Справа № 307/1366/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 ( головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/122/18 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської місцевої прокуратури на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.10.2017.

Цим вироком :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, із базовою середньою освітою, не працююча, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не судима, засуджена:
- за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік;
- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
Ухвалено звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі акту амністії.
За вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 КК України ОСОБА_6 визнано невинуватою та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу і події вказаних кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.
Речові докази: заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги від 30.11.2007, 27.09.2010, 15.07.2016, 08.02.2016 та 20.01.2017 ухвалено зберігати при матеріалах досудового розслідування.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

-2-

30.11.2007 ОСОБА_6 , подала до Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, яке знаходиться по вул. Незалежності у м. Тячів, заяву, в яку внесла недостовірні відомості про те, що являється одинокою матір`ю, має доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та з її батьком ОСОБА_10 не проживає та не веде спільне господарство, хоча перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах і, як одинока мати, з цього місяця по травень 2017 року, отримала від Тячівського управління соціального захисту населення матеріальну допомогу в розмірі 51 310 грн. 13 коп..
Крім того, 27.09. 2010 ОСОБА_6 , подала до Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, яке знаходиться по вул. Незалежності у м. Тячів заяву, в яку внесла недостовірні відомості про те, що являється одинокою матір`ю, має доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та з її батьком ОСОБА_10 , не проживає та не веде спільне господарство, хоча перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах і, як одинока мати, з цього місяця по травень 2017 року, отримала від управління соціального захисту населення матеріальну допомогу в розмірі 406 91 грн. 20 коп..
Таким чином, зазначеними діями ОСОБА_6 спричинила державі в особі Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА матеріальну шкоду на загальну суму 92 001 грн. 33 коп..
Окрім того, органом досудового розслідування ОСОБА_6 , обвинувачується у тому, що 30.11. 2007, у робочий час, знаходячись у приміщенні Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, що по вул. Незалежності у м. Тячів Закарпатської області, діючи умисно, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям за рахунок бюджетних коштів, маючи на меті протиправне збагачення, підробила офіційний документ заяву «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг», бланк якої затверджений наказом Міністерства соціальної політики України № 96 від 22.02.2012, зазначивши у ній недостовірні відомості у розділі «Додаткова інформація, яка повідомляється одинокою матір`ю», що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, при цьому приховавши інформацію про те, що вона проживає, веде спільне господарство та виховує свою неповнолітню дитину ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з її біологічним батьком ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Цю заяву вона подала до вищевказаної установи, і ця заява стала підставою для призначення та виплати їй допомоги як одинокій матері на вказану дитину у період з листопада 2007 року по травень 2017 року, внаслідок чого ОСОБА_6 спричинила державі, в особі Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, матеріальні збитки на загальну суму 51 310 грн. 13 коп..
Також, ОСОБА_6 27.09.2010, у робочий час, знаходячись у приміщенні Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, що по вул. Незалежності у м. Тячів Закарпатської області, діючи умисно, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям за рахунок бюджетних коштів, маючи на меті протиправне збагачення, підробила офіційний документ заяву «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг», бланк якої затверджений наказом Міністерства соціальної політики України № 96 від 22.02.2012, зазначивши у ній недостовірні відомості у розділі «Додаткова інформація, яка повідомляється одинокою матір`ю», що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, при цьому приховавши інформацію про те, що вона проживає, веде спільне господарство та виховує свою неповнолітню дитину ОСОБА_11 ,

