ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/490/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003079 від 20.03.2017 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Дарницьким районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України.

Головуючим у судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки строк його дії закінчується 26 лютого 2018 року.

Прокурор вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначивши про продовження існування ризиків, що стали підставою для обрання даного виду запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_6 , думку якого підтримав обвинувачений, щодо продовження запобіжного заходу заперечував, вважаючи, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважав за можливе змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження під час досудового розслідування відповідно до ухвали слідчого судді відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, який останній раз продовжено відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва.

Розглядаючи тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання (справи W проти Швейцарії, Штегмюллер проти Австрії, Вемгофф проти Німеччини, Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови), суд вважає, що в даному випадку є обов`язкова умова - condition sine qua non правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочин.
Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, покарання за які передбаченого у виді позбавлення волі, в тому числі строком до 12 років.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка такого ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів (справи Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови).
Так, згідно характеризуючих матеріалів обвинувачений ОСОБА_8 , постійного місця роботи та єдиного джерела доходів немає, будучи судимим, на шлях виправлення не став, належних висновкі для себе не зробив, та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний злочин, що свідчить про те, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є реальним та триваючим.

Крім того, будь-яких гарантій явки до суду з боку обвинуваченого - немає.
Таким чином, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не зменшилися та є триваючими, а доказів, які б вказували протилежне, суду надано не було, тому суд вважає необхідним продовжити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.
При цьому, приймаючи рішення про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, судом не береться до уваги позиція останнього, який свої вини не визнає, як така, що не має значення при вирішенні вказаного питання, крім того, заперечення своєї винуватості є правом обвинуваченого як обраної позиції захисту та не може вважатись обставиною, яка негативно впливає на будь-які рішення, що може ухвалити суд.

З огляду на викладене, та враховуючи те, що один із злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_8 , вчинено із застосуванням насильства, суд вважає неможливим застосувати інші, більш м`які, запобіжні заходи, як такі, що не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків та не визначає розмір застави.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 19 квітня 2018 р. включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий:

Судді: