Постанова
Іменем України

26 квітня 2018 року
м. Київ

справа № 758/952/16-к
провадження № 51-2185км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
представника потерпілих ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, та представника потерпілих ОСОБА_7 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0008377, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий народився та проживає у АДРЕСА_1 , не працюючого, такого, що відповідно до ст. 89 КК вважається несудимим,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року

ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Судом вирішено долю речових доказів.
Ухвалено цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення на їх користь матеріальної шкоди задовольнити, а про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, а саме ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 41 810 грн, та у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 по 100 000 грн кожній особі.
Згідно з вироком у ОСОБА_12 у ніч з 11 на 12 листопада 2014 року приблизно о

02.00 год. у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту з ОСОБА_13 , виник умисел на позбавлення життя останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел,

ОСОБА_6 , взяв з місця свого проживання кухонний ніж та повернувся до місця вказаного конфлікту біля будинку АДРЕСА_2 , де, побачивши ОСОБА_13 , один раз вдарив його вказаним ножем в груди, завдавши останньому поранення, від якого потерпілий помер.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року вказаний вирок районного суду залишено без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржені судові рішення через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даним, що характеризують особу засудженого, унаслідок м`якості.
Представник потерпілих у своїй касаційній скарзі також просить скасувати оскаржені судові рішення щодо ОСОБА_6 через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним, що характеризують особу засудженого, наполягаючи, що з огляду на вчинене ним кримінальне правопорушення, незворотність наслідків, що настали, а також з урахуванням негативної характеристики особи винуватого, призначене йому покарання є занадто м`яким.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 у суді касаційної інстанції частково підтримала касаційну скаргу прокурора та представника потерпілих і просила скасувати ухвалу апеляційного суду, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні просила залишити касаційну скаргу прокурора та представника потерпілих без задоволення, а судові рішення без зміни.

Представник потерпілих ОСОБА_7 підтримала свою касаційну скаргу та просила скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним, що характеризують особу засудженого, внаслідок м`якості.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, засудженого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за які його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 ККу касаційних скаргах не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора та представника потерпілих щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, то вони є необґрунтованими.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_6 покарання, районний суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень кримінального закону є особливо тяжким, дані про особу винного, який, згідно з ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, на час вчинення кримінального правопорушення не працював, на обліках у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшували б покарання ОСОБА_6 судом не було встановлено, а обставиною, що його обтяжує, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Зваживши на наведене, а також на відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, та на обставини, що його обтяжують, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції інкримінованої йому статті.
При цьому, підстав для застосування до винного положень статей 69 та 75 КК колегією суддів встановлено не було.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами як самого обвинуваченого та його захисників, так і представника потерпілих, які в апеляційному порядку також наполягали на несправедливості призначеного ОСОБА_6 покарання унаслідок суворості та м`якості відповідно, дійшов висновку про справедливість визначеного виду та розміру покарання, а також про те, що воно сприятиме виправленню засудженого та попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Як видно з тексту цієї ухвали суду апеляційної інстанції, це судове рішення відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на зазначене, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, незворотності наслідків, характеристику особи засудженого колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання законним, справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК щодо мети покарання, навіть з урахуванням позиції сторони обвинувачення та потерпілих про необхідність призначення винному суворішого покарання.
При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок м`якості, на чому наполягає прокурор та представник потерпілих у своїх касаційних скаргах, колегія суддів не вбачає.
Що стосується доводів представника потерпілих у його касаційній скарзі про те, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 не звернув уваги на висновки апеляційного суду щодо м`якості призначеного засудженому покарання, спростовуються матеріалами провадження та положеннями кримінального процесуального закону.
Зокрема, як видно з матеріалів провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , останнього було засуджено за вчинення того ж кримінального правопорушення (умисного вбивства ОСОБА_13 ) за вироком Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, а ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року, зазначений вирок районного суду було скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції через порушення районним судом вимог ч. 4 ст. 107 КПК (обов`язковості фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів).
При цьому, як вбачається з тексту ухвали апеляційного суду Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року, внаслідок вказаних процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості перевірити доводи апеляційних скарг щодо несправедливості призначеного засудженому покарання.
Таким чином, з огляду на положення ч. 2 ст. 416 КПК, згідно з якими при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, районний суд, ухвалюючи вирок від

29 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 не мав права посилювати йому покарання у порівнянні з покаранням, призначеним за вироком від 13 липня 2015 року.
Отже, доводи представника потерпілих щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону також виявилися безпідставними.
Під час касаційного розгляду провадження підстав для задоволення касаційних скарг прокурора чи представника потерпілих встановлено не було.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII),

ухвалив :

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, та представника потерпілих ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3