Справа №639/2886/18
Провадження №1-в/639/573/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 ,, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Харківської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 27.06.2017 р. Київським районним судом м. Харкова (з урахуванням ухвали апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року) за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, про зарахування строку тримання в місцях попереднього ув`язнення до строку відбування покарання відповідно до вимог ст.72 КК України, -

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року).
Під час судового засідання засуджений ОСОБА_4 просив зарахувати йому в строк покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 27.06.2017 року з урахуванням ухвали апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року строк попереднього ув`язнення, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
У судовому засіданні прокурор просила суд відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , оскільки ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.01.2018 рокузасудженому весь строк попереднього ув`язнення вже було зараховано у строк покарання, за правилами ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року).

Щодо іншого строку попереднього ув`язнення після 21.06.2017 року прокурор зазначає, що з 21 червня 2017 року Закон України №838-VIII від 26.11.2015 року втратив чинність.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи та дослідивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.
24.12.2015 року набрав чинності Закон України №838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання)».
Як встановлено із матеріалів особової справи, ОСОБА_4 засуджений 27.06.2017 р. Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.05.2015 р. по 27.06.2018 р. з розрахунку «1 дню попереднього ув`язнення відповідають 2 дні позбавлення волі».
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.01.2016 року вирок залишено без змін, проте у строк покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 26.05.2015 р. по 20.06.2017 р. з розрахунку «1 дню попереднього ув`язнення відповідають 2 дні позбавлення волі» (тобто зменшено строк зарахування на 7 днів) у зв`язку з неправильним застосуванням судом 1 інстанції вимог ч. 5 ст. 72 КК України.
Судом враховується, що 21.06.2017 року набрав чинності Закон України №2046-VIII від 18.05.2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», відповідно до якого частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Після набрання чинності Законом України №2046-VIII від 18.05.2017 року, тобто з 21.06.2017 року, попереднє ув`язнення зараховується у строк покарання із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.04.2018 року засудженому ОСОБА_4 вже було відмовлено у зарахуванні строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року. Ухвала набрала законної сили 27.04.2018 року, проте в подальшому оскаржена ОСОБА_4 , з цього приводу відкрите апеляційне провадження.
Також суд при вирішенні даного питання керується висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 06.06.2018 р. по справі № 180/746/16-к.
Положення ч. 5 ст. 72 КК щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК, не можна вважати такими, що визначають «караність» або «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК.
У зв`язку із цим положенням указаної правової норми в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII не може надаватися ультраактивна дія, яка би забезпечила можливість їх застосування після набрання 21 червня 2017 року чинності новою редакцією цієї норми відповідно до Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII.
Водночас, оскільки зазначене вище зарахування не є передбачуваним кримінально-правовим наслідком злочину самого по собі, а безпосередньо обумовлене фактом застосування кримінально-процесуальних заходів (без якого таке зарахування неможливе), то застосування ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII з дати набрання ним чинності щодо періодів попереднього ув`язнення, що мали місце в період дії цієї норми, означає пряму, а не зворотну дію, а тому не порушуватиме положення ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 КК. І лише застосування ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII до періодів попереднього ув`язнення, що тривали до набрання цим Законом чинності, становило би заборонену ч. 2 ст. 5 КК зворотну дію закону.
Таким чином, при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого ч. 1 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року 838-VIII підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження.
Такий підхід узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 12 лютого 2008 року у справі «Кафкаріс (Kafkaris) проти Кіпру», в якій Суд не встановив порушення ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті заборони зворотної дії закону. Як убачається з практики Суду,цей міжнародний судовий орган при визначенні автономного поняття «покарання», яке вживається у п. 1 ст. 7 Конвенції, розрізняє норми власне кримінально-правові, що стосуються визнання певного діяння злочином і встановлення відповідальності, та норми, які стосуються процесуальних питань чи питань виконання покарань, які можуть впливати на обсяг покарання, але вони не є такими, що визначають покарання саме по собі (п. 142 рішення).
У зв`язку із вищенаведеним клопотання засудженого ОСОБА_4 та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 року, статті 5 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1