ун. № 759/358/18
пр. № 1-кп/759/308/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 ; розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0010470за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Нересниця Тячівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 06.04.2015 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125, 70 КК до 2 років 6 місяців позбавлення волі; не працюючого; у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2017 приблизно о 18 год. 00 хв. ОСОБА_6 , знаходячись на зупинці громадського транспорту по вул. Тулузи, 2/58 в м. Києві, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав у ОСОБА_5 , який є інвалідом та перебував у інвалідному візку, мобільний телефон «Самсунг Дуос», чим завда йому майнову шкоду на суму 1600 грн.
Так, ОСОБА_6 26.11.2017, будучи раніше засудженим за вчинення злочину проти життя та здоров`я, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючи незняту та непогашену в законному порядку судимість вирішив знову вчинити новий злочин, пов`язаний з викраденням чужого майна, з метою покращення свого матеріального становища. З цією метою ОСОБА_6 став пересуватись по м. Києву з метою відшукання предмету посягання та приблизно о 17 год. 50 хв. 26.11.2017, знаходячись біля зупинки громадського транспорту по вул. Тулузи в м. Києві, звернув увагу на раніше незнайомого йому ОСОБА_5 , який знаходився на даній зупинці громадського траснспорту у інвалідному візку та дістав з кишені мобільний телефон, який і вирішив ОСОБА_6 відкрито викрасти.
З метою виконання свого злочинного умислу, напаравленого на незаконне відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_7 та з метою подолання будь-якого опору правою рукою наніс удар в область щелепи останнього, після чого лівою рукою вирвав з руки ОСОБА_5 належний йому мобільний тетефон торгової марки «Самсунг Дуос», чорного кольору, вартістю 1500 грн., який знаходився в чохлі чорного кольору, вартістю 100 грн., в якому сім-картки операторів мобільного зв`язку були відсутні, а всього майна на суму 1600 грн.
Викравши в такий спосіб майно у ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з місця вчинення злочину став втікати з разом викраденим майном, який на той час мав можливість розпорядитись, незважаючи на намагання та прохання ОСОБА_5 повернути викрадене, однак незабаром був викритий та затриманий пересічними громадяними, які відгукнулись на прохання про допомогу ОСОБА_5 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та пояснив, що 26.11.2017 приблизно о 17 год. проходив повз будинку АДРЕСА_3 та поряд з будинком знайшов мобільний телефон «Самсунг». Його окликнула невідома йому особа, на що він зупинився, тримаючи при собі вказаний телефон. Через деякий час до нього підійшов дільничний працівник поліції, який затримав його. До потерпілого ОСОБА_5 не застосовував насильства та не викрадав у нього мобільний телефон.
Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, його вина повністю підтверджена показаннями потерпілого, свідків та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що 26.11.2017 приблизно о 22-23 год. по вул. Тулузи, 2/58 в м. Києві до нього підійшов раніше невідомий йому чоловік, не ОСОБА_6 , та вдарив в обличчя та в живіт, він впав з інвалідного візка, вказаним чоловіком в нього було викрадено мобільний телефон «Самсунг». Він став кричати та вказаний чоловік побіг в сторону будинку, а раніше невідомого йому ОСОБА_6 він побачив на куті будинку по АДРЕСА_3 , біля зупинки. Особа, що вчинила відносно нього злочин, втекла, а він на візку перейшов дорогу та попросив пересічних громадян викликати поліцію. В Святошинське управління поліції він звернувся з заявою про викрадення в нього мобільного телефону «Самсунг». Йому невідомо чи його допитували 28.11.2017, пам`ятає що підписував якісь документи, зміст яких не читав. Під час затримання у ОСОБА_6 був виявлений вказаний мобільний телефон «Самсунг» в кишені, при цьому був присутній дільничний та інші люди. Претензій до ОСОБА_6 не має, мобільний телефон йому повернуто.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що в кінці листопада 2017 року проходив до зупинки громадського транспорту по вул. Тулузи в м. Києві, де почув крики про допомогу раніше невідомого ОСОБА_5 , який знаходився на візку, та крики ще однієї незнайомої жінки. Підійшовши до вказаної жінки, остання вказала на чоловіка, який біг до кінця будинку поряд та завернув за будинок. Він одразу побіг за вказаним чоловіком та зупинив його, ним виявився ОСОБА_6 . До цього місця також на візку наближався ОСОБА_5 , при цьому ОСОБА_6 почав втікати. Він та відома йому ОСОБА_9 , яка знаходилась поряд, розповіли дільничному працівнику поліції про те, що відбулось, дільничний працівник поліції проходив поряд. Було викликано слідчо-оперативну групу. Через короткий проміжок часу дільничним працівником поліції при ньому та ОСОБА_9 у ОСОБА_6 , якого було затримано неподалік було виявлено мобільний телефон в задній кишені.

