Справа №577/2757/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/304/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 6 грудня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове Конотопського р ну, Сумської обл., зареєстрованого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію в 2016 році», від 22 грудня 2016 року, ОСОБА_8 звільнено від відбуття покарання по амністії.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Конотопського міського фінансового управління в Сумській області 161,55 грн. витрат на лікування потерпілого.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 3087 грн. в рахунок відшкодування витрат за поховання, 7900 грн. матеріальної шкоди у зв`язку з пошкодженням мопеда, 96346 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 150000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 .

Стягнуто з ПРАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 905,50 грн. витрат на лікування, 3515 грн. витрат на поховання, 3654 грн. відшкодування моральної шкоди в її інтересах та інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 96346 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПРАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_10 1827 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 150000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПРАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_13 1827 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати у сумі 10500,26 грн.

Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ 21099», реєстраційний № НОМЕР_1 , звернуто в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди за цивільними позовами; мопед марки «JBW50» реєстраційний № НОМЕР_2 , повернуто потерпілій ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_8 обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_8 15 травня 2014 року, о 15 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний № НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною траси напрямком «Конотоп Ромни» з боку м. Конотоп Сумської обл. в напрямку с. Шевченкове Конотопського р ну Сумської обл., наближаючись до нерегульованого перехрестя виїзду з с. Підлипне м. Конотоп, в порушення п. п. 10.1; 12.3 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з мопедом марки «JBW 50», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , який в цей час рухався у попутному напрямку і став здійснювати поворот ліворуч в бік с. Підлипне м. Конотоп. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження у зв`язку з чим його було доставлено до реанімаційного відділення Конотопської ЦРЛ, де він помер о 8 годині 16 травня 2014 року.

Допущені ОСОБА_8 порушення п. п. 10.1; 12.3 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо транспортної пригоди і наслідками, що настали.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від обвинуваченого, в якій він ставить питання про скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, яким його виправдати за ст. 286 ч. КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Обвинувачений свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що висновок авто технічної експертизи, від 13 травня 2016 року, в частині вказівки про порушення ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, є невірним, оскільки він у дорожній ситуації, що склалася, намагався об`їхати мопед, так як, шляхом гальмуванням не можливо було уникнути дорожньо транспортної пригоди.

ОСОБА_8 зазначає, що суд невірно встановив те, що він допустив зіткнення з мопедом, оскільки в дійсності водій мопеда без всілякого попередження, не впевнившись у безпечності свого маневру, здійснив поворот ліворуч і зіткнувся з правим колесом його автомобіля, що підтверджується пошкодженнями металевого ободу переднього правого колеса автомобіля.

Зазначає обвинувачений й про помилкові висновки суду в частині спростування його пояснень та показів свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо керування потерпілим мопедом без шолома на голові, оскільки свідки, на показання яких послався суд, не були очевидцями дорожньо транспортної пригоди, а висновки експертиз не мають вказівок про наявність шолома у потерпілого.

Не погоджується обвинувачений й з твердженням суду щодо включеної лівої лампочки повороту мопеду в момент дорожньо транспортної пригоди, оскільки, як на його думку, суд не вирішив протиріччя, а саме згідно протоколу огляду мопеду встановлено, що пошкоджень сигналізації на мопеді не виявлено», а згідно протоколу огляду місця події встановлено, що задній та передній ліві показники повороту на мопеді відсутні, тому не зрозуміло, як було встановлено про розбиття лампочка повороту нас мопеді, якщо при першому обстеженні вказаного транспортного засобу не було виявлено пошкоджень.

Крім того, обвинувачений зазначає й про невірно визначену судом суму моральної шкоди, стягнуту на користь потерпілих, оскільки суд не врахував вини потерпілого у дорожньо транспортній пригоді, а також те, що він є особою з інвалідністю 2 ї групи, має невеликі доходи і його вік становить понад 65 років.

Також, на думку обвинуваченого, судом не було враховано обставини настання дорожньо транспортної пригоди, а саме те, що він був тверезим, а потерпілий керував мопедом без шолома, і при цьому, не був тверезим.

