справа № 166/1318/18
номер провадження 1-кс/166/580/18
У Х В А Л А
26 жовтня 2018 року смт. Ратне
Слідчий суддя Ратнівського районного суду Волинської області ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
старшого слідчого ОСОБА_3
володільців майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
24.09.2018 року до Суду надійшло клопотання старшого слідчого ОСОБА_3 , погоджене з прокурором ОСОБА_6 , про арешт майна, яке відповідає вимогам ст.184 КПК України.
Клопотання мотивоване тим, що 12.10.2018 року близько 15 год. 30 хв. на в`їзді в смт. Ратне зі сторони с. Доманове працівниками Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області зупинено вантажний автомобіль марки «DAF», р.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 з 11 бочками, 10 з яких заповнені дизельним паливом, завідомо одержаним злочинним шляхом, що було придбано та зберігалося невстановленими особами.
Разом з цим, 23 жовтня 2018 року надійшло повідомлення начальника оперативного-розшукового відділу (з м.д. н.п. Ратне) ОРУ ПнРУ ОСОБА_8 , про те, що в с. Доманове Ратнівського району здійснюється незаконний продаж паливно-мастильних матеріалів. На підставі вказаного повідомлення було проведено огляд місця події, в ході якого було вилучено автомобіль «Фольксваген» р.н.з. НОМЕР_2 із трьома ємкостями із рідиною із запахом дизельного пального та автомобіль «Мерседес» р.н.з. НОМЕР_3 .
Враховуючи те, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучені три ємності із рідиною із запахом дизельного пального здобуті злочинним шляхом, так як не мають будь-яких супроводжувальних документів, а автомобілі марки «Фольксваген» р.н.з. НОМЕР_2 та «Мерседес» р.н.з. НОМЕР_3 є місцем та знаряддям приховування майна здобутого злочинним шляхом та у подальшому самі по собі можуть бути доказами злочину, з метою збереження речових доказів, є необхідність у забезпеченні його зберігання шляхом накладення арешту на дане майно, що відповідає критеріям, зазначеним у ч.1 ст. 98, п.1 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання.
Володільці майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заперечили з приводу поданого клопотання, зазначивши, що вказані паливномастильні матеріали були набуті законним шляхом на автозаправці в Республіці Білорусь, в доказ чого надали фіксальні чеки про придбання дизельного палива.
Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна.
Частина 2 ст.131 КПК України передбачає, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Так, згідно ч. 1ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження ( ч.2 ст. 170 КПК України).
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.
Відповідно до ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п., 3-1, 5, 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вбачається із матеріалів клопотання, воно не містить жодних доказів, які б підтверджують необхідність накладення арешту на вище вказане майно, як того вимагає ст.171 КПК України, також не вбачається доказів того, що незастосування арешту призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна, тобто клопотанням не доведено розумності та співмірності обмеження права користування.
Крім того, слідчим вилучено майно без дотримання вимог ч.3 ст. 233 КПК України.
Також, матеріали клопотання не містять посилання на обставини, які свідчать про факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України. Зокрема, на запитання слідчого судді, слідчий не зміг надати інформацію щодо осіб, в яких було викрадено чи іншим незаконним способом вибуло з володіння чи власності майно про відшукання та вилучення якого йдеться у поданому клопотанні. Також факт незаконного заволодіння зазначеними у клопотанні нафтопродоктами, ані клопотанням, ані жодними документами, доданими до нього, не доведено, а відповідний висновок слідчого має характер припущення і не може слугувати підставою для задоволення клопотання.
Разом з цим, присутній в судовому засіданні володілець транспортного засобу «Мерседес» р.н.з. НОМЕР_3 пояснив, що дизель про який йдеться в клопотанні він придбав на автозаправці Республіки Білорусь, про що надав відповідні докази- фіскальні чеки. Вказана обставина з врахуванням наведених вище пояснень слідчого сама по собі підтверджує факт законного набуття зазначених паливномастильних матеріалів.
За таких обставин, в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, Суд,-
п о с т а н о в и в :
Відмовити у накладенні арешту на майно, яке вилучено 23.10.2018 року під час проведення огляду місця події, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування, а саме: автомобіль «Фольксваген» р.н.з. НОМЕР_2 із трьома ємкостями із рідиною із запахом дизельного пального та автомобіль «Мерседес» р.н.з. НОМЕР_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1