Справа № 278/1925/18
В И Р О К
Іменем України

12 вересня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довжик Житомирського району та області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, мешканця АДРЕСА_1 , судимого:
14.12.2009 Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК) до 4 років позбавлення волі;
16.02.2010 Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК до 4 років 2 місяців позбавлення волі;
постановою Богунського районного суду м. Житомира від 14.01.2013 звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 8 місяців 13 днів;
19.12.2013 Червоноармійським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
04.04.2014 Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК із врахуванням вироку від 19.12.2013 до 4 років позбавлення волі;
постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.10.2017 звільнений 03.11.2017 умовно-достроково з невідбутим терміном 1 місяць 19 днів,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,
в с т а н о в и в:

31.05.2018 близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_4 перебував у лісі на відстані близько 200 метрів від вул. Хутір Бровер с. Зарічани Житомирського району та області, де на дереві побачив сумку з чужими речами та в нього виник умисел на повторне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 підійшов до дерева та повторно викрав матерчату сумку із речами, які належать малолітньому ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ): гаманцем матерчатим вартістю 472 грн., коштами в сумі 130 грн., мобільним телефоном марки "Самсунг Гелексі 5" вартістю 3115 грн. 92 коп., в якому знаходилась сім карта оператора мобільного зв`язку "Київстар" та сім карта оператора мобільного зв`язку "Водафон". Потерпілий ОСОБА_6 , побачивши, як ОСОБА_4 заволодів його речами, на велосипеді наздогнав його та вимагав від нього повернути викрадені речі, проте ОСОБА_4 , усвідомлюючи про викриття дій малолітнім ОСОБА_6 , своїх дій не припинив і з викраденим майном ОСОБА_6 на загальну суму 3717 грн. 92 коп. з місця вчинення злочину зник.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому діянні визнав частково та показав, що того дня він проходив у лісосмузі неподалік парку ім. Гагаріна м. Житомира і побачив сумку, яка висіла на дереві. Бачив, що на відстані приблизно 20-30 метрів від цього дерева діти катались на велосипедах. Обвинувачений непомітно для них підійшов до дерева, зняв сумку та залишив місце вчинення злочину. При цьому його ніхто не наздоганяв. В сумці виявив мобільний телефон Самсунг та гаманець зі 130 грн. Сумку обвинувачений по дорозі викинув, а частину коштів витратив на особисті потреби. Прибувши додому, він вжив амфетамін, оскільки втомився на роботі. В той же день близько 18 години вечора був затриманий поліцейськими, під час затримання у нього було вилучено мобільний телефон та гаманець із коштами.
Окрім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні вищезазначеного діяння підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.
Малолітній потерпілий ОСОБА_6 показав, що в той день він в обідній час поїхав кататись на велосипеді за пішохідний міст парку ім. Гагаріна м. Житомира. Потерпілий повісив свою сумку з речами на дерево і катався неподалік від неї. В сумці був мобільний телефон та гаманець, в якому було 130 гривень. Коли потерпілий знаходився на відстані приблизно 10-15 м від дерева, на якому висіла його сумка з речами, він побачив, як ОСОБА_4 зірвав з дерева його сумку і почав із нею тікати. Потерпілий на велосипеді наздогнав ОСОБА_4 і просив у останнього повернути його речі. ОСОБА_4 зупинився і пригрозив побити його та відібрати у нього велосипед, після чого із сумкою та майном зник у лісі. Потерпілий, побоюючись погроз обвинуваченого, не став його наздоганяти, а повернувся до парку, де у незнайомих попросив викликати поліцію.
Під час слідчого експерименту 1.06.2018 потерпілий ОСОБА_6 на місці показав дерево, на якому він 31.05.2018 залишив сумку з речами, стежку, якою тікав ОСОБА_4 з речами потерпілого, та місце, де потерпілий наздогнав його, а той висловив потерпілому погрозу фізичною розправою (а.с. 64-70).
