Ухвала
Іменем України
21 травня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-6212 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
-19 лютого 2009 року Дніпровським районним судом міста Києва за ст. 395, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, звільнений 01 лютого 2011 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області у зв`язку з тяжкою хворобою;
за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішено питання про речові докази.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року вказаний вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 12 липня 2016 року приблизно о 14.30 год., пошкодивши відмичкою замок проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки повторно викрав шубу, об`єктив до фотоапарату та взуття потерпілої ОСОБА_5 , спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 24950 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку та ухвали і призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд, звільнивши ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, не достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу засудженого. Крім того, прокурор вважає, що судове провадження здійснено за відсутності захисника, хоча його участь є обов`язковою, оскільки ОСОБА_4 перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом розлад психіки поведінки внаслідок вживання опіоїдів.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.

Що ж стосується доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад звільнення від відбування призначеного покарання, а також порушення права на захист, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У силу ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання та вирішенні питання про звільнення від його відбування, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який вину визнав повністю, має постійне місце проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, а також стан його здоров`я який хворіє на ВІЛ-інфекцію та гепатит.

Обставиною, що обтяжує покарання визнано рецидив злочину, а пом`якшуючою обставиною щире каяття.
Крім того, судом враховано позицію потерпілої, якій повернуто викрадені речі і яка звернулась до суду з заявою про те, що не має претензій морального чи матеріального характеру та просить звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
З огляду на це, призначивши засудженому покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від його відбування в умовах здійснення контролю за поведінкою засудженого, що є достатнім для досягнення мети покарання.
Доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме порушення права ОСОБА_4 на захист, оскільки, на думку прокурора, судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язкова, колегія суддів вважає безпідставними.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку за аналогічними доводами прокурора, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості. Зокрема суд зазначив, що згідно зі ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується щодо осіб, які внаслідок психічних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права. ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра не перебуває та не перебував. Діагноз засудженого, встановлений лікарем наркологом, не охоплюється поняттям психічні вади і не підпадає під медичний критерій, який визначає всі можливі психічні розлади. З даними висновками погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Також в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 підтвердив що не потребує призначення захисника і бажає захищати себе самостійно.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3