Вказує обвинувачений на безпідставність рішення суду про звернення стягнення на автомобіль, оскільки автомобіль придбано під час йогошлюбу, а тому майнові права на автомобіль також має і його дружина.

У зміненій апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ставиться питання про зміну вироку суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, яке на думку прокурора, перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині призначеного покарання.

Прокурор свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що у даному кримінальному провадженні за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 6 березня 2015 року, ОСОБА_8 був засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Вищезазначений вирок суду ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Сумської області, від 19 травня 2018 року, був скасований у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Прокурор, посилаючись на те, що попередній вирок відносно ОСОБА_8 не був скасований у зв`язку з м`якістю призначеного ОСОБА_8 покарання, вказує про істотне порушення судом вимог ст. 416 КПК України, оскільки суд, при ухваленні нового вироку відносно ОСОБА_8 призначив йому покарання більш суворе ніж те, що було призначено ОСОБА_8 за попереднім вироком.

У зв`язку з цим прокурор просить вирок суду, у частині призначення ОСОБА_8 покарання за ст. 286 ч. 2 КК України, змінити та визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 про підтримку зміненої апеляційної скарги прокурора та заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та думку захисника ОСОБА_7 про підтримку своєї апеляційної скарги та заперечення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, об`єктивно встановивши фактичні обставини події кримінального правопорушення, на законних підставах дійшов до висновків про порушення ОСОБА_8 вимог пунктів 10.1; 12.3 Правил дорожнього руху України, що потягло за собою настання дорожньо транспортної пригоди, в результаті якої потерпілому ОСОБА_15 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з смертю ОСОБА_15 та необхідність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 286 ч. 2 КК України.

При цьому суд обґрунтовано розцінив невизнання ОСОБА_8 вини у вчиненому як обраний ним спосіб захисту від його обвинувачення, оскільки такий спосіб захисту спростовано судом при аналізі досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, з протоколів огляду місця події (т. 1 а. п 8 15, 58 65), протоколів огляду і перевірки технічного стану транспортних засобів (т. 1 а. п. 16, 17), протоколом огляду трупу ( т. 1 а. п. 21 24), протоколів проведення слідчого експерименту (т. 1 а. п. 66 78), висновку трасологічної експертизи (т. 1 а. п. 124 137), свідоцтва про смерть (т. 1 а. п. 138 139) судом було встановлено, що 15 травня 2014 року о 15 год. 30 хв. на проїзній частині траси напрямком «Конотоп Ромни» біля нерегульованого перехрестя виїзду з с. Підлипне м. Конотоп сталася дорожньо транспортна пригода з участю автомобіля марки «ВАЗ 21099», реєстраційний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 та мопеда марки «JBW 50», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 , в наслідок якої ОСОБА_15 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження від яких ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

З висновків судово медичної експертизи № 99, від 4 липня 2014 року (т. 1 а. п 107 115), комісійної експертизи № 13224/13225, від 29 січня 2015 року ( т.1 а. п. 102 118), автотехнічної експертизи № 88, від 2 липня 2014 року (т. 1 а. п. 91 99), судово медико автотехнічно транспортно трасологічної експертизи № 199, від 13 травня 2016 року (т. 3 а. п. 43 56) та висновку експерта № 19/119/9-1/233е, від 8 вересня 2017 року (т. 3 а. п. 180 182) судом було встановлено, що зіткнення автомобіля та мопеду сталося у зв`язку з невиконанням водієм ОСОБА_8 вимог п. п. 10.1; 12.3 Правил дорожнього руху України.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження при дослідженні судом показів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та експертів ОСОБА_22 і ОСОБА_23 .

Покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 узгоджуються з загальними обставинами дорожньо транспортної пригоди, проте деталі обставин, що передували дорожньо транспортній пригоді, які не узгоджуються з іншими матеріалами провадження, зокрема, вищезазначеними висновками експертиз, суд обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки вказані свідки є близькими родичами обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого щодо перебування потерпілого ОСОБА_15 в нетверезому стані, його дій по раптовій зміні руху без всілякого попередження та зіткненням не автомобіля з мопедом, а навпаки, що мопед здійснив удар у переднє праве колесо автомобіля, не знайшли свого підтвердження у суді, оскільки згідно висновку судово медичної експертизи № 99, від 4 липня 2014 року, при судово токсикологічному дослідженні крові потерпілого ОСОБА_15 , у останнього етиловий спирт не виявлено (т. 1 а. п. 107 115).

