Справа №549/213/18
Провадження№1кп/539/204/2018
В И Р О К

іменем України

28 вересня 2018 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни Полтавської області кримінальне провадження № 0000208 про обвинувачення :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кириківка Великописарівського району Сумської області, громадянина України, не працюючого, інваліда ІІІ групи, одруженого, має неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , освіта середня, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

09 жовтня 2017 року близько 06 год. 30 хв. ОСОБА_6 , керуючи належним йому автомобілем марки КІА CARENS державний номерний знак НОМЕР_1 в салоні якого перебувала ОСОБА_7 , рухаючись Чорнухинським районом Полтавської області в напрямку м. Лохвиця Полтавської області автодорогою Р-60 Кролівець-Конотоп-Ромни-Пирятин в районі 193 кілометра + 800 метрів поблизу с. Красне Чорнухинського району Полтавської області, допустив порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням автомобілем та допустив його виїзд за межі проїзної частини з послідуючим перекиданням.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді : уламкового перелому тіла правої лопатки з переходом на її вість та суглобову западину, косого перелому середньої третини правої ключиці, переломів шийок 2,5 ребер справа, задніх відрізків 3,4 ребер справа, перелому 4 ребра справа по середнє-пахвинній лінії з правобічним пневмотораксом, садна в ділянці нижньої губи, які утворилися в короткий проміжок часу, могли утворитися 09.10.2017 року від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля, що могло мати місце у пасажира заднього сидіння легкового автомобіля за вищевказаних обставин, які згідно висновку судово-медичної експертизи №79 від 15.03.2018 року відносяться в сукупності до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи №3 від 05.01.2018 року в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля КІА CARENS державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, в умовах даної події водій автомобіля КІА CARENS державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що вину у вчиненому визнає частково, також частково визнав пред`явлений потерпілою цивільний позов, а саме, в частині відшкодування витрат на лікування згідно чеків, моральну шкоду не визнав. Згідно письмових заперечень на позов в задоволенні позову прохав відмовити в цілому (а.с. 81). ОСОБА_6 пояснив, що 09.10.2017 року він керував належним йому автомобілем, в салоні якого були пасажири ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та їх неповнолітня дитина ОСОБА_10 Рухався зі швидкість близько 70 км/год. Дорога була погана, вузька, йшов дощ. Всі пасажири спали. В якусь мить його засліпило зустрічне авто, він зачепив обочину після чого автомобіль перекинувся. Вважає, що в умовах даного ДТП вимог ПДР України не порушував.

Разом із тим, не зважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, суд вважає, що його вина у вчиненні злочину за вищевикладених обставин підтверджується наступними доказами :

- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснювала, що 09.10.2017 року в якості пасажира, разом зі своєю сім`єю, їхала в автомобілі під керуванням водія ОСОБА_6 . Було темно, ішов дощ, вони спали. Під час руху, їй здавалося, що водій ОСОБА_6 відволікався від керування автомобіля. Час від часу водій брав в руки телефон. До заносу автомобіля вона дрімала, коли отямилась, то побачила як автомобіль йшов юзом і потім перекинувся. Заявлений нею цивільний позов підтримує, оскільки завдані збитки обвинувачений взагалі не відшкодував;

- протоколом огляду місця ДТП від 09.10.2017 року із схемою та фототаблицями до нього, яким зафіксовано місце ДТП автодорога Р-60 Кролівець-Конотоп-Ромни-Пирятин в районі 193 кілометра + 800 метрів поблизу с. Красне Чорнухинського району Полтавської області та транспортний засіб за участю якого сталася ДТП з виявленими на ньому пошкодженнями (а.с.44-61);

- висновком експерта №3 від 05.01.2018 року, відповідно до якого у дорожній обстановці в діях водія КІА д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В умовах даної події водій автомобіля КІА д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру (а.с. 64-65);