31.05.2018 о 17 год. прийнято заяву від ОСОБА_8 про відкрите викрадення невідомим мобільного телефону Самсунг та 130 грн. у ОСОБА_9 (а.п. 50).
Того ж дня о 17 год. затримано ОСОБА_4 (а.п. 52-54), якого того ж дня потерпілий ОСОБА_6 впізнав як особу, яка відкрито викрала його майно (а.п. 57-63).
Під час затримання у ОСОБА_4 вилучено мобільний телефон Самсунг, гаманець та 113 грн. коштів. Вартість мобільного телефону потерпілого на момент події становила 3115 грн. 92 коп., а вартість викраденого у нього гаманця 472 грн. (висновки товарознавчих експертиз від 18.06.2018 № 833 та № 834, а.п. 73-76, 79-83).
Оцінюючи зазначені докази в сукупності, суд дійшов висновку, що малолітній потерпілий ОСОБА_9 давав правдиві послідовні показання, зокрема про те, що він наздогнав обвинуваченого, просив його повернути майно, проте останній пригрозив йому розправою та заволодінням ще й велосипедом. Ці показання малолітній дав в присутності обвинуваченого, і останній не зміг пояснити причин розбіжностей в їх показаннях. Про правдивість показань потерпілого свідчить й те, що він, знаючи про інкримінування обвинуваченому викрадення разом з мобільним телефоном карти пам`яті, підтвердив показання останнього про те, що на момент викрадення такої карти в телефоні не було. Не можуть слугувати доказом непослідовності показань потерпілого доводи захисника про те, що потерпілий в судовому засіданні дав показання про те, що бачив викрадення свого майна обвинуваченим з відстані приблизно 10-15 м, а при слідчому експерименті така відстань склала 7 м. Причини таких розбіжностей суд пов`язує з віковими особливостями потерпілого (дитина 12 років) розцінювати відстань до предметів. Проте показання обвинуваченого, виходячи з його позиції та позиції захисника про необхідність перекваліфікації діяння обвинуваченого на таємне викрадення чужого майна, суд розцінює як неправдиві й дані з метою пом`якшення відповідальності обвинуваченого за вчинене.
ОСОБА_4 було інкриміновано заволодіння разом з мобільним телефоном картою пам`яті на 32 Гб вартістю 200 грн. Проте жодних доказів цієї обставини прокурором надано не було, обвинувачений та потерпілий заперечили наявність карти пам`яті в телефоні на момент його викрадення, а тому суд виключає це майно із того, викрадення якого обвинуваченим вважає доведеним.
Крім того, ОСОБА_4 інкриміновано заволодіння сумкою матерчатою вартістю 472 грн. та гаманцем матерчатим вартістю 500 грн. Проте, як показав обвинувачений, сумку, якою він заволодів, він викинув, а при його затриманні було вилучено саме гаманець. Як вбачається з вищезазначеного висновку товарознавчої експертизи, вартість представленого на експертизу гаманця складає 472 грн., яку суд і вважає доведеною. Щодо вартості викраденої обвинуваченим матерчатої сумки, яку він викинув, суд виходить з того, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) слідчий або прокурор зобов`язані звернутись до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи для визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних злочином. Проте прокурором суду не надано жодних доказів вартості викраденої обвинуваченим сумки, а тому, не зважаючи на визнання останнім цієї вартості, суд виключає її з обсягу обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки законодавцем визначено певний спосіб встановлення такої вартості проведення експертизи, а усі інші докази на підтвердження таких обставин мають розцінюватись як недостовірні.
