групу із районного відділу міліції та знаходився на місці події до їх приїзду. Також до місця події приїхав ОСОБА_17 . Коли співробітники міліції попросили викликати понятих, він подзвонив для цього ОСОБА_16 , який в подальшому приїхав разом із ОСОБА_14 , який виходив з автомобіля, однак свідок особисто не бачив, щоб ОСОБА_14 підписував протокол, проте він був біля машини слідчого. Личинки до мішків пересипали його співробітники, оскільки обвинувачені відмовились це робити, мішки на місці події ніхто не опечатував та не зважував, чи показувались мішки понятим він не знає. Мотопомпу та мішки з мотилем у кількості 6 штук він відвіз на територію Приморського Посаду до рибоприймального пункту. Жодного документу особі, яка передала йому мішки з личинками, про отримання останніх, він не писав. Наступного дня викликали іхтіолога та у його присутності провели зважування, іхтіолог надав висновок що це саме личинки хірономіди. Він був присутній під час зважування та особисто бачив, що показує датчик вагів. Понятих під час зважування не було, обвинувачені також присутніми не були, протокол був підписаний особами, які працювали на тому підприємстві.

Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції показав, що 5 серпня 2015 року приблизно о 4 год. 20 хв. його попросили приїхати та бути понятим. Він забрав із дому ОСОБА_14 , який раніше вже приймав участь у якості понятого, та разом з ним приїхав на узбережжя лиману. Коли він під`їхав на берег лиману, там вже знаходились прикордонники, співробітники міліції та ОСОБА_17 . Також на березі стояв автомобіль з причепом, біля якого стояли обвинувачені. Вони пояснювали, що приїхали набрати пісок. Він бачив обладнання для лову мотиля та шість мішків з мотилем, також два або три пустих мішки знаходилось в причепі. У його присутності прикордонники витягали мотиль, після чого його перекладали до мішків. Він разом із ОСОБА_14 був присутній під час огляду, після зважування з`ясувалось, що мотиля було 150 кілограмів. Протокол складався на місці, який він та ОСОБА_14 підписали. Зважували мотиль також на берегу, під час якого він, ОСОБА_14 та обвинувачені були присутні, як саме зважували він не пам`ятає, а ваги показували 150 кілограмів. Зважували мотиль в мішках, які зав`язували, після чого на них чіпляли бірочку, в якій підпис ставив він та ОСОБА_14 . Додатково повідомив, що раніше у нього з ОСОБА_14 були нормальні відносини, а після того, як він зайняв ОСОБА_14 гроші, і той їх не повернув, у них відносини погіршились.

Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції показав, що 5 серпня 2015 року він знаходився вдома, що можуть підтвердити його дружина та діти. Він не був присутнім у якості понятого в той день і жодних документів не підписував, в міліції його також не допитували та ніяких пояснень нікому не давав. Підписи в протоколі огляду та протоколі допиту в якості свідка не його. Мотопомпу у його присутності ніколи не вилучали. Взагалі з обвинуваченими він не знайомий і участі в слідчих діях ніколи не брав. Також ніколи не був в кабінеті у слідчого, ніяких пояснень йому не надавав. Додатково повідомив, що ОСОБА_16 знає, стосунки з ним склалися як з односельцем та головою мисливського колективу.

Свідок ОСОБА_17 , який є батьком обвинуваченого ОСОБА_7 , в суді першої інстанції показав, що 4 серпня 2015 року ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 збиралися на узбережжя лиману за піском. Вночі 5 серпня 2015 року йому на мобільний телефон подзвонив син та попросив привезти документи на автомобіль. Через деякий час він приїхав та на місті події бачив прикордонників, які витягли помпу із води. Десь через 15 хвилин після нього приїхали співробітники міліції, на той час помпа вже була підтягнута до берега. Прикордонники почали вибирати мотиля, обладнання та мішки з мотилем завантажили не зважуючи до автомобіля та поїхали. В той день він бачив ОСОБА_16 на узбережжі, однак ОСОБА_14 в той день на узбережжі не бачив. Одягнуті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були у звичайний одяг, а не в рибацькі гумові костюми. Вдома у свого сина, ОСОБА_7 мотопомпи та обладнання для лову мотиля не було. Його син та ОСОБА_8 , коли він приїхав на узбережжя, пояснили йому, що вони приїхали за піском. Він бачив лопати, однак де вони точно лежали він не пам`ятає.

Разом з тим, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими себе у пред`явленому обвинуваченні в суді першої інстанції не визнали та надали показання, які за своєю суттю зводяться до того, що на лиман вони приїхали для того, щоб набрати пісок. Там вони на відстані одного кілометра від себе чули звук працюючої мотопомпи. Через деякий час після того, як прийшли прикордонники, вони побачили, як з води вийшли два силуети, які обійшли їх авто та зникли в очереті. Після цього приїхали співробітники міліції, які написали якісь пояснення, які вони не дивлячись підписали. В ту ніч також приїжджав ОСОБА_16 , проте він був один. На узбережжі мішки з личинками ніхто не опечатував, не зважував, їх просто завантажили в автомобіль та кудись повезли.

