АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №: 629/1612/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/790/2446/18 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора, обвинуваченого та його захисника на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2018 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 12.12.2013 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та згідно ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, терміном на 3 роки, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 та ч.1 ст.286 КК України з призначенням покарання згідно ст.70 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, ОСОБА_7 частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 : витрати на лікування ОСОБА_9 у розмірі 10217,75 грн.; на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 6881,38 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 400 грн.; судові витрати в дохід держави за проведення судових експертиз у розмірі 736,56 грн. та 703,68 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор, не оскаржуючи доведеність вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить про скасування вироку та ухвалення нового, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що судом не взято до уваги такі обтяжуючі обставини, як рецидив злочинів та скоєння злочинів у стані алкогольного сп`яніння та такий факт, як відсутність обставини, які пом`якшують покарання.

В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник - адвокат ОСОБА_8 просять змінити вирок, в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосувати ч.1 ст.121 КК України, як менш тяжке кримінальне правопорушення, яке відповідає вчиненому ним діянню.

В обґрунтування своїх доводів вони зазначили про те, що ОСОБА_7 повністю визнає себе винуватим та розкаюється за ч.1.ст.286 КК України, проте не визнає себе винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, оскільки умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 він не мав, про що свідчать його дії, а саме виклик колишньої дружини, яка була медичним працівником та могла надати першу невідкладну допомогу.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_7 були подані письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він вказує, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню в частині невідповідності призначеного судом покарання, проте в іншій частині щодо скасування вироку обвинувачений підтримує позицію прокурора та вважає за необхідне призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника, просив задовольнити їх вимоги у повному обсязі, заперечуючи при цьому проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Таку ж позицію підтримав і захисник обвинуваченого.

Прокурор підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив задовольнити її вимоги у повному обсязі. Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника просив залишити без задоволення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Оскільки висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку та не оскаржується апелянтами, вирок в цій частині, відповідно до ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, то як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 20.02.2016 року, перебуваючи у домоволодінні ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 та розпиваючи з останнім спиртні напої, під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою позбавлення життя ОСОБА_9 , наніс йому два удари ножем в ділянку грудної клітини, спричинивши останньому, згідно висновку експерта колото-різану рану грудної клітини ліворуч, проникаючу колото-різану рану грудної клітини праворуч та поранення серця. Однак, свій злочинний умисел ОСОБА_7 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, а саме, потерпілого було доставлено до Лозівської ЦРЛ, де було надано медичну допомогу (а.с.119-129).

Суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення та призначаючи покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду, зокрема ґрунтуються на показаннях самого обвинуваченого, який по суті не оспорює факт завдання потерпілому тілесних ушкоджень, які були виявлені та підтверджуються результатами судово-медичної експертизи №1450-ЛЗ/16.

Ці показання обвинуваченого узгоджуються з даними, що містяться в протоколах огляду місця події від 21.02.2016 року; протоколах огляду предмету від 14.04.2016 року, від 23.02.2016 року, від 25.02.2016 року; поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та у інших матеріалах справи.

Що ж стосується доводів апелянтів про те, що обвинувачений не мав умислу на вбивство потерпілого, то суд першої інстанції дав їм належну оцінку, і колегія суддів погоджується з нею, виходячи з наступного.

ОСОБА_7 , застосовуючи таке знаряддя злочину, як ніж, завдав потерпілому два удари у грудну клітину, один з яких прийшовся на життєво важливий орган - серце. Про те, що удари були сильні та небезпечні свідчить глибина проникнення ножа та характер тілесних ушкоджень.

При цьому обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча і не бажав, але свідомо допускав їх настання, тобто діяв умисно, з огляду на що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого за .ч2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Надаючи оцінку послідуючим діям обвинуваченого, а саме виклику колишньої дружини, для надання медичної допомоги потерпілому, то їх можна розцінювати, як дійове каяття.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то воно цілком відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд у повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, яка обтяжує покарання, дані про особу обвинуваченого та призначив йому покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстави вважати його несправедливим внаслідок м`якості, як про те просить прокурор, відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено у зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.07.2018 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4