Обвинувачений та його захисник просили перекваліфікувати діяння ОСОБА_4 на ч. 2 ст. 185 КК як таємне викрадення чужого майна, посилаючись на те, що на момент заволодіння майном ОСОБА_9 дії обвинуваченого залишались непоміченими іншими особами. Проте, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови від 6.11.2009 № 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності", крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій. Оскільки, як встановлено судом, після заволодіння обвинуваченим майном потерпілого останній одразу ж викрив його дії, проте обвинувачений висловив малолітньому потерпілому погрозу застосування насильства, після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, його діяння має кваліфікуватись саме як відкрите заволодіння чужим майном. Проте, оскільки кваліфікуюча ознака висловлення погрози застосування насильства до потерпілого не була інкримінована обвинуваченому, суд в силу ч. 1 ст. 337 КПК не може вийти за межі висунутого обвинувачення та не інкримінує її ОСОБА_4 , а кваліфікує його діяння за ч. 2 ст. 186 КК як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд враховує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК, є тяжким умисним корисливим злочином, обвинувачений вчинив один епізод такого діяння, шкоду, заподіяну злочином потерпілому, відшкодовано в повному обсязі шляхом повернення вилученого у обвинуваченого викраденого ним майна.
ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за вчинення яких неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, неодружений, непрацюючий, за місцем проживання характеризується негативно.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує йому покарання, суд на підставі п. 6 ч. 1 ст. 67 КК визнає вчинення злочину щодо малолітньої дитини, оскільки, як встановлено судом, малолітній потерпілий одразу після заволодіння обвинуваченим його майном викрив останнього та просив його повернути майно, проте обвинувачений, усвідомлюючи, виходячи із зовнішнього вигляду потерпілого, його малолітній вік та неможливість в силу цього припинити злочинні дії обвинуваченого, пригрозив малолітньому розправою, що надало обвинуваченому можливість зникнути з місця події з викраденим у малолітнього майном.
Разом з цим, суд не визнає як обтяжуючу покарання обвинуваченому обставину вчинення ним злочину у стані наркотичного сп`яніння, виходячи з недоведеності цієї обставини. Зокрема, на підтвердження цієї обставини прокурором надано суду висновок № 399 щодо результатів медичного огляду, відповідно до якого 31.05.2018 о 18 год. обвинувачений перебував у стані наркотичного сп`яніння (а.п. 32). Обвинувачений вчинив діяння близько 14 год. 30 хв., а затриманий був в той же день о 17 год. Як пояснив сам обвинувачений, на момент вчинення злочину він був тверезий, а вжив амфетамін вдома після вчинення злочину. Оскільки такі показання обвинуваченого іншими доказами не спростовані, а зазначений висновок не виключає вживання обвинуваченим психотропної речовини після вчинення злочину, суд не враховує таку обставину як обтяжуючу покарання обвинуваченому.
З урахуванням наведеного, позиції державного обвинувача, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема того, що останній неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, за що відбував покарання у виді позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив і вчинив новий тяжкий умисний корисливий злочин, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини, суд дійшов висновку про сформованість у обвинуваченого установки на асоціальну поведінку, у зв`язку з чим його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначає покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, зважаючи на позицію потерпілого та його законного представника, які не наполягали на суворості покарання, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають, суд призначає покарання не у максимальних межах, визначених санкцією ч. 2 ст. 186 КК, що буде достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів не лише обвинуваченим, а й іншими особами.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Цивільний позов не пред`явлений.
Арешт, накладений на речові докази по справі, на підставі ст. 174 КПК підлягає скасуванню, а речові докази підлягають залишенню в розпорядженні власника.
Приймаючи до уваги призначене покарання, особу обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем його проживання, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 буде переховуватись від відбування покарання, а запобігти цьому ризику менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть, а тому до набрання вироку законної сили суд продовжує дію названого запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Початком строку відбування покарання вважати день набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили обраний раніше відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити в силі.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з дня його затримання 31.05.2018 і до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні експертизи.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 04.06.2018 на мобільний телефон марки "Самсунг Гелексі 5", кошти в сумі 112 гривень та гаманець сірого кольору, скасувати, а вказане майно, передане на відповідальне зберігання законному представнику потерпілого, залишити в його розпорядженні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Захисник, потерпілий та його законний представник мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1