Справа № 473/1618/18
Номер провадження 1-в/473/152/2018
УХВАЛА
іменем України

"24" травня 2018 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції із Державної установи «Вознесенська ВК №72», яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300 клопотання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, громадянина України, освіта базова вища, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, учасника бойових дій, судимого:

1. 17 березня 2016 року Корабельним районним судом міста Миколаєва за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України до 02 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України із звільненням від покарання з іспитовим строком випробування на 01 рік,

2. 26 жовтня 2016 року Корабельним районним судом міста Миколаєва за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, до 02 років 01 місяця позбавлення волі,

Засудженого 11 грудня 2017 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.4 ст.407 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69, ч.4 ст.70 КК України до 02 років 03 місяців позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в державній установі «Вознесенська виправна колонія №72»

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

В С Т А Н О В И В :

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України, який відбуває строк основного покарання в державній установі «Вознесенська виправна колонія №72», за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2017 року, яким його було засуджено за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ч.1 ст.69, ч.4 ст.70 КК України до 02 років 03 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього увёязнення з 02 червня 2017 року по 20 червня 2017 року. /Справа №480/1688/16-к, провадження № 1-кп/480/28/17/.

Початок строку: 26 жовтня 2016 року. Кінець строку: 29 жовтня 2018 року.

В клопотанні поданому до суду, засуджений ОСОБА_5 зазначив, що він відбув більше частин призначеного судом основного покарання. У період відбування покарання стягнень та заохочень не мав, під час знаходження під вартою режиму утримування не порушував, в зв`язку з чим просив суд звільнити його умовно достроково від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 та зазначав, що за весь період відбування основного покарання засуджений ОСОБА_5 заохочень не має, стягнень не має, він не став на шлях виправлення і своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно - дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Проте, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 та матеріали судової справи відносно нього, в судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_5 за місцем відбування покарання характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має.
З 26 жовтня 2016 року по 29 грудня 2016 року засуджений ОСОБА_5 утримувався під вартою в державній установі «Миколаївський СІЗО», вимог режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 29 грудня 2016 року по 03 березня 2017 року відбував покарання у Державній установі «Снігурівська ВК №5» Миколаївської області. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 03 березня 2017 року по по 04 квітня 2017 року засуджений ОСОБА_5 утримувався під вартою в Державній установі «Миколаївський СІЗО». За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 04 квітня 2017 року по 02 червня 2017 року засуджений ОСОБА_5 утримувався під вартою в державній установі «Білозерська ВК №105» Херсонської області. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 02 червня 2017 року по 03 квітня 2018 року засуджений ОСОБА_5 утримувався під вартою в Державній установі «Миколаївський СІЗО». За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 03 квітня 2018 року по 03 травня 2018 року засуджений ОСОБА_5 відбував покарання у Державній установі «Снігурівська ВК №5» Миколаївської області. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав

З 03 травня 2018 року засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» Миколаївської області. За період відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має.

За час відбування основного покарання засуджений ОСОБА_5 намагався дотримуватись норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядку дня установ відбування покарання, спальне місце та приліжкову тумбочку утримував у чистоті та порядку, мав охайний зовнішній вигляд, дотримувався правил санітарно гігієнічних норм. На примисловій зоні установ працював, але не заохочувався. Участі у суспільному корисному житті відділень установ та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймав. Підтримував зв`язок з рідними шляхом листування та побачень, отримував від них посилки та передачі. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні до засуджених не конфліктний, підтримував з ними рівні та доброзичливі стосунки. У скоєних злочинах розкаювався.

Відповідно до спільного засідання Спостережної комісії при виконавчому комітеті Вознесенської міської ради у Миколаївській області та адміністрації Державної установи «Вознесенська ВК №72» про розгляд матеріалів в порядку статті 81 КК України на засудженого ОСОБА_5 , йому відмовлено у застосуванні умовно дострокового звільнення від основного покарання в порядку ст.81 КК України, як не твердо ставшого на шлях виправлення, і який своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2017 року, в порядку ст.81 КК України, суд виходить з тих обставин, що за період відбування покарання з 26 жовтня 2016 року по 24 травня 2018 року, засуджений ОСОБА_5 не змінив свого відношення до порядку відбування основного покарання за вироком суду, не довів, що він твердо став на шлях виправлення, і своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення. Він був працевлаштований в установах відбування основного покарання, але за весь період відбування основного покарання за вироком суду у засудженого ОСОБА_5 відсутні заохочення не тільки за сумлінне ставлення до праці за виконання норм виробітку, а і інші будь які заохочення, при відсутності стягнень.

Вищевказані обставини свідчать про неуспішність процесу виправлення і про відсутність можливості ефективного продовження його за умови застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України,

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , суд також виходить з вимог ст.6 КВКУ.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВКУ, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ч.2 ст.6 КВКУ - ресоціалізація це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Відповідно до ч.3 ст.6 КВКУ основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В судовому засіданні судом не встановлено процесу позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого ОСОБА_5 , який хоча і є учасником бойових дій на сході України, але на думку суду дані обставини не створюють у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.130 КВКУ до засудженого ОСОБА_5 за весь період відбування основного покарання за вироком суду, жодного разу не були застосовані заходи заохочення за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВКУ та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, як до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Надані в судовому засіданні матеріали, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 на переконання суду, не доводять успішність процесу виправлення засудженого ОСОБА_5 ..
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2017 року, в порядку ст.81 КК України, суд також виходить з пункту 4.1 Рішення КСУ від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004, відповідно до якого справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Адекватність прийнятого судового рішення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Наявність даних обставин у сукупності, приводять суд до переконання про відсутність правових підстав для застосування ст.81 КК України, тому в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2017 року в порядку ст.81 КК України, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2017 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 діб з дня її оголошення до Апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя: ОСОБА_1