Ухвала
Іменем України
13 липня 2018 року

м. Київ
справа № 766/1782/17
провадження № 51-7308 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2017 року
та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 02 квітня 2018 року щодо нього,
в с т а н о в и в:
За вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Орловки Шахтарського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше не судимого,
засуджено за ч. 1. ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу в розмірі пятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді штрафу.

За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 02 листопада 2016 року о 17:20, керуючи автомобілем ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по Миколаївському шосе в м. Херсоні зі сторони вул. Нестерова у напрямку вул. 8-а Польова в м. Херсоні, всупереч вимогам пунктів 1.5, 2.3(б), 18.1 Правил дорожнього руху України, проявив необережність, неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася та, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкості, щоб дати дорогу останнім, і допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перетинали проїзну частину дороги по пішохідному переході справа наліво щодо напрямку руху автомобіля.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної події ОСОБА_5 відповідно до висновку судово-медичного експерта від 23 січня 2017 року заподіяно тілесних ушкоджень, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я. У результаті цього потерпілим було заподіяно майнової та моральної шкоди.
Апеляційний суд Херсонської області ухвалою від 02 квітня 2018 року вирок суду залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх змінити, звільнивши його на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, неправильно застосував Закон України «Про амністію у 2016 році» та безпідставно не звільнив його від відбування додаткового покарання.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Правильність встановлення фактичних обставин справи, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК останнім не оспорюються.

Щодо доводів засудженого, наведених у касаційній скарзі, про неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то колегія суддів Верховного Суду вважає їх безпідставними.

Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_4 було звільнено від відбування основного покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», згідно з яким було постановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, осіб які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
При цьому, згідно зі ст. 15 цього Закону особи, на яких поширюється його дія, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Тобто, зважаючи на вказані норми, звільнення особи на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування додаткового покарання є правом, а не обов`язком суду.
Водночас з огляду на конкретні обставини вчинення протиправного діяння та тяжкість наслідків його вчинення, які, крім іншого, також характеризуються незворотністю, колегія суддів касаційного суду вважає рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність необхідності звільнення ОСОБА_4 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом справедливим та таким, що не суперечить положенням процесуального чи матеріального законів.
Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 , яка за своїм змістом є аналогічною до його касаційної скарги, перевірив наведені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, на яких визнав її необґрунтованою.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирокХерсонського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 02 квітня 2018 року щодо нього.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3