Справа №127/7260/18
Провадження №1-в/127/248/18
02 травня 2018 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від призначеного покарання та пом`якшення покарання,-
До Вінницького міського суду Вінницької області 30 березня 2018 року надійшло клопотання ОСОБА_5 про звільнення від призначеного покарання та пом`якшення покарання відповідно до ч.2 ч.3 ст. 74 КК України.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_5 підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити та звільнити його від призначеного судом покарання.
Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання ОСОБА_5 та просив його задовольнити в повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання з мотивів відсутності правових підстав для їх задоволення. Також суду пояснив, що у Вінницькому міському суді Вінницької області перебувала аналогічна заява ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання та пом`якшення покарання, в задоволенні якої засудженому було відмовлено.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи, суд прийшов до наступного висновку.
ОСОБА_5 , вироком судової колегії з кримінальних справ Одеського обласного суду від 11 грудня 2000 року, засуджений за ст.ст. 93 п.п. «г», 206 ч.3, КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 29 березня 2001 року вирок судової колегії з кримінальних справ Одеського обласного суду від 11 грудня 2000 року щодо ОСОБА_5 - залишено без змін.
Статтею 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.
Положення Кримінального Кодексу України (в редакції 1960 року) встановлено безальтернативну санкцію позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років за умисне вбивство без обтяжуючих обставин. Проте законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання.
За таких обставин Конституційний Суд України зазначив, що альтернативний характер санкцій статей Кримінального Кодексу (в редакції 1960 року), які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.
Також у вищезазначеному Рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання у переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.
Конституційний Суд України вважає, що оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кримінальним кодексом (в редакції 1960 року) на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу (в редакції 1960 року) із змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.
Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.
Санкцією частини 2 статті 115 КК України передбачено позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна.
Суд зазначає, що посилання заявника ОСОБА_5 як на підставу для звільнення його від покарання у виді довічного ув`язнення - відсутності в законодавстві України окремого тлумачення визначення «довічне» позбавлення волі, є надуманими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Крім того, судом встановлено що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання та пом`якшення покарання відмовлено.
Враховуючи те, що на даний час питання щодо звільнення від відбування покарання та пом`якшення покарання ОСОБА_5 по суті вирішено ухвалою суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повторного розгляду клопотання засудженого ОСОБА_5 .
Враховуючи наведене та керуючись ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,ст.87 КК України, ст.ст. 152 КВК України, ст.ст.370, 371, 372, 537, 539 КПК України, суд -
В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення від призначеного покарання та пом`якшення покарання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом 7 днів з дня її проголошення.
Суддя: