Справа № 513/513/18
Провадження № 1-кп/515/1597/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

03 жовтня 2018 р. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4

ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 02 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Трояни Кілійського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, перебуває в незареєстрованому шлюбі, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, приватного підприємця, раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 146 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 01 лютого 2017 року, о 17.10 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в с. Успенівка Саратського району Одеської області, на перехресті вулиць Південній та проспекту Перемоги, поблизу комунального закладу «Успенівський дошкільний навчальний заклад», на автомобілі «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, зупинив ОСОБА_4 , котрий їхав на велосипеді.

Далі, ОСОБА_6 , маючи неприязні відносини з ОСОБА_4 , вийшов з салону автомобіля на проїжджу частину вказаної вулиці, підійшов до останнього та намагався проти його волі посадити в салон вказаного автомобіля.

Для примусу ОСОБА_4 сісти до салону автомобіля, ОСОБА_6 умисно, з мотивів явної неповаги до інших осіб, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, нехтуючи загально прийнятими нормами моралі, правилами поведінки, добропристойності в суспільстві, в присутності неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з травматичного пістолету «Форт» здійснив 7 пострілів по ногам ОСОБА_4 .

Однак, незважаючи на застосування фізичного насильства та травматичної зброї, внаслідок активного опору ОСОБА_4 , ОСОБА_6 не зміг затягнути останнього до салону автомобіля, та довести до кінця злочин з причин, що не залежали від його волі.

В результаті застосованого ОСОБА_6 відносно ОСОБА_4 насильства, останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді вогнепальної рани на середній третині лівого стегна, забій м`яких тканин та садно на верхній третині правого стегна, садно на нижній третині лівої гомілки.

Ушкодження у вигляді саден не були небезпечними для життя, мають незначні, скороминущі наслідки, що тривають не більше 6 днів, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 року) відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Ушкодження у вигляді вогнепальної рани не було небезпечним для життя, спричинило короткочасний розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше 21 дня і за цим критерієм, згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 року) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

13 травня 2017 року, о 03.45 годин, ОСОБА_6 , знаходячись на вул. Кишинівська, біля будинку №62 в с. Успенівка Саратського району Одеської області, умисно, з метою незаконного позбавлення волі людини, за попередньою змовою з невстановленою особою, наздогнав ОСОБА_5 , яка намагалася втекти від них, та, з застосуванням фізичного насильства, потягнув її у напрямку автомобіля ««Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився на проїжджій частині вулиці, перешкоджаючи її вільному пересуванню, намагався затягнути її до салону автомобіля.

Внаслідок опору ОСОБА_5 , ОСОБА_6 деякий час не міг затягнути її до салону автомобіля.

Далі, за допомогою особи, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, який погрожував потерпілій застосуванням вогнепальної зброї, ОСОБА_6 затягнув ОСОБА_5 до салону вказаного автомобіля, тим самим незаконно позбавив її волі.

Після чого, ОСОБА_6 , діючи спільно з особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, проти волі та бажання потерпілої, завезли її на перехрестя автодоріг Одеса-Рені, поблизу с. Монаші Білгород-Дністровського району Одеської області та залишили у вказаному місці.

24 травня 2018 року під час досудового розслідування між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , в присутності адвоката ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої обвинувачений ОСОБА_6 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочинів за вказаних вище обставин; сторони погодились на призначення ОСОБА_6 узгодженого покарання:

- за ст. 15 ч.2, ст. 146 ч.2 КК України - у вигляді 3-х років позбавлення волі;

- за ст. 296 ч. 4 КК України - у вигляді 5-ти років позбавлення волі;

- за ст. 146 ч.2, 27 ч.2 КК України - у виді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підстав ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 3(три) роки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до ч. 1 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Як передбачено ч.2 вказаної статті, розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 146 КК України, та надав згоду на застосування до нього узгодженого виду покарання у разі затвердження судом угоди про визнання винуватості. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити йому узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, посилаючись на те, що його підзахисний повністю визнав свою вину, щиро кається у скоєному, повністю відшкодував потерпілим збитки, в зв`язку з чим вони надали прокурору згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_6 . Також просив врахувати, що на теперішній час його підзахисний має сім`ю, роботу та на його утриманні двоє його малолітніх дітей.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості підтримала в повному обсязі, просила її затвердити, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджене покарання та стягнути з нього процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справи України, що складають 2164грн. 91коп.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості та підтвердив надання ним прокурору ОСОБА_10 24.05.2018 року письмової згоди на укладення вказаної угоди на добровільних засадах.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, направивши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечуючи проти затвердження угоди. В матеріалам, долучених до угоди про визнання винуватості, наявні письмові заяви потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про надання своєї згоди на укладення угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 (а.с.26,27).

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши сторони кримінального провадження, з`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст зазначених обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, суд дійшов наступного.

Відповідно п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких завдана шкода лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування:

- по першому епізоду - за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 146 КК України за кваліфікуючою ознакою закінчений замах на вчинення незаконного позбавлення волі людини, що супроводжувалось заподіянням їй фізичних страждань, із застосуванням зброї та за ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненні із застосуванням предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень;

- по другому епізоду - за ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 146 - незаконне позбавлення волі людини, що супроводжувалось застосуванням зброї, вчинене групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 є добровільним, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

З`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього, у разі затвердження угоди судом.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

За таких обставин, суд вбачає наявність усіх фактичних підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Крім того, враховуючи, що умови угоди не суперечать вимогам закону, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є можливим, наявні фактичні обставини для визнання винуватості, суд вважає, що укладена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

При розгляді кримінального провадження встановлено, що розмір процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справи України, складає 2164 грн. 91коп. (879,60 грн+ 494,35+ 790, 96 грн.) (а.с. а.с.70-72 ). Вказані витрати, згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 374-376, 468-470, 472-475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 24.05.2018 року, укладену між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 про визнання винуватості.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.146, ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості:

- за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 146 КК України - у вигляді 3 -х років позбавлення волі;

- за ч.4 ст. 296 КК України - у вигляді 5-ти років позбавлення волі ;

- за ч.2 ст.27, ч.2 ст. 146 КК України - у виді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 1ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 відповідні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід до ОСОБА_6 - не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-балістичних експертиз по матеріалам досудового розслідування в загальній сумі 2164 /двох тисяч ста шестидесяти чотирьох/ грн. 91 копійки.

Речові докази - 7 гільз жовтого кольору, з маркуванням ПС 9 9мм РА кожна, котрі поміщенні до сейф-пакету №2554531 та дрібний прорезиновий предмет, овальної цупкої форми, чорного кольору, що ззовні схожий на резинову кулю, що зберігається у камері зберігання речових доказів Саратського ВП БДВП ГУНП в Одеській області - знищити, як такі що не представляють цінності.

Речові докази - штани потерпілого ОСОБА_4 повернути власнику ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на вирок суду подається Апеляційному суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1