Свідок ОСОБА_10 показав, що 26.11.2017 його запрошено в якості понятого в приміщення управління поліції, де в службовому кабінеті, при ньому та інших особах у раніше невідомого ОСОБА_6 працівником поліції вилучено з кишені мобільний телефон. При цьому був присутній невідомий йому ОСОБА_5 , який впізнав ОСОБА_6 та вказував на нього.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що 26.11.2017 приблизно о 18 год. став свідком того, що біля будинку № 2/58 по вул. Тулузи в м. Києві виявив раніше невідомого ОСОБА_5 , який сидів на візку та кричав, що його вдарили і викрали в нього мобільний телефон, при цьому ОСОБА_5 вказував на раніше невідомого йому ОСОБА_6 , який знаходився поряд. ОСОБА_6 почав втікати, він та інший чоловік прослідували за ОСОБА_6 та затримали його поблизу будинку на перехресті вулиць Тулузи та Зодчих в м. Києві, при цьому ОСОБА_6 виражався нецензурною лайкою. Він зателефонував в поліцію, викликав слідчо-оперативну групу. При ньому та інших свідках після прибуття працівників поліції у ОСОБА_6 у кишені працівником поліції виявлено мобільний телефон «Самсунг» у чорному чохлі. Також він був присутнім при проведенні впізнання потерпілим ОСОБА_5 , який вказував на особу, яка вчинила відносно нього злочин- ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що 26.11.2017 приблизно о 18 год. проходила поблизу будинку по вул. Тулузи в м. Києві, почула крики раніше невідомого ОСОБА_5 , який знаходився на візку, та крики ще однієї незнайомої жінки. Підійшовши до ОСОБА_5 , вона почула від останнього, що в нього викрадено мобільний телефон невідомим чоловіком, який вдарив його. При цьому вказана жінка побігла за якимось чоловіком та вона побачила на відстані 10 метрів вказаного чоловіка, який в подальшому виявився ОСОБА_6 . Останній втікав в сторону зупинки громадського транспорту до ринку поблизу. Також після цього на місце вчинення злочину прибув дільничний працівник поліції, який проходив неподалік. Цього ж дня після затримання ОСОБА_6 вона та інший свідок були присутніми при виявленні дільничним працівником поліції мобільного телефону у ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що 26.11.2017, точного часу пригадати не може, збирав пляшки біля будинку 2/58 по вул. Тулузи в м. Києві, де поряд стояв раніше невідомий йому ОСОБА_6 біля вказаного будинку. Він почув крики відомого йому ОСОБА_5 про допомогу. ОСОБА_6 знаходився поблизу кута будинку на відстані в кілька метрів від потерпілого ОСОБА_5 .

Вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується письмовими доказами, які є належними та допустимими, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

-протоколом проведення слідчого експерименту від 07.12.2017 з додатком, складеного слідчим СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_13 , з якого вбачається, що свідку ОСОБА_8 запропоновано розповісти про обставини, які мали місце 26.11.2017 приблизно о 18 год. 00 хв., де був присутній ОСОБА_6 , знаходячись на зупинці громадського транспорту по вул. Тулузи, 2/58 в м. Києві;

-висновком експерта № 3087 від 29.11.2017, відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлено темно-червоний неоднорідний крововилив на слизовій оболонці верхньої губи зліва. Вказане тілесне ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження, за критерієм тривалості розладу здоров`я;

-протоколом огляду від 28.11.2017 з додатком, складеного слідчим СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_13 , з якого вбачається, що з конверту білого кольору, прошитого та скріпленим біркою, оглянуто мобільний телефон «Самсунг Дуос» та чