Апеляційний суд Рівненської області
____________________________________________________копія:_______
В И Р О К
Іменем України

05 липня 2018 року м.Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження за остаточним номером №0000279 (відомості до ЄРДР внесені 25 травня 2017 року) та за №0000403 (відомості до ЄРДР внесені 13 червня 2017 року) відносно:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт.Мізоч, Здолбунівського р-ну, Рівненської обл., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає по АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2013 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці, невідбута частина якого, що становить 01 (один) рік 5 (п`ять) місяців 26 (двадцять шість) днів, ухвалою Сарненського районного суду від 31 січня 2015 року була замінена ОСОБА_4 на обмеження волі та, згідно ухвали Рівненського міського суду від 08 липня 2015 року, був звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становила 11 (одинадцять) місяців 24 (двадцять чотири) дні, та яке повністю відбув 08 червня 2016 року;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м.Здолбунів, Рівненської обл., зареєстрований по АДРЕСА_3 та проживає по АДРЕСА_4 , раніше судимого, востаннє вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2016 року за ч.2 ст.289, ст.71 КК України до остаточного покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць 5 (п`ять) днів, яке повністю відбуте;

обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України та ст.360 КК України,

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 (далі-прокурор) на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 серпня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

25 квітня 2017 року, близько 06.00 год., ОСОБА_4 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи по вул.Сагайдачного та по вул.Приймацька у с.Здовбиця, Здолбунівського р-ну, Рівненської обл., шляхом перекусу повітряної лінії кабельної сітки в с.Здовбиця, інв. ном.№140484, здійснили крадіжку кабелів марки: ТПП 30х2х0.4 довжиною 55 м., ТПП 20х2х0.4 довжиною 105 м., КСПП 1х4х0.9 довжиною 150 м., ПРППМ 1х2х0.9 довжиною 360 м., чим спричинили для ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на загальну суму 7105 (сім тисяч сто п`ять) грн. 27 (двадцять сім) коп..
Крім того, цього ж дня ОСОБА_4 за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на умисне пошкодження ліній зв`язку, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю будь-кого із осіб, перебуваючи по вул.Сагайдачного у с.Здовбиця, Здолбунівського р-ну, Рівненської обл., в ході демонтажу вказаних кабелів, що перебувають на балансі ПАТ «Укртелеком», пошкодили повітряну лінію зв`язку, чим спричинили тимчасове припинення зв`язку для 28-ми абонентів, в тому числі 19 абонентів, які використовують інтернет зв`язок і обслуговуються ПАТ «Укртелеком».

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 серпня 2017 року:

- ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ст.360 КК України, та призначено покарання кожному: за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, за ст.360 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України, кожного звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено кожному іспитовий строк 2 (два) роки. Відповідно до ст.76 КК України, кожного зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ПАТ «Укртелеком» в особі Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди задоволено та стягнуто з них солідарно майнову шкоду в розмірі 28237 (двадцять вісім тисяч двісті тридцять сім) грн. 27 (двадцять сім) коп.. Крім того, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи №1.3-281/17 в сумі 989 (дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 60 (шістдесят) коп. та витрати у зв`язку із проведенням трасологічної експертизи №1.5-423/17 в сумі 1608 (одна тисяча шістсот вісім) грн. 01 (одна) коп.. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів, а саме - повернуто їх власникам.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вважає вирок незаконним, внаслідок неправильного звільнення обвинувачених від відбування покарання. Доводить, що суд, звільняючи їх від відбування покарання, не в повній мірі врахував, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повторно вчинили заздалегідь сплановані, умисні, невеликої та середньої тяжкості злочини, що для них вчинення майнових злочинів є єдиним джерелом заробітку, оскільки останні непрацевлаштовані, а тому засобів для життя та утримання сім`ї у них немає, за місцем проживання характеризуються посередньо, не відшкодували, завдані ПАТ «Укртелеком» збитки, а тому твердження обвинувачених про виправлення та каяття - являються лише засобами для уникнення ними належного покарання.

У зв`язку з цим просить вирок суду першої інстанції у частині призначеного покарання, а саме в частині звільнення їх від відбування покарання на підставі ст.75 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_4 - призначити покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, за ст.360 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки; ОСОБА_5 - просить призначити покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, за ст.360 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_7 про задоволення, поданої прокурором апеляційної скарги та щодо скасування вироку в частині звільнення обвинувачених від відбування покарання, думку обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши, наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, за клопотанням представника державного обвинувачення та за згодою обвинувачених і представника потерпілого, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, згідно ст.349 КПК України, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю визнали вину у вчиненні злочинів, що підтверджується їх поясненнями, наданими в судовому засіданні, а тому суд першої інстанції дослідив лише характеризуючі дані на обвинувачених у ході призначення їм покарання за вчинені злочини.