-3-

ІНФОРМАЦІЯ_3 , з її біологічним батьком ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Цю заяву вона подала до вищевказаної установи, і на її підставі їй було призначено та виплачено допомогу як одинокій матері на вказану дитину, у результаті чого, за період з вересня 2010 року, по травень 2017 року, ОСОБА_6 спричинила державі, в особі Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, матеріальні збитки на загальну суму 4069 1 грн. 20 коп..
Стороною обвинувачення ці дії ОСОБА_6 кваліфіковано за різними редакціями ч. 1 ст. 358 КК України по кваліфікуючій ознаці як підроблення документа, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання їх підроблювачем, а також по кваліфікуючій ознаці підроблення іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується, установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем.
За ч. 2 ст. 358 КК України, дії обвинуваченої кваліфіковано по кваліфікуючій ознаці як підроблення документа, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання їх підроблювачем, вчинене повторно, а також по кваліфікуючій ознаці - підроблення іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується, установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене повторно.
За ч. 3 ст. 358 КК України дії обвинуваченої ОСОБА_6 кваліфіковано по кваліфікуючій ознаці як використання завідомо підробленого документу.
Своє рішення про виправдання ОСОБА_6 за пред`явленими обвинуваченнями судом мотивовано тим, що заяви написані ОСОБА_6 30.11.2007 та 27.09.2010, в які нею було внесено неправдиві відомості, не можна вважати документом, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання їх підроблювачем, а так само документом, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення або надає певні права чи звільняє від обов`язків, іншим офіційним документом, який складений у визначеній законом формі та містить передбачені законом реквізити, а тому в даному випадку відсутній склад та подія кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а відповідно і склад та подія кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України не залежно від редакції статті 358, оскільки не дивлячись на зміну редакцій в усіх випадках законодавець передбачає відповідальність за підроблення документів ( станом на 30.11.2007), або за складання чи видачу завідомо підроблених офіційних документів (станом на 27.09.2010). Тобто, мова йде саме про підробку документів, а не про надання завідомо неправдивої інформації, що зробила обвинувачена в своїх заявах.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_6 - скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.358 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу. В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що висновок суду про відсутність складу та події кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2,3 ст.358 КК України не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки судом дано невірне тлумачення поняттю офіційного документу, а посилання суду в своєму рішенні на примітку до ст.358 КК України,

-4-

яка містить визначення офіційного документу, є необґрунтованим, оскільки на момент вчинення злочинів така примітка була відсутня. Окрім того, відповідно до порядку призначення усіх видів соціальної допомоги, такий вид допомоги як мати одинока, призначається лише у разі подання заяви встановленого зразка, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 96 від 22.02. 2012. Окрім того, вказує на те, що вирок у частині призначеного ОСОБА_6 покарання також, є незаконним через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, суд першої інстанції не врахував те, що на її утриманні перебуває троє малолітніх дітей, що відповідно до положень ч. 3 ст. 61 КК України свідчить про те, що їй не може бути призначено таке покарання.
Іншими учасниками кримінального провадження вирок суду не оскаржується.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченої та її захисника адвоката ОСОБА_7 про законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), а також у заволодінні чужим майном шляхом обману (Шахрайство, вчинене повторно, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, а тому в цій частині вирок, відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряється.
Доводи апеляційної скарги прокурора, про наявність в діяннях обвинуваченої ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.358 КК України, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні підроблення документу, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, а також у підробленні документу, вчиненого повторно, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.358 КК України та у використанні завідомо підробленого документу за ч.3 ст.358 КК України.
Судом першої інстанції було встановлено відсутність в діях ОСОБА_6 складу і події кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 КК України та виправдано на цій підставі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 358 КК України в редакції, чинній станом на 30.11.2007, кримінальна відповідальність настає за підроблення посвідчення або іншого документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його як підроблювачем, так і іншою особою, або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, а так само інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

-5-

Відповідно до ч. 1 ст. 358 КК України в редакції чинній станом на 27.09.2010, відповідальність настає за складання чи видачу працівником юридичної особи будь-якої форми власності, який не є службовою особою, приватним підприємцем, аудитором, експертом, оцінювачем, адвокатом або іншою особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків, підроблення з метою використання або збуту посвідчень, інших офіційних документів, які складені у визначеній законом формі та містять передбачені законом реквізити, а також виготовлення підроблених офіційних печаток, штампів чи бланків з метою їх збуту або їх збут чи збут завідомо підроблених офіційних документів, у тому числі особистих документів особи.
Згідно примітки до цієї статті під офіційним документом слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які породили чи здатні породити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
З правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України № 1/485/2/13 від 09.07.2015 убачається, що при встановленні ознак офіційного документа, як предмета злочину, слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.
У правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 25.04.2013 по справі № 5-10кс13 зазначено, що враховуючи нормативне визначення службового підроблення, офіційними документами визнаються ті з них, що складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ та організації, незалежно від будь-якої форми власності, які посвідчують певні факти і події, що мають юридичне значення. Ці документи мають бути належним чином складені за формою та містити необхідні реквізити. Підроблення офіційних документів може полягати у повній фальсифікації або в частковій зміні змісту справжнього документа; способи підроблення документів можуть бути різні.
В рекомендації Ради Європи № R (2002) державам - членам про доступ до офіційних документів (ухвалена Комітетом міністрів 21.02.2002, на 784-ому засіданні заступників міністрів) зазначено що: «офіційні документи» - означає будь-яку інформацію, яка є записаною в будь-якому вигляді, вироблена або отримана органами державної влади і пов`язана з будь-якою державною або адміністративною функцією, за винятком документів, які перебувають на стадії підготовки.

