Справа № 509/818/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

12 березня 2018 року, до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, затверджених Іллічівською місцевою прокуратурою Одеської області за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області вважав, що справа може бути призначена до судового розгляду, з чим погодився потерпілий і проти чого категорично заперечував обвинувачений та його захисник, вважаючи, що вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КК України, а реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України з підстав, викладених у клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору, який він підтримав в судовому засіданні.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

У відповідності до норм ст. 314 КПК України - у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення : зокрема повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 13 частини 1 статті 3 КПК України передбачено, що обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити : 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення ; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування ; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт має відповідати вимогам, визначеним ст. 291 КПК України, зокрема, обвинувальний акт повинен містити відомості про правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, матеріальну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до вищевказаного обвинувального акту, що є його невід`ємною частиною, не містить найменування всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, що має важливе значення для оцінки зібраних сторонами доказів, їх належності та допустимості при ухваленні судового рішення.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

Однією з гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод є - негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19.12.1989 р., «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі - надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Крім того, право бути проінформованим по характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п.п. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, «Даллос проти Угорщини» п. 47, «Матточіа проти Італії» п. 58).

При чому, справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення «Даллос проти Угорщини») і крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п.п. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Згідно із Постановою ВСУ від 24.11.2016 р. № 5-328кс16 важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, так як правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. У свою чергу, відповідно до частини другої статті 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК України). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК України). Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК України), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (частина перша статті 348 КПК України).

Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.

Підозра - є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (частина перша статті 276 КПК України). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.

Суд звертає увагу на те, що вищевказаний обвинувальний акт від 05.03.2018 р. містить фактичні обставини, які нечітко сформульовані та ці ж самі обставини вказуються слідчим в якості формулювання обвинувачення, тобто дублюються і прокурор вважає це належним формулюванням обвинувачення, що суперечить нормам діючого КПК України.

В обвинувальному акті, всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, органами досудового розслідування неповністю викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які слідчий та прокурор вважають встановленими та відсутнє належне формулювання обвинувачення, хоча згідно із вказаною нормою Закону, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення Закону і статті (частину статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України - підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.

При цьому, суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Суд встановив, що в фактичних обставинах кримінального правопорушення містяться суперечності та неточності, а саме не встановлений точний час, не встановлені фактичні дії, враховуючи, що в обвинувальному акті йдеться про те, що під час здійснення перевезення ОСОБА_7 діючи з прямим умислом з корисливих мотивів, маючи за мету скоєння крадіжки майна, яке належить ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю уваги та контролю збоку вантажників, таємно викрав 1 коробку з товарною продукцією у вигляді жіночих гаманців в кількості 200 одиниць, вартість яких становить 80 гривень за одну одиницю. Далі, продовжуючи реалізацію своїх злочинних дій, того ж дня приблизно о 12:00 год., ОСОБА_7 викрадену коробку, в якій знаходились гаманці у кількості 200 штук, сховав до спеціально обладнаного приміщення, яке знаходиться в транспортному засобі.

Так, після повного розвантаження товарів приблизно 25.05.2017 р., в 9:00 год., вантажниками замовника, кузов автомобілю залишився пустим, та ОСОБА_7 , знаходячись за кермом а/м марки «Renault Midlum» д/н НОМЕР_1 направився на виїзд з території складського приміщення та в цей же час, ОСОБА_7 був зупинений робітниками Авангардівського відділу поліції з метою перевірки, і які перекрили рух його автомобілю, не надаючи йому можливість зв`язатися з адвокатом і з 9:00 год. 25.05.2017 р., ОСОБА_7 , був позбавлений можливості самостійно пересуватися. На вимогу робітників поліції, ОСОБА_7 відкрив вказаний автомобіль та надав для повного огляду працівниками поліції, який закінчився приблизно в 10:00 год. ранку. ОСОБА_8 в цей же час він надав письмовий дозвіл на огляд автомобілю.

Як стверджує захисник обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 , робітники поліції не запросили, його права не були йому роз`яснені, не забезпечено переклад матеріалів, оскільки ОСОБА_7 є гагаузом за національністю та проживав в місцях компактного проживання, де не користувалися українською мовою та не робітники поліції не отримали його письмового дозволу на огляд повторно, виявивши коробку з товаром.

Враховуючи те, що в обвинувальному акті відсутнє конкретне, з відображенням усіх обов`язкових елементів складу злочину формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, зазначене, на думку суду, перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 4 ст. 278 КПК - дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Однак в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акту - відсутні будь-які дані щодо внесення до ЄРДР відомостей про скоєння кримінального правопорушення конкретною особою ОСОБА_7 .

В порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України, Реєстр матеріалів досудового розслідування під № 1-3, 19-22 у розділі І «Проведенні під час досудового розслідування процесуальні дії» - не містить відомості про час проведення процесуальних дій, а лише про їх дату.

В порушення п. 2 ч.2 ст. 109 КПК України, Реєстр матеріалів досудового розслідування у розділі II «Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення» - не містить жодних реквізитів прийнятих процесуальних рішень, а мається лише короткий опис таких рішень.

Так, кримінальне провадження відкрите фактично 28.12.2017 року, хоча мають місце документи, оформлені до відкриття вказаного провадження, а саме 25.05.2017 р. та 26.05.2017 р.

Суд встановив, що ОСОБА_7 є гагаузом, і як він повідомив в підготовчому судовому засіданні, українською мовою він не володіє, а на достатньому для спілкування рівні володіє лише російською та гагаузькою мовами, про що слідчому, на стадії досудового розслідування було заявлено клопотання про залучення перекладача, якого він потребує, з української мови на російську або гагаузьку.

При чому, як стверджує захисник, про вказаний факт, не володіння обвинуваченим ОСОБА_7 українською мовою, було відомо досудовому слідству.

Одночасно, Реєстр матеріалів досудового розслідування кримінального провадження - не містить інформації, з якої можна зробити висновок про забезпечення під час досудового розслідування обвинуваченому права на перекладача та дотримання вимог ст. 290 КПК України, а саме, про його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за участю перекладача, на мові, яка зрозуміла обвинуваченому ОСОБА_7 .

Крім цього, як встановив суд, обвинувальний акт та Реєстр матеріалів досудового розслідування до суду надійшли викладені тільки українською мовою, без додатку на російській мові, хоча такий переклад здійснювався.

Стаття 10 Конституції України визначає, що державною мовою в Україні є українська мова.

Однак, згідно ст. 29 КПК України, особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Однак, як вбачається з обвинувального акту та Реєстру, наданих до суду, вказана вимога Закону слідчим та прокурором не були виконані, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, передбачене ст. 20 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують, користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції по захист прав людини та основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права : бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Право на безоплатну допомогу перекладача застосовується, зокрема, до документальних матеріалів та досудового провадження. Кожен, кого обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб забезпечити своє право на справедливий судовий розгляд (Рішення ЕСПЛ у справі «Cuscani v. The United Kingdom», Заява № 32771/96, § 39, від 24 вересня 2002 року, п. 48 рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1978 року у справі "Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН").

Усі вищезазначені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту та додатків до нього вимогам ст. 291 КПК України, порушенні права обвинуваченого на захист, а тому матеріали підлягають поверненню прокурору.

У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291,292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

У зв`язку з не відповідністю обвинувального акту вимогам діючого КПК України, а саме: ст.ст. 109, 110,111, 237,278,290,291,293 КПК України, беручи до уваги те, що без усунення вказаних виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду, тому, відповідно до п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст. 109,110,290,291,293,314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Повернути обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України прокурору Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 .

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області на протязі 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1