- висновком експерта №79 від 15.03.2018 року відповідно до якого на момент проведення судово-медичної експертизи за медичною документацією на ім`я ОСОБА_7 на її тілі виявлено тілесні ушкодження у вигляді: уламковий перелом тіла правої лопатки з переходом на її вість та суглобову западину; косий перелом середньої третини правої ключиці; переломи шийок 2,5 ребер справа, задніх відрізків 3,4 ребер справа, перелом 4 ребра справа по середнє-пахвинній лінії з правобічним пневмотораксом; садна в ділянці нижньої губи, які утворилися в короткий проміжок часу, могли утворитися 09.10.2017 року від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля що могло мати місце у пасажира заднього сидіння легкового автомобіля за вище вказаних обставин, про які йдеться у фабулі постанови про призначення експертизи. Виявлені на тілі ОСОБА_7 тілесні ушкодження, зважаючи на механізм їх утворення можуть бути оцінені лише у своїй сукупності як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (а.с.66-68).

Суд вважає безпідставними посилання обвинуваченого на те, що в умовах даного ДТП він ніяких пунктів ПДР України не порушував, оскільки його вина у вчиненні злочину підтверджується належними та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема висновком автотехнічної експертизи.

При цьому обвинувачений не заперечував всіх наявних первинних даних, які були використані експертом при складанні висновку автотехнічної експертизи, даний висновок складений за одним варіантом та відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, оцінюючи у даному кримінальному провадженні кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України поза розумним сумнівом.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху, як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження, встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України обставин справи, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_6 суд не вбачає.

Суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_6 , який задовільно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, одружений, має неповнолітню дитину, є інвалідом 3 групи, висновок досудової доповіді відділу пробації, думку прокурора та потерпілої, які прохали суд призначити покарання обвинуваченому у виді штрафу в мінімальному розмірі без позбавлення права керувати транспортними засобами, вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Як вбачається зі змісту п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року у кожному випадку призначення покарання за ч.1 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами. Позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом як додаткове покарання незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Однак суд не вправі призначити це покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 отримував посвідчення водія, яке йому було видано 16.04.2004 року.

При вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує думку учасників судового провадження, а саме прокурора, потерпілої та обвинуваченого, які прохали суд призначити покарання обвинуваченому без позбавлення права керувати транспортними засобами, пояснення ОСОБА_6 про те, що наявність права керувати транспортним засобом є для нього джерелом існування та заробітку, тривалий час керування транспортними засобами, наявність у нього сім`ї та на утриманні неповнолітньої дитини, необхідність відшкодовувати завдану потерпілій шкоду та вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_6 без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також потерпілою ОСОБА_7 по справі заявлено до ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно позовної заяви ОСОБА_7 прохала суд стягнути з ОСОБА_6 : майнову шкоду в розмірі 18 082 грн. 49 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В судовому засіданні потерпіла також прохала суд стягнути з обвинуваченого на її користь 40 000 грн. витрат на забезпечення прибуття в судові засідання.

При вирішенні цивільного позову суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В судовому засіданні судом встановлювалося, чи була застрахована цивільно правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_6 станом на час ДТП, що мало місце 09.10.2017 року. Обвинувачений пояснював, що у нього поліс був, однак у ДТП автомобіль було пошкоджено і всі документи загубилися, у якій страховій компанії він отримував поліс не пам`ятає.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що про даний страховий випадок було повідомлено будь-яку страхову компанію чи будь-якою страховою компанією розглядалося питання щодо виплати потерпілій страхового відшкодування.

Разом із тим, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 та постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц.

Враховуючи викладене, не вирішення питання виплати страхового відшкодування страховою компанією не є перешкодою для потерпілої ОСОБА_7 подати до суду на вирішення даний позов до обвинуваченого в повному обсязі завданої майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є в тому числі втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у: п.1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Суд вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 17 347 грн. 62 коп., тобто витрати потерпілої за квитанціями та чеками на придбання медичних препаратів та медикаментів за час стаціонарного лікування у Лохвицькій ЦРЛ з 9.10.2017 року по 10.10.2017 року, у КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» з 11.10.2017 року по 20.10.2017 року та під час амбулаторного лікування за даними медичної карти амбулаторного хворого, відомості про що відображені у висновку судово- медичної експертизи від 15.03.2018 року та у поясненнях потерпілої, наданих в судовому засіданні 27.09.2018 року, а саме за чеками та квитанціями : від 20.10.2017 року на суму 160,46 грн., від 20.10.2017 року на суму 62,80 грн., від 20.10.2017 року на суму 50 грн., від 12.10.2017 року на суму 160 грн., від 12.10.2017 року на суму 74,69 грн., від 10.10.2017 року на суму 530 грн., від 19.10.2017 року на суму 50 грн., від 21.12.2017 року на суму 700 грн., від 24.10.2017 року на суму 700 грн., від 11.10.2017 року на суму 1220,65 грн., від 12.10.2017 року на суму 287,75 грн., від 14.10.2017 року на суму 185,76 грн., від 18.10.2017 року на суму 206,81 грн., від 15.10.2017 року на суму 95,94 грн., за виключенням витрат за чеками та квитанціями за вказаний період часу з призначенням платежу «добровільне пожертвування» та витрат у інший період часу щодо яких немає необхідних підтверджень, що вони понесені для відновлення прав потерпілої внаслідок ушкодження здоров`я у даному ДТП, оскільки потерпілою не обгрунтовано стягнення даних сум.

При вирішенні питання щодо відшкодування майнової шкоди, суд також вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої витрати на придбання ортезу плечового суглобу на суму 10999 грн. (при цьому зазначення у видатковій накладній від 31.10.2017 року покупця ОСОБА_9 не є підставою для відмови у стягненні цих сум, оскільки у судовому засіданні було оглянуто паспорт ОСОБА_9 та становлено, що вказана особа є чоловіком потерпілої, а тому вказані витрати пов`язані із відновленням прав потерпілої) згідно накладної від 31.10.2017 року, медичних препаратів згідно чеку від 26.12.2017 року на суму 731,76 грн. та бандажу згідно товарного чеку від 26.10.2017 року на суму 1132 грн., оскільки витрати на необхідність придбання даних речей доведено записами в амбулаторній книжці хворої ОСОБА_7 , копії яких було додано до додаткових пояснень потерпілої, яку були надані нею до суду 27.09.2018 року.

Разом із тим, потерпілою не надано до суду належних доказів понесення не будь-яких витрат, пов`язаних із явкою в судові засідання, а тому підстав для стягнення даних коштів суд не вбачає.

При вирішенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що він підлягає задоволенню частково в розмірі 30 000 грн. При цьому суд вважає, що моральна шкода, заподіяна ОСОБА_6 потерпілій, полягає в фізичному болю та стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує те, що моральна шкода заподіяна вчиненням необережного злочину, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, ступінь вини ОСОБА_6 , а саме, що моральна шкода спричинена внаслідок порушення ПДР України, ступінь тяжкості, характер та кількість отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, вимушеність змін в організації потерпілою свого життя, час, протягом якого потерпіла лікувалася, те, що з часу спричинення потерпілій тілесних ушкоджень на протязі майже року обвинуваченим жодним чином не здійснювалося відшкодування завданої здоров`ю потерпілої шкоди, вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні цивільного позову обвинувачений прохав суд врахувати той факт, що в ДТП він також отримав тілесні ушкодження, є інвалідом 3 групи, разом із тим, відповідно до ч.4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Речові докази підлягають вирішенню згідно ст. 100 КПК України.

При цьому, суд враховує, що визнаний речовим доказом автомобіль КІА CARENS державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , арешт на який не накладався, має бути залишений обвинуваченому, оскільки, як зазначили в судовому засіданні прокурор та обвинувачений, на даний час транспортний засіб знаходиться на зберіганні у ОСОБА_6 .

Також у відповідності до ст. ст. 122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта по проведеній судовій автотехнічній експертизі від 05.01.2018 року № 3 в розмірі 429 грн.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України,

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 17 347 грн. 62 коп. та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., а всього 47 347 грн. 62 коп.

Речовий доказ по справі : автомобіль КІА CARENS державний номерний знак НОМЕР_1 залишити ОСОБА_6 як йому належний.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення експертизи від 05.01.2018 року № 3 в розмірі 429 грн. (а.с. 63).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1