Крім того, з висновку комісійної експертизи № 13224/13225, від 29 січня 2015 року, судом було встановлено, що в момент дорожньо транспортної пригоди нитка розжарювання лампи лівого переднього показника повороту знаходилася в гарячому стані, а через руйнування заднього показника повороту неможливо було встановити щодо включення заднього показника повороту на мопеді, однак судом було встановлено, що при справній схемі ці показчики сигналу повороту вмикаються одночасно ( т.1 а. п. 102 118).

Згідно висновку судово медико автотехнічно транспортно трасологічної експертизи № 199, від 13 травня 2016 року, судом було встановлено, що комплекс ушкоджень потерпілого ОСОБА_15 є характерним для травми від зіткнення мотоцикла в русі з транспортом, який рухався, і можливо, у результі зіткнення з транспортом, що обганяв.

Зіткнення між автомобілем та мотоциклом настало зліва направо та ззаду наперед. В момент первинного контакту ОСОБА_15 керував мопедом у звичному положенні, сидячи з руками розташованими на кермі, ступні на підніжках. Первинний контакт стався з зовнішньою поверхнею лівої гомілки, також при первинному контакті, більш ймовірно, виник перелом у шийному відділі хребта (хлистовий). В подальшому відбулося закидання тіла на поверхню транспортного засобу з контактуванням задньою поверхнею тіла потерпілого з частинам автомобіля, внаслідок чого могли утворитися ушкодження задньої поверхні тулуба з наступним падіння (відкиданням) та контактування з дорожнім покриттям (т. 3 а. п. 43 56).

Колегія суддів, проаналізувавши висновки суду щодо його оцінки експертних висновків та протоколів огляду місця події, огляду та перевірки технічного стану автомобіля «ВАЗ», виходячи з характеру зафіксованих пошкоджень автомобіля, зокрема, пошкодження переднього бамперу, переднього правого крила та лобового скла, критично оцінює пояснення обвинуваченого щодо механізму зіткнення транспортних засобів. Колегія суддів критично відноситься до показів обвинуваченого про те, що мопед під керуванням потерпілого ОСОБА_15 вдарився у його автомобіль при здійсненні повороту ліворуч, розцінює їх, як обраний ним спосіб захисту з метою уникнути відповідальності.

Колегія суддів знаходить обґрунтованим висновок суду щодо відсутності підстав вважати, що потерпілий ОСОБА_15 в момент дорожньо транспортної пригоди на мав на голові шолома під час руху на мопеді, оскільки з пояснень свідка ОСОБА_21 судом було встановлено, що він бачив потерпілого, під час керування мопедом перед настанням дорожньо транспортної пригоди, що той знаходився у шоломі. При цьому, суд обґрунтовано не прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , як недопустимі докази, оскільки вказані свідки є зацікавленими особами у результатах кримінального провадження, будучи родичами обвинуваченого.

Не спростовують висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у настанні дорожньо транспортної пригоди й мотиви апеляційної скарги про виконання обвинуваченим вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, з метою уникнення зіткнення з мопедом, шляхом об`їзду мопеду, оскільки згідно вимог вказаного пункту Правил дорожнього руху України, водій у разі виникнення перешкоди для руху, може здійснити об`їзд перешкоди лише за умови забезпечення безпеки іншим учасникам руху, або негайно вжити заходів для зменшення швидкості до повного зупинення транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності в діях ОСОБА_8 порушень вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, так як його дії, які обвинувачений називає об`їздом перешкоди, не були безпечні для інших учасників дорожнього руху, переш за все водія мопеда ОСОБА_15 .

За наведених обставин, колегія суддів знаходить законними висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 за ст. 286 ч. 2 КК України, у зв`язку з чим у колегії суддів відсутні підстави для зміни чи скасування вироку з мотивів апеляційної скарги обвинуваченого.

Не може колегія суддів погодитись і з мотивами апеляційної скарги обвинуваченого щодо безпідставного звернення стягнення на увесь належний йому автомобіль на який у ході досудового слідства було накладено арешт. Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 , що вказаний автомобіль був придбаний ОСОБА_8 в період його шлюбу, у зв`язку з чим суд, звертаючи автомобіль у рахунок відшкодування шкоди, повинен був врахувати наявність права власності на автомобіль і його дружини, колегія суддів знаходить таким, що спрямоване ОСОБА_8 на зменшення можливостей потерпілих отримати від нього реальне відшкодування збитків.

При цьому колегія суддів вважає необхідним зауважити, що дружина ОСОБА_8 , не дивлячись на рішення суду про звернення автомобіля у рахунок відшкодування збитків, не позбавлена можливості оспорювати у встановленому законом порядку свою частку власності вказаного автомобіля.

Питання щодо речових доказів, зокрема й автомобіля марки «ВАЗ 21099», реєстраційний № НОМЕР_1 , вирішено судом у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України, при цьому матеріали провадження не містять будь яких доказів щодо права власності дружиною обвинуваченого ОСОБА_8 на вказаний автомобіль.

Вирішуючи апеляційну скаргу ОСОБА_8 в частині вирішення судом цивільних позовів прокурора, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 до ОСОБА_8 , ПРАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ГРУП», колегія суддів виходить з того, що судом при розгляді вказаних позовів, були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України, суд у мотивувальній частині обвинувального вироку, задовольняючи частково позовні вимоги, повинен був навести відповідні підстави для такого рішення.

В порушення вказаних вимог закону, суд у мотивувальній частині вироку зовсім не навів будь яких мотивів щодо своїх рішень про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілих.

До того ж, судом було встановлено, що дорожньо - транспортна пригода з участю обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_15 настала у зв`язку з взаємодією двох джерел підвищеної небезпеки, а саме автомобіля марки «ВАЗ 21099», реєстраційний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 та мопеда марки «JBW 50», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 .

Колегія суддів вважає, що суд, дійшовши до висновку про винуватість ОСОБА_24 у порушенні ним Правил дорожнього руху України, що призвело до настання дорожньо транспортної пригоди, в результаті якої потерпілий ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження які потягли за собою настання його смерті, у той же час не врахував, що в діях водія ОСОБА_15 також маються порушення Правил дорожнього руху України, що також знаходяться у прямому причинному взаємозв`язку з настанням дорожньо транспортної пригоди.

Так, згідно висновку автотехнічної експертизи № 88, від 2 липня 2014 року слідує, що з технічної точки зору, в діях водія мопеда також вбачаються невідповідності вимогам п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою (т. 1 а. п. 91 99).

Відповідно до ст. 1188 ч. 1 п. 3 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Виходячи з ст. 1188 ч. 1 п. 3 ЦК України та того, що суд встановив наявність порушень водієм мопеду вимог Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо транспортною пригодою, при вирішенні цивільних позовів мав визначити частку майнової відповідальності кожного водія, чого не зробив, а тому висновки суду в частині вирішення цивільних позовів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

У зв`язку з викладеним вирок суду ухвалений відносно ОСОБА_8 не може вважатись законним в частині вирішення судом цивільних позовів прокурора, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 до ОСОБА_8 , ПРАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ГРУП», оскільки вирок у цій частині ухвалений з порушенням вимог ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України, що відповідно до ст. ст. 409 ч. 1 п. 2, 411 ч. 1 п. 2 КПК України, є підставою для скасування вироку.

При цьому колегія суддів вважає необхідним зауважити, що колегія суддів, виходячи з ст. 404 ч. 3 КПК України, позбавлена можливості ухвалити рішення в цій частині, оскільки докази відносно пропорційності відповідальності учасників дорожньо транспортної пригоди не досліджувались судом першої інстанції, а тому в цій частині вирок суду необхідно скасувати з призначенням нового судового розгляду матеріалів справи у цій частині у порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції.

Також колегія суддів, перевіряючи змінені апеляційні вимоги прокурора в частині рішення суду першої інстанції щодо вирішення ним питання про призначення відносно ОСОБА_8 покарання, вважає, що суд першої інстанції також допустив і порушення вимог ст. 416 ч. 2 КПК України.

Колегією суддів встановлено, що вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської обл., від 6 березня 2015 року, ОСОБА_8 був засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки у зв`язку з порушенням ним 15 травня 2014 року Правил дорожнього руху України при русі на автомобілі марки «ВАЗ 21099», реєстраційний № НОМЕР_1 , проїзною частиною траси напрямком «Конотоп Ромни» з боку м. Конотоп в напрямку с. Шевченкове Конотопського району, наближаючись до нерегульованого перехрестя виїзду з с. Підлипне м. Конотоп, внаслідок чого сталася дорожньо транспортна пригода, у результаті якої ОСОБА_15 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер ( Т. 2 а. п. 157 159 ).

Ухвалою колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області, від 19 травня 2015 року, вказаний вирок був скасований у зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону. При цьому вказаний вирок суду не скасовувався у зв`язку з м`якістю призначеного відносно ОСОБА_8 покарання ( Т. 2 а. п. 217 222).

Оскільки вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської обл., від 6 березня 2015 року, не був скасований за м`якістю призначеного відносно ОСОБА_8 покарання то, відповідно до вимог ст. 416 ч. 2 КПК України, суд першої інстанції при новому судовому розгляді матеріалів кримінального провадження, відносно ОСОБА_8 , не мав права посилювати покарання ОСОБА_8 .

Суд, здійснюючи новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ст. 286 ч. 2 КК України, дійшовши до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненому, за тих же самих обставин обвинувачення, та необхідність кваліфікації його дій за ст. 286 ч. 2 КК України, порушивши вимоги кримінального процесуального закону, а саме ст. 416 ч. 2 КПК України, незаконно посилив основне покарання відносно ОСОБА_8 , визначивши йому таке у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи вимоги ст. 404 КПК України, вважає необхідним вирок суду в частині призначення ОСОБА_8 покарання змінити з пом`якшенням призначеного ОСОБА_8 основного покарання до покарання, яке було призначено йому за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 6 березня 2015 року. визначивши ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

При цьому колегія суддів, виходячи з заявленого у суді першої інстанції обвинуваченим та його захисником клопотання, яке вони підтримали й в суді апеляційної інстанції, про застосування відносно ОСОБА_8 положень ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році», знаходить вірним висновок суду щодо необхідності звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання по амністії.

Так, відповідно до ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2016 року», № 1810-УІІІ, від 22 грудня 2016 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі, на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, відповідно до ст. 12 КК України, та особи, визнані винними у вчинені необережного злочину, який не є особливо тяжким, відповідно до ст. 12 КК України, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами І, ІІ чи ІІІ групи.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким, відповідно до ст. 12 КК України, і є особою з інвалідністю ІІ групи.

Крім того колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч. 2 КК України, не перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння чи стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, а тому обмеження щодо застосування амністії, передбачені ст. 9 п. «е» Закону України «Про амністію у 2016 році», відносно ОСОБА_8 не застосовуються.

Не встановлено колегією суддів й інших обставин, які б унеможливлювали застосування відносно ОСОБА_8 положень ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2016 року», а тому, виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку про вірний висновок суду щодо необхідності звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання по амністії.

За наведених обставин колегія суддів вважає необхідним вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, тим самим задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407 409; 412; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні задовольнити повністю, обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 6 грудня 2017 року, відносно ОСОБА_8 , змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 6 грудня 2017 року, за ст. 286 ч. 2 КК України з призначення покарання, у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2016 року», ОСОБА_8 від відбування призначеного за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 6 грудня 2017 року, покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, звільнити по амністії.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 6 грудня 2017 року, відносно ОСОБА_8 , в частині вирішення цивільних позовів прокурора, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 до ОСОБА_8 , ПРАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ГРУП» про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_14 , матеріальної та моральної шкоди, скасувати з призначенням нового судового розгляду матеріалів справи у цій частині у порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції іншим складом суду.

В іншій частині вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 6 грудня 2017 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку, в частині скасування вироку про вирішення цивільних позовів прокурора, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 до ОСОБА_8 , ПРАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ГРУП» про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_14 , матеріальної та моральної шкоди, не підлягає, а в іншій частині може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3 х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4