Справа № 755/2858/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2017 р. м. Київ
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красний Луч Луганської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, офіційно не працюючого, не військовозобов`язаного, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим, 13.12.2012 року Коминтерновським районним судом Одеської області, за ст.395, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 17.12.2014 року по ухвалі міськ суду, в силу ст.81 КК України з невідбутим строком у 9 місяців 24 днів, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, знову повторно вчинив новий умисний злочин при наступних обставинах.
15.02.2017 року, приблизно о 10-20 годині, ОСОБА_5 знаходився за адресою: м.Київ, вул.Г.Хоткевича 34, де розташоване СТО «АТЦ Лівобережний».
ОСОБА_5 знаходячись з задньої сторони будівлі виявив двері, що ведуть до приміщення СТО «АТЦ Лівобережний», зайшовши до вказаного приміщення виявив двері, що ведуть до роздягальні працівників і саме в той момент у ОСОБА_5 виник умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.
Знаходячись у вказаному приміщенні, ОСОБА_5 , побачив куртку належну ОСОБА_7 , в якому як останньому здалося можуть бути цінні речі і здійснюючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до куртки та повторно таємно викрав з кишень майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме: гаманець, всередині якого знаходились грошові кошти в розмірі 249 гривень та окремо знаходились 100 гривень.
Продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 , поклав вищевказаний гаманець з грошовими коштами собі до кишені та направився до виходу з приміщення, однак останній свій злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як в той час до приміщення зайшов потерпілий ОСОБА_7 та затримав його.
Своїми злочинними діями ОСОБА_5 намагався завдати збитку потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 349 гривень.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив не закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
15.02.2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.
17.02.2017 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
Вина підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України повністю доведена та підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема, показаннями потерпілого, показаннями свідків, протоколом огляду місця події.
Беручи до уваги, що підозрюваний ОСОБА_5 , ніде не працює, не має постійного місця проживання в м.Києві, раніше судимий, у зв`язку з чим може переховуватись від органів досудового розслідування, може впливати на потерпілого та свідків, може вчинити інше правопорушення, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься до категорії середніх, за який передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до 5 років років, крім того має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення різного роду майнових злочинів та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді триманні під вартою.
У судовому засіданні слідчий у повному обсязі підтримав своє клопотання та послався на обставини, які у ньому були викладені, додавши, що обґрунтованість підозри підтверджується наявними у кримінальному провадженні допустимими доказами.
Прокурор в судовому засіданні стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою для підозрюваного, з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.
Підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував.
Вислухавши доводи та пояснення слідчого, підозрюваного, доводи прокурора щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Стаття 192 КПК України передбачає право слідчого за погодженням з прокурором звернутися із клопотанням про застосування запобіжного заходу до особи, яку затримано без ухвали про дозвіл на затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Клопотання слідчого, погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , оформлене відповідно до вимог ст.184 Кримінального процесуального кодексу України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучено розпис підозрюваного та захисника щодо вручення їм копії клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а також копій матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, слідчим виконані вимоги ч.3 ст.184 КПК України.
Відповідно до протоколу затримання особи від 15.02.2017 року, ОСОБА_5 був затриманий 15.02.2017 року, о 10-00 годині, відповідно до ст.208 КПК України без ухвали слідчого судді. Тому, саме вказаний час (10-00 година 15.02.2017 року) є моментом затримання ОСОБА_5 у розумінні вимог ст.209 КПК України.
15.02.2017 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.
Вирішуючи питання про наявність підстав обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги ст.177 КПК України.
Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
В судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, наявними у справі допустимими доказами, а саме: протоколом прийняття заяв про вчинення кримінального правопорушення, показами свідків, протоколом огляду місця події від 15.02.2017 року.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
На момент розгляду клопотання про тримання під вартою доказів про те, що, перебуваючи на волі ОСОБА_5 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав якимось чином кримінальному провадженню, слідчому судді прокурором та слідчим надано не було.
Також прокурором, окрім констатації, не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Крім того, слідчим та прокурором не наведені жодні доводи, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язанного з позбавленням волі, ОСОБА_5 буде ухилятись від слідства та суду.
Твердження прокурора та слідчого про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує і правову позицію, викладену у п.17 рішення ЄСПЛ від 02 серпня 2001 року у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані … запобіжні заходи тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції.
Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок слідчого судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Таким чином, оскільки прокурором доведено обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, однак не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні (п.3 ч.1 ст.194 КПК України), слідчий суддя, враховуючи дані про особу підозрюваного, зокрема те, що він має постійне місце проживання, міцність його соціальних зв`язків (проживає з цивільною дружиною), стан його здоров`я потребує медичної допомоги а умовах медичного закладу, обставини скоєння кримінального правопорушення, вважає, що вагомих підстав для застосування щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з матеріалів клопотання не вбачається, у зв`язку з чим необхідно застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений в клопотанні.
За вищевказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям підозрюваної на вимогу слідчого, прокурора, суду, можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
На даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.
Керуючись, ст.ст.3, 176-178, 181, 183-184, 194-196, 198, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з метою встановлення обставин кримінального правопорушення.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , строком до 17 квітня 2017 року включно, такі обов`язки:
1. Прибувати до слідчого, в провадженні якого знаходиться дане кримінальне провадження, до прокурора та суду за першою вимогою.
2. Не відлучатися за межі України, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження.
3. Повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання, навчання, роботи.
4. Докласти зусиль до пошуку роботи.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.
Роз`яснити підозрюваному, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого та прокурора.
Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 16-50 годині 22 лютого 2017 року.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Апеляційного суду м.Києва.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1