-6-

Наведене дає можливість суду прийти до категоричного висновку про те, що заяви написані ОСОБА_6 30.11.2007 та 27.09.2010, в які нею було внесено неправдиві відомості, у жодному разі не можна вважати документом, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання їх підроблювачем, а так само документом, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення або надає певні права чи звільняє від обов`язків, іншим офіційним документом, який складений у визначеній законом формі та містить передбачені законом реквізити.
Виготовляючи вказані заяви, та вносячи в них завідомо неправдиві відомості обвинувачена обманювала управління соціального захисту населення, а не підробляла документи. Приєднані нею до заяв документи про народження дітей відповідають дійсності. Заява про надання допомоги заповнюється особою яка її подає, а не посадовою особою у зв`язку з виконанням своїх професійних обов`язків.
Отже вказані заяви були частиною її злочинного умислу спрямованого на заволодіння державними коштами (чужим майном) шляхом отримання їх як допомоги одинокій матері, яка не проживає із біологічним батьком дітей, хоча насправді вона проживала з ним і вела спільне господарство.
Вищевикладене свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу і події кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2, 3 ст.358 КК України.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України колегія суддів вважає слушними й такими, що знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді з таких підстав.
Як вбачається зі змісту вироку за вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, обвинуваченій ОСОБА_6 призначено на підставі ч. 1 ст. 70 КК України покарання у виді обмеження волі на строк два роки, від відбування якого останню звільнено на підставі акту амністії.
Однак, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 такий вид покарання як обмеження волі, суд першої інстанції, не врахував те, що остання являється матір`ю трьох дітей, віком до 14 років, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що у свою чергу підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження копіями свідоцтв про народження, а також вимогам ч. 3 ст. 61 КК України, згідно з якими, до жінок, що мають дітей віком до 14 років покарання у виді обмеження волі не застосовується.
Наведене свідчить про те, що обвинуваченій ОСОБА_6 не може бути призначене покарання у виді обмеження волі.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Ці вимоги закону судом були дотримані.
Винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст.190 КК України за встановлених судом першої інстанції обставин підтверджується сукупністю зібраних, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів і ніким із учасників кримінального провадження не оспорюється.

-7-
Діяння ОСОБА_6 за ч.ч.1, 2 ст.190 КК України кваліфіковано правильно.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, зокрема, те, що відповідно до ст. 12 КК України вчинені нею злочини відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченої має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку в лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів; відсутність обставин, що обтяжують покарання, і вважає, що саме покарання у виді штрафу, про призначення якого ставиться питання в апеляційній скарзі, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідатиме суспільній небезпечності вчинених злочинів та особі обвинуваченої, а також не погіршуватиме становища обвинуваченої.
За таких обставин, вирок на підставі п. 4 ч. 1 ст. 408, ч. 1 ст. 409 та ч. 1 ст. 413 КК України підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_6 за ч.1 ст.190 та за ч.2 ст.190 КК України покарання шляхом призначення останній, за вчинення нею вищевказаних кримінальних правопорушень, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, покарання у виді штрафу.
При цьому, враховуючи те, що передбачені ч.1 та ч.2 ст.190 КК України кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості, а також те, що обвинувачена ОСОБА_6 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей і відомості щодо позбавлення її батьківських прав відсутні, колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», із чим погоджується й обвинувачена ОСОБА_6 ..
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури - задовольнити частково.
Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.10. 2017 щодо ОСОБА_6 - змінити.
Призначити обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; за ч.2 ст.190 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн..
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно обвинуваченій ОСОБА_6 призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн..
Звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
У решті вирок суду від 20.10.2017 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді: