ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1646/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2018 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000180 від 06.10.2015 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Потьомкіне, Високопольського району, Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, призваного 12.08.2015 ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час часткової мобілізації до лав ЗС України, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ), військове звання «матрос», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Матрос ОСОБА_5 , призваний 12.08.2015 ІНФОРМАЦІЯ_2 під час часткової мобілізації на військову службу і направлений на проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_3 , по АДРЕСА_4 .
06.10.2015 за наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) матроса ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення. Цього ж числа матроса ОСОБА_5 призначено на посаду водія заправника автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , а також вважається таким, що прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Проходячи військову службу матрос ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV (далі - Статутів) повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.02.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Однак, в порушення вищевказаних норм законодавства України, 04.11.2015 матрос ОСОБА_5 вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишив військову частину - польову пошту НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 ).
Реалізуючи свій злочинний умисел, у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, 04.11.2015 матрос ОСОБА_5 діючи умисно, без поважних на те причин, без наказу та дозволу відповідних командирів і начальників, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , без поважних причин, часом розпорядився на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 ).
01.08.2018 матроса ОСОБА_4 затримано у м. Києві на підставі ст. 208 КПК України працівниками військової прокуратури Дарницького гарнізону, у зв`язку з чим його злочинну діяльність було припинено.
Таким чином, матрос ОСОБА_5 в період часу з 04.11.2015 по 01.08.2018, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, не одержавши дозволу відповідного начальника (командира), без поважних на те причин, в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 ) та свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто скоїв злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України визнав повністю та суду пояснив, що дійсно будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 ), призваним під час часткової мобілізації та проходячи військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 .У скоєному щиро покаявся.
Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.
Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорювали обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення та правильно розуміють зміст цих обставин, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, наслідки якої також роз`яснені учасникам судового провадження, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, проти чого не заперечували учасники судового провадження.
При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Речові докази - відсутні.
Враховуючи призначення покарання із звільненням обвинуваченого від його відбування, суд вважає за необхідне скасувати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд,-

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавленння волі строком на 3 / три/ роки.
На підставі вимог ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 / два/ роки.
На підставі вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з дня проголошення вироку.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_5 у виді «тримання під вартою» - скасувати та звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1