Справа№751/4832/18
Провадження №1-в/751/285/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2018 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника Чернігівської виправної колонії №44 ОСОБА_4 , засудженої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова клопотання засудженої ОСОБА_5 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИВ :

Засуджена ОСОБА_5 , яка відбуває покарання в Чернігівській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області №44, звернулась до суду з клопотанням про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

У судовому засіданні ОСОБА_5 своє клопотання підтримала, просила задовольнити.

Захисник у судовому засіданні підтримав клопотання та просив задовольнити.

У судовому засіданні представник Чернігівської виправної колонії №44 заперечила щодо застосування відносно засудженої умовно-дострокового звільнення. Вважає, що на даний час засуджена своєю поведінкою не довела своє виправлення.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши засуджену, захисника, представника Чернігівської виправної колонії №44, думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи та клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно ч.3 ст.81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

Підставою для умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженої, що підтверджується її сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженої, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки: активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Так, вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.09.2009 року ОСОБА_5 засуджена за п. 13 ч.2 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі.

Згідно ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.01.2016 року ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 11.05.2009 року по 29.12.2009 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з особової справи, засуджена відбуває покарання з 11.05.2009 року, кінець строку 21.09.2021 року.

По прибуттю до установи не була працевлаштована, так як є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІІ групи.

Відповідно до характеристики адміністрації Чернігівської виправної колонії № 44 ОСОБА_5 відбула встановлену законом частину строку покарання, не довела своє виправлення, оскільки повторно скоїла особливо тяжкий злочин, також враховуючи значну частину невідбутого покарання на даний час більше 3 років. Адміністрація не впевнена, що засуджена протягом невідбутої частини строку покарання не скоїть нового злочину, тому не заслуговує на умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно психологічної характеристики на засуджену ОСОБА_5 від 12.07.2018 року, засуджена провину у скоєному злочині визнає повністю. На даний час у неї середній рівень суб`єктивного контролю за власними вчинками та поведінкою. На даний час вона не достатньо готова до самокерованої право слухняно поведінки. Засудженій потрібна подальша корекція поведінки.

При вирішенні заявленого клопотання, суд враховує також стан здоров`я засудженої, але не вважає його визначальним при вирішенні питання про застосування умовно-дострокового звільнення у відповідності до ст.81 КК України, застосування якої не ставиться в залежність від стану здоров`я засудженої особи.

Крім того, відбуття встановленої законом частини строку покарання не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а викладені в характеристиці і висновку до неї обставини у своїй сукупності не дають підстав для такого звільнення.

Визначальним також при вирішенні даного питання є те, що ОСОБА_5 повторно скоїла особливо тяжкий злочин після звільнення 05.07.2002 року умовно достроково на 1 рік 3 місяці.

Таким чином, суд, враховуючи всі докази в провадженні, дійшов висновку, що засуджена не довела своє виправлення, застосування відносно неї умовно - дострокового звільнення від відбування покарання буде передчасним, а отже в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 370-372, 376, 395, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_5 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області, засудженою в той же строк з моменту вручення копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1