Справа № 752/6380/18
Провадження №: 1-кп/752/1072/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2018 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001075 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, освіта загальна середня, який працює, одружений, має малолітню дитину,зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 20.12.2012 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

встановив:
згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_3 22.01.2013 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Нюз-Лук», який знаходиться на першому поверсі ТРЦ «Океан Плаза», що розташований по вул. Горького, 176 в м. Києві, умисно, повторно, таємно викрав з правої зовнішньої кишені пальто ОСОБА_9 , в яке вона була вдягнена, її мобільний телефон «Samsung» GT-19300», вартістю 7000 грн., з вставленою в ньому сім-картою, вартістю 35 грн., після чого з викраденим залишив приміщення зазначеного магазину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми протиправними діями потерпілій ОСОБА_9 шкоди на загальну суму 7035 гривень. Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як умисне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинено повторно.

Сторона захисту після початку судового розгляду заявила клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому обвинувачений зазначив, що розуміє правові наслідки такого звільнення і, що вказана підстава для звільнення не є реабілітуючою обставиною.

У клопотанні сторона захисту вказує на те, що з моменту вчинення злочину минуло більше п`яти років, за цей період ОСОБА_3 нових злочинів не вчиняв. Наявна у справі постанова слідчого про оголошення ОСОБА_3 у розшук від 25.03.2013 року та постанова про зупинення досудового слідства є незаконними, винесеними з грубим порушенням вимог закону, зокрема ст.ст. 280, 281 КПК України, а також безпідставними, оскільки винесені на підставі недопустимого та неналежного доказу рапорту працівника поліції.

Заслухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання, вважаючи, що досудове розслідування було зупинено з дотриманням вимог закону, тому на сьогодні строки давності не сплинули, думку захисника та обвинуваченого, які наполягали на задоволенні клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження на предмет доводів, викладених у клопотанні сторони захисту, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити клопотання, ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості, до яких відноситься і злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 284 КПК України суд закриває кримінальне провадження, в тому числі за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності і вказане клопотання повинно бути розглянуто невідкладно.

Відповідно до змісту вимог ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України строки давності зупиняються, якщо особа, що вчинила злочин, ухилялася від слідства та суду. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий чи особливо тяжкий.

В матеріалах кримінального провадження та у прокурора відсутні дані щодо вчинення ОСОБА_3 у вказаний період нових злочинів.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження наявні постанови слідчого про оголошення ОСОБА_3 в розшук та про зупинення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні від 25.03.2013 року.

Дослідивши наявні в матеріалах досудового розслідування документи зібрані у справі суд вважає, що вказані постанови є такими, що винесені з порушенням вимог ст.ст. 280, 281 КПК України, оскільки, крім іншого, не ґрунтуються на допустимих та належних доказах.

Згідно вимог ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його в розшук.

В досліджених судом матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 перебував за межами України, а також, що він був належним чином викликаний до слідчого чи прокурора згідно вимог ст.ст. 135, 136 КПК України. Наявні у справі рапорти від 23.03.2013 року про те, що мобільний телефон ОСОБА_3 відключений та від 24.03.2013 року про те, що вхідні двері квартири, де повинен проживати підозрюваний ніхто не відчинив, не є достатніми доказами у розумінні ч. 1 ст. 281 КПК України для оголошення підозрюваного у розшук.

За таких обставин, на думку суду, постанова про оголошення ОСОБА_3 в розшук є незаконною та не підтверджує факт ухилення останнього від слідства.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 281 КПК України, про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується у постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження в порушення вказаної норми закону слідчим одночасно було винесено дві окремі постанови про оголошення особи в розшук та про зупинення досудового розслідування, що ще раз вказує на незаконність постанов від 25.03.2013 року.