Проаналізувавши показання свідків та обвинувачених, суд першої інстанції дав їм належну оцінку та зробив, на думку колегії суддів, обґрунтований висновок, що вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм злочину вони не доводять.

Так, суд першої інстанції врахував вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України та обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинувачених та свідків, які були надані ними під час досудового розслідування, і таким чином дотримався передбаченого ст. 23 КПК України принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до показань ОСОБА_17 , який є батьком одного з обвинувачених, тобто є зацікавленою особою, і його показання слід розцінювати як такі, що можуть бути надані з метою уникнення обвинуваченими покарання за вчинення інкримінованого їм злочину.

Також, оцінивши та перевіривши надані в суді першої інстанції показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , колегія суддів приходить до висновку про те, що вони носять суб`єктивний характер, не узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, є суперечливими в частині опечатування мішків, місця та часу, де відбувалось зважування, наявності чи відсутності ОСОБА_14 в якості понятого на місці події, а також в частині того, чи приїжджав свідок ОСОБА_16 з якоюсь особою.

Так, з приводу того, чи були опечатаними мішки, у які наповнювався мотиль, свідок ОСОБА_15 зазначив, що мішки на місці ніхто не опечатував, він лише відвіз їх до рибоприймального пункту, свідок ОСОБА_13 взагалі пояснив, що мотиль було наповнено у 10 неповних мішків, після чого завантажено в автомобіль і відвезено до районного відділу міліції, в свою чергу свідок ОСОБА_16 з цього приводу повідомив, що мішки зв`язували та на них чіпляли бирки, на яких в подальшому він та ОСОБА_14 поставили свої підписи.

Що стосується місця та часу, де були зважені мішки з мотилем, то свідок ОСОБА_18 показав, що на місці події мотиль ніхто не зважував у зв`язку з відсутністю ваг, що підтвердив у своїх показаннях свідок ОСОБА_15 , проте показання ОСОБА_16 з цього приводу є повністю протилежними, який зазначив, що зважування проводилось на місці, під час чого він та ОСОБА_14 були безпосередньо присутніми, і після зважування виявилось, що мотиля було 150 кілограмів.

З приводу того, чи приїжджав свідок ОСОБА_16 з якоюсь особою та чи був присутній під час проведення огляду місця події ОСОБА_14 в якості понятого, то свідок ОСОБА_12 категорично зазначив, що ОСОБА_14 на місці події не було, свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_16 приїхав з якоюсь особою, яка сиділа в машині, проте цією особою точно не є ОСОБА_14 , свідок ОСОБА_15 повідомив, що ОСОБА_16 та ОСОБА_14 приїхали разом, останній виходив з автомобіля та був біля машини слідчого, однак того, чи підписував ОСОБА_14 протокол, він особисто не бачив, а свідок ОСОБА_16 з цього приводу зазначив, що він особисто забрав ОСОБА_14 для залучення у якості понятого, і він був присутнім як під час огляду місця події так і під час зважування мотиля, крім того, вони разом підписували протокол огляду місця події та бирки на опечатаних мішках.

Свідок ОСОБА_14 взагалі заперечував факт перебування на місці події та свою участь у якості понятого при проведенні огляду, повідомив, що жодних документів не підписував, в міліції не допитувався, ніяких пояснень нікому не давав, а підписи в протоколі огляду та протоколі допиту в якості свідка йому не належать.

Показання цього свідка в судовому засіданні спростовані не були, сторона обвинувачення чи захисту не заявляла клопотань з метою виявлення та усунення суперечностей його показань з показаннями інших свідків та письмовими доказами, встановлення дійсних обставин проведення вказаних слідчих дій, а тому суд першої інстанції обґрунтовано досліджував лише ті докази, які були надані стороною обвинувачення та захисту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що показання свідків є неточними та нечіткими та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку суду та взяті до уваги судом як переконливі, оскільки у судовому засіданні всі свідки давали різні показання з приводу обставин огляду місця події, виявлення та вилучення мотиля, його опечатування та зважування, наявності чи відсутності понятих при проведенні слідчих дій і перевірити їх пояснення у судовому засіданні іншими доказами не виявилось можливим.

Разом з тим, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, оцінюючи надані стороною обвинувачення докази на доведення вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про їх недопустимість, оскільки здобуті вони були із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому також не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 237, ч. 5 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України, поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне. Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої дії.

З наданого стороною обвинувачення протоколу огляду місця події від 5 серпня 2015 року вбачається, що огляд проводився у присутності двох понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , а тому цілком логічним є висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку слідчий, скориставшись наданим йому правом, передбаченим абз. 2 ч. 7 ст. 223 КПК України, визнав участь понятих доцільною, а тому й обов`язковою (т. 1, а.с. 179-182).