Кваліфікація дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ч.2 ст.185 та ст.360 КК України - є вірною.

Як убачається з апеляційної скарги, прокурором ставиться питання про скасування вироку в частині, що стосується звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки з урахуванням особи обвинувачених, на думку прокурора, таке звільнення є недоцільним.

Суд першої інстанції при обранні виду та визначенні міри покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 врахував, що злочини, в яких останні обвинувачуються, не спричинили тяжких наслідків, обвинувачені активно сприяли розкриттю злочину, щиро розкаялись, що суд прийняв до уваги та врахував як пом`якшуючі їм покарання обставини, а тому дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинувачених без ізоляції їх від суспільства та призначив остаточне покарання, за сукупністю злочинів у виді обмеження волі зі звільненням від такого покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Однак, у ході апеляційного перегляду вироку та оцінки характеризуючих даних на особу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , колегія суддів установила, що доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, а тому судове рішення у даному випадку підлягає частковому скасуванню.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачені раніше неодноразово судимі, зокрема за вчинення тяжких злочинів проти власності, а саме за вчинення крадіжок, грабежів, пошкодження майна та інших злочинів, зокрема і пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, зберіганням зброї тощо.

Частиною першою ст.75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання, у тому числі й у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З приводу призначення покарання особі за вчинений злочин Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови ( з наступними змінами і доповненнями) «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року (далі Постанова Пленуму ВСУ) надав роз`яснення, згідно яких при визначенні ступеня тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення обвинуваченою особою (форми вини, мотивів, способу, стадій, наслідків, що настали тощо), досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати також його вік, стан здоров`я, поведінку, минуле (зокрема наявність не знятих чи непогашених судимостей), склад сім`ї, матеріальний стан тощо.

Разом з тим, згідно п.9 даної постанови Пленуму ВСУ рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване у вироку.

На думку колегії суддів, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, які визнані судом обставинами, що пом`якшують покарання, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочинів, а встановлені у провадженні обставини, не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення засуджених зі звільненням від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд першої інстанції, звільняючи обвинувачених від відбування призначеного покарання взагалі не надав оцінки ступеню тяжкості, суспільній небезпеці та характеру злочинної діяльності, розміру завданої шкоди, що наслідки від їх злочинної діяльності відчула значна кількість абонентів "ПАТ "Укртелеком".

Колегією суддів також враховується, що ОСОБА_4 був засуджений вперше у 2000 році, а ОСОБА_5 у 2003 році, тобто злочинна діяльність обвинувачених має стійкий характер, судами неодноразово приймались рішення про звільнення обвинувачених від відбування покарання з іспитовим строком, про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке, про умовно-дострокове звільнення тощо, однак ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробили та на шлях виправлення не стали, що суперечить засадам інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності та, з урахуванням положень процесуального права являється підставою для внесення судами вищої інстанції змін у вирок та призначення покарання з реальним його відбуттям у місцях позбавлення волі. Вказаним даним про особу обвинувачених суд першої інстанції взагалі не надав ніякої оцінки.

Згідно п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до вимог ст.ст. 420, 421 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема і у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, коли це погіршує становище обвинуваченого, і лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подав, зокрема й прокурор.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, щодо неправильного звільнення обвинувачених від відбування остаточного покарання з випробуванням підлягає задоволенню, а вирок суду в цій частині - скасуванню з ухваленням нового вироку.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , колегія суддів ураховує: тяжкість вчинених злочинів, особу винних, які раніше неодноразово судимі, на час постановлення вироку суджом першої інстанції не відшкодували жодних нанесених потерпілому матеріальних збитків, злочин вчинили за попередньою змовою групою осіб, офіційно непрацюючі.

Одночасно, з урахуванням встановлених по кримінальному провадженню пом`якшуючих покарання обвинуваченим обставин, а саме: щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину та, враховуючи вимоги апеляційної скарги прокурора, санкцій ч.2 ст.185 КК України та ст.360 КК України, колегія суддів уважає, що призначене обвинуваченим покарання, яке визначив суд першої інстанції, а саме - у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки буде цілком необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 серпня 2017 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині призначеного покарання та звільнення їх від його відбування скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ст.360 КК України, та призначити покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки;

- за ст.360 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання - у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ст.360 КК України та призначити покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки,

- за ст.360 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рахувати з дня звернення вироку суду апеляційної інстанції до виконання.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1