Крім того, згідно вимог ч. 2 ст. 280 КПК України, до зупинення досудового розслідування слідчий зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для здійснення розшуку підозрюваного, якщо зупинити досудове розслідування необхідно у зв`язку із обставинами, передбаченими п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

Разом з тим, на момент зупинення досудового розслідування, у слідчого, крім вказаних в ухвалі суду двох рапортів, які не є належними та допустимими доказами, інших доказів, які б підтверджували здійснення ним всіх необхідних дій для розшуку підозрюваного, які не дали позитивного результату, немає.

За таких обставин, суд вважає, що слідчий формально з грубим порушенням вимог закону виніс постанови про розшук підозрюваного ОСОБА_3 та про зупинення досудового розслідування від 25.03.2013 року, тому вказані постанови не є достатніми підставами вважати, що ОСОБА_3 ухилявся від слідства.

Наявні у справі документи про відсутність ОСОБА_3 за можливими місцями його проживання, датовані квітнем 2013 року і не могли бути підставою для оголошення останнього у розшук чи зупинення розслідування, 25.03.2013 року.

Слід вказати, що після винесення вказаних постанов від 25.03.2013 року орган досудового розслідування не вживав будь-яких дій, направлених на розшук ОСОБА_3 . В матеріалах провадження наявні лише дві ухвали слідчих суддів від 3.07.2013 року та 29.11.2016 року, якими надано дозвіл на затримання ОСОБА_3 з метою його приводу до суду для вирішення клопотання про обрання йому міри запобіжного заходу. Проте будь-які докази на підтвердження того, що вказані клопотання направлялись обвинуваченому у визначений законом спосіб чи вживались інші заходи, направлені на встановлення місця знаходження обвинуваченого, зокрема, і з метою виконання рішень суду, у справі немає.

В подальшому, згідно матеріалів кримінального провадження, 12.03.2018 року постановою слідчого досудове розслідування було відновлено, у зв`язку із необхідністю проведення слідчих дій та встановленням місця перебування підозрюваного. При цьому в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, яким чином було з`ясовано місце перебування підозрюваного.

Крім того, відсутні дані про те, що підозрюваний ОСОБА_3 був затриманий.

12.03.2018 року підозрюваному було залучено захисника, вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, 13.03.2018 року сторонам були відкриті матеріали кримінального провадження та обвинувальний акт було спрямовано до суду. При цьому обвинуваченому не обирався будь-який запобіжний захід.

Вказане у своїй сукупності ще раз підтверджує незаконність та формальність, допущену слідчим, при оголошенні підозрюваного у розшук та зупинення досудового розслідування в 2013 році.

Слід відмітити, що на виклики до суду обвинувачений з`явився одразу, повідомивши, що ніколи в період з 2013 року не виїжджав за межі України, проживав за наявними у справі адресами, працював та лікувався від наявних у нього тяжких хронічних захворювань. Крім того, обвинувачений повідомив, що завдані потерпілій збитки відшкодовані, вину у вчиненні злочину він завжди визнавав, умислу ухилятися від слідства та суду не мав.

Надана суду довідка з органів пробації, що ОСОБА_3 з 1.04.2013 року по 20.06.2014 року не з`являвся на реєстрацію не має відношення до даного кримінального провадження та не є підтвердженням того, що останній ухилявся від слідства в рамках даного кримінального провадження відносно нього за ч. 2 ст. 185 КК України.

Інших доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_3 від слідства в матеріалах кримінального провадження немає.

Враховуючи викладене, суд вважає, що перебіг давності у даному кримінальному провадженні в розумінні вимог ч. 2 ст. 49 КК України, ст. 281 КПК України, не зупинявся. На підставі наведеного, а також враховуючи те, що визначені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строки сплинули, нові злочини в даний період ОСОБА_3 не вчиняв, останній просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, вказавши, що розуміє правові наслідки такого звільнення, суд, дійшов висновку, що клопотання сторони захисту про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, підлягає задоволенню, а кримінальне провадження закриттю.

Керуючись вимогами ч. 2 ст. 284, ст.ст. 280, 281, 288 КПК України, ст. 49 КК України, суд

ухвалив:
кримінальне провадження № 0001075 відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України закрити, звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1