Разом з тим, під час судового розгляду свідок ОСОБА_14 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведеним до присяги, категорично заперечував своє перебування в той день на місці події та свою участь в якості понятого при проведенні вказаної слідчої дії, і фактично зазначав про підробку його підпису в протоколі огляду місця події.

Показання свідків з цього приводу є також суперечливими, оскільки одні свідки вказували на те, що він був у той день на місці події та брав участь у проведенні огляду, а інші свідки повідомляли, що його взагалі не було під час проведення слідчих дій.

Також з протоколу огляду місця події від 5 серпня 2015 року вбачається, що під час його проведення було вилучено личинки хірономіди загальною вагою 150 кілограмів, які були упаковані в білий мішок, до того ж, вказані личинки були зважені за допомогою напільних ваг та упаковані у 6 мішків.

Разом з тим, вказаний протокол не містить відомостей про те, що ці мішки були опечатані та завірені підписами учасників проведення огляду, також відсутня технічна характеристика ваг, за допомогою яких зважувались мішки, більше того, сам факт зважування личинок саме в той день під час проведення огляду місця події взагалі викликає сумнів, оскільки це не зафіксовано за допомогою фотозйомки, що підтверджується відсутністю відповідних фото у фототаблиці, долученій до протоколу огляду місця події.

З наданого стороною обвинувачення протоколу огляду речей від 7 серпня 2015 року вбачається, що огляд проводився на території приватного підприємства «Невод» в присутності двох понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , під час якого були оглянуті 6 мішків, в яких знаходились личинки хірономіди загальною вагою 151 кілограм (т. 1, а.с. 193-196).

Разом з тим, свідок ОСОБА_15 з цього приводу повідомляв, що під час зважування личинок, понятих та обвинувачених не було, а протокол просто був підписаний особами, які працювали на тому підприємстві, і в судовому засіданні його показання спростовані не були, а доводи апеляційної скарги про те, що працівники підприємства, які підписали протокол і були понятими є припущенням, яке наявними матеріалами кримінального провадження підтверджено не було.

Крім того, колегія суддів вважає незрозумілими обставини, за яких 6 мішків личинки хірономіди опинились на вказаному підприємстві, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події, вони були доставлені до Приазовського районного відділу і документи, які могли б підтвердити правомірність їх зберігання на підприємстві, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Також невстановленим залишається те, чи дійсно приватному підприємству «Невод» були передані саме ті мішки з личинками та саме у тій вазі, що були вилучені під час огляду місця події, оскільки накладна № 413, відповідно до якої було прийнято 151 кілограм мотиля, вказаних обставин не підтверджує (т. 1, а.с. 186).

З приводу довідки, наданої стороною обвинувачення на підтвердження належності вилучених об`єктів тваринного світу саме до личинок хірономіди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КПК України, експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України "Про судову експертизу" на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

З огляду на ч. 2 ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи в тому числі, щодо визначення розміру шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Відповідно до абз. 1 п. 24.1 Наказу Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» , біологічна експертиза досліджує об`єкти рослинного та тваринного походження.

З огляду на п. 24.2. вищезазначеного Наказу, одним із основних завдань біологічної експертизи є установлення належності об`єктів тваринного та рослинного походження до конкретного біологічного таксона (родини, роду, виду тощо), а також виявлення мікрооб`єктів зазначеного походження в будь-якій масі або на предметах обстановки місця події.

Враховуючи викладене, можна прийти до висновку, що належність або неналежність тих чи інших об`єктів тваринного світу до личинок хірономіди є об`єктом дослідження біологічної експертизи та потребує обов`язкового залучення експерта, оскільки для з`ясування цих обставин необхідні спеціальні знання.

Разом з тим, як вбачається з довідки № 509/09-04 від 26 серпня 2015 року, яка була підписана в.о. директора Приазовського національного природного парку ОСОБА_21 , неможливо встановити, ким був встановлений факт належності вилученого під час проведення огляду місця події біологічного матеріалу до личинок комарів-хірономід (а.с. 197).

В матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про призначення експертизи, вказана довідка не містить інформації про те, хто саме досліджував вилучений біологічний матеріал, а також відомостей, які підтверджують наявність у цієї особи спеціальних знань у зазначеній галузі.

Як вбачається з протоколу виїзного судового засідання від 9 вересня 2016 року, суд першої інстанції був позбавлений можливості усунути вказану суперечність, оскільки личинки хірономіди, передані на зберігання директору приватного підприємства «Бриз» ОСОБА_22 відповідно до квитанції № 413, були знищені після тривалого зберігання (т. 2, а.с. 44-45).

За наведених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недопустимість вказаних доказів, і з огляду на це колегія суддів приходить до висновку, що за відсутністю належних, допустимих, достовірних, та у своїй сукупності достатніх доказів, суд першої інстанції прийняв єдине можливе рішення про виправдання обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину.

Колегія суддів вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження і постановити законний та обґрунтований вирок, а також підстав для його скасування, у тому числі, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2017 року, постановлений щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишти без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4