КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

9 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю:
прокурора - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінальної справи за апеляцією прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності ОСОБА_6 звільнено від покарання;
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 . уродженець с. Пристоми, Переяслав-Хмельницького р-ну, Київської обл., який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий;
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності ОСОБА_7 звільнено від покарання.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у справі подав апеляцію, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням кримінального закону в частині кваліфікації дій підсудних та в частині призначеного покарання; постановити новий вирок та визнати ОСОБА_6 винуватим за ч. 2 ст. 307 КК України з кваліфікацією його дій, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі, призначивши йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності; постановити новий вирок та визнати винуватим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України з кваліфікацією його дій, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу у великому розмірі з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинений повторно, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна; покласти на ОСОБА_7 та ОСОБА_6 судові витрати; долю речових доказів визначити згідно закону.

На початку судового засідання судді ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 54 КПК України (1960 року) та з урахуванням рішення ЄСПЛ «Мироненко та Мартенко проти України» (остаточне рішення 10 березня 2010 року, заявили самовідвід.

Прокурор просила задовольнити заяви суддів про самовідвід, обґрунтовуючи тим, що вказані судді приймали участь у апеляційному розгляді вказаної справи за апеляцією прокурора на попередній вирок та висловили свою думку щодо призначення кожному з засуджених можливого покарання при визнанні їх винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Захисники та засуджені, повідомлені про день, час, місце апеляційного розгляду за наявними в матеріалах кримінальної справи адресами, до суду не з`явились, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не подали.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути заяви суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про самовідвід за відсутності захисників та засуджених.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи заяв про самовідвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , колегія суддів доходить висновку, що заяви суддів про самовідвід підлягають до задоволення з таких підстав.
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 54 КПК України( редакції 1960 року) суддя не може брати участь у розгляді кримінальної справи при наявності обставин, які можуть викликати сумнів у його об`єктивності.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, вироком Шевченківського районного суду м. Києві від 3 червня 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кожний засуджені за ч. 2 ст. 307 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі 75 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кожний - звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (ас.95-98 т.5).

На вказаний вирок прокурор ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій просив скасувати вирок в частині призначеного покарання і постановити новий, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - кожному призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна (ас. 109-112 т.5).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_9 , ОСОБА_3 апеляційна скарга прокурора задоволена частково, вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кожного за ч. 2 ст. 307 КК України - скасований, а справа направлена на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду.
У мотивувальній частині вказаної ухвали колегія суддів вказала про те, що при новому розгляді суду необхідно врахувати встановлені під час апеляційного розгляду недоліки, з`ясувати усі фактичні обставини справи у порядку, визначеному кримінально-процесуальним законом, та, перевіривши інші доводи, зазначені у поданій апеляції, прийняти законне та обґрунтоване рішення, та за умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновок суду щодо виду та розміру покарання, призначене засудженим покарання із застосуванням ст.. 75 КК України слід вважати м`яким, тобто, колегія суддів висловила думку щодо призначення можливого реального покарання кожному засудженому в разі доведення їх винуватості за ч. 2 ст. 307 КК України і за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновок суду щодо виду та розміру покарання.

З огляду на наявні у справі обставини, враховуючи вимоги апеляції прокурора на вирок суду, який наразі оскаржується, колегія суддів вважає, що під час апеляційного розгляду справи у учасників апеляційного провадження можуть виникнути сумніви в об`єктивності суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що заяви суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про самовідвід підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 54, 55 КПК України (в реакції 1960 року), пп. 11, 15 розділу Х1 «Перехідних положень» КПК України (2012 року), колегія суддів -
У Х В А Л И Л А:
Задовольнити заяви суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про самовідвід.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за апеляцією прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року направити до відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду для здійснення повторного автоматичного розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3