АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/883/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/45/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.126 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року ,-

В с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Вислочок, Республіки Польща,мешканку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з вищою освітою, пенсіонера, не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КК України, і призначено їй покарання:

- за ч.2 ст.126 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Покладено на ОСОБА_10 обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с.Застіноче, Теребовлянського району, Тернопільської області, мешканку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючу, не судиму, має на утриманні одну малолітню дитину,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КК України, і призначено їй покарання:

- за ч.2 ст.126 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто із ОСОБА_10 , ОСОБА_7 солідарно в користь ОСОБА_11 2000 грн. моральної шкоди.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_10 , ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином у розмірі 1222.70 грн., відмовлено за недоведеністю.

Стягнуто із ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , з кожної, в користь ОСОБА_11 по 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно вироку, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_7 3 травня 2017 року біля 18 год., перебуваючи в АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які склались між ними та потерпілою ОСОБА_11 з приводу користування земельною ділянкою та іншим нерухомим майном, розміщених в цьому ж населеному пункті, діючи умисно, кожна із них нанесли потерпілій декілька ударів руками в ділянку грудної клітки, внаслідок яких остання відчула фізичну біль, але не отримала тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник обвинувачених просить вказаний вирок суду скасувати і постановити ухвалу про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КК України.
Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції неповно досліджено усі обставини справи та допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду провадження.
Зазначає, що ОСОБА_11 не є власником нерухомого майна по АДРЕСА_3 , оскільки воно відноситься до колгоспного двору.

Вказує, що свідок ОСОБА_12 підтвердила, що земельна ділянка з приводу якої виник спір належить ОСОБА_10 .. Проте в силу свого похилого віку та проблем із слухом вона не могла бути очевидцем конфлікту обвинувачених з потерпілою, оскільки перебувала у приміщенні будинку.

Свідок ОСОБА_13 також не могла бачити із подвір`я свого господарства дії, що інкримінуються обвинуваченим і в ході судового розгляду не могла їх конкретизувати.

При цьому свідок ОСОБА_14 спростував показання потерпілої ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та підтвердив позицію захисту, що обвинувачені не застосовували жодного насильства щодо потерпілої.

Крім того, із врахуванням фізичних даних обвинувачених та позиції потерпілої на її тілі мали б бути тілесні ушкодження, що в ході судово-медичної експертизи виявлено не було.

У запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_9 просить вищевказаний вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.
Свої доводи мотивує тим, що вирок суду є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, а вина обвинувачених доведена належними доказами, наявними у матеріалах провадження та показаннями свідків.
Незважаючи на те, що обвинувачені не визнали свою вину, намірів на примирення не мали та відмовились відшкодовувати завдану шкоду потерпілій.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника, які просять вказаний вирок скасувати, а провадження у справі закрити, прокурора та представника потерпілої, які вважають вирок суду законним, обґрунтованим та заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судом першої інстанції вказані вимоги були повністю дотримані, а висновки про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав вірну юридичну оцінку, що у вироку достатньо мотивовано.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 ствердила, що 03.05.2017 року біля 18.00 год., коли вона приїхала у с.Застіночне Теребовлянського району, то побачила, що на належній їй земельній ділянці обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_7 висаджували картоплю. На її прохання покинути земельну ділянку обвинувачені почали висловлюватися нецензурно, ОСОБА_7 почала бігти до неї розмахуючи сапою, а потім, підбігши до неї, почала наносити їй удари руками в ділянку грудної клітки. Вона відступила на подвір`я, проте ОСОБА_7 продовжувала наносити їй удари. В той час до ОСОБА_7 приєдналася ОСОБА_10 , яка також нанесла їй декілька ударів руками в груди. Таким чином, обвинувачені виштовхали її на подвір`я ОСОБА_13 , де продовжили наносити їй удари руками в ділянку грудної клітки. Внаслідок нанесених обвинуваченими побоїв вона відчула фізичну біль.
Такі покази потерпілої колегія суддів вважає правдивими, які узгоджуються з показами допитаних в суді та попереджених про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які були очевидцями події.
Також покази потерпілої та свідків об`єктивно підтверджуються дослідженими судом доказами, зокрема даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 29 травня 2017 року з ілюстративною таблицею, який було проведено зі свідком ОСОБА_13 , яка за допомогою статистів відтворила події за яких обвинувачені наносили побої потерпілій ОСОБА_11 .
Крім того, судом було досліджено та дано оцінку висновку експерта №596 від 04.05.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_11 були нанесені удари руками, які не залишили після себе тілесних ушкоджень, а тому належать до насильницьких дій, які завдали фізичного болю.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм правопорушення та вірно кваліфікував їх дії за ч.2 ст.126 КК України.
При цьому, будь-які докази, які б судом не були досліджені та яким не дана оцінка при постановленні вироку, у матеріалах провадження відсутні. Тому, твердження апелянта про неповне дослідження доказів та з`ясування обставин справи не ґрунтується на матеріалах провадження.
Крім того, посилання захисника обвинувачених в апеляційній скарзі на те, що судом невірно встановлено, хто є власником будинковолодіння та земельної ділянки не заслуговують на увагу, так як дана обставина не впливає на суть пред`явленого ОСОБА_10 та ОСОБА_7 обвинувачення за ч.2 ст.126 КК України та доведеності їх вини, а питання приналежності даного майна сторонам належить вирішувати в порядку цивільного судочинства.
Що стосується призначеної міри покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , то суд першої інстанції призначив її правильно, відповідно до вимог ст.50- 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ними правопорушення та конкретних обставини справи, особу винних, а також обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов вірного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинувачених без ізоляції їх від суспільства, із застосуваням ст.75 КК України та покладенням на них обов`язків, визначених у ст.76 КК України.
Будь-яких порушень вимог КПК, які б стали підставою для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок місцевого суду відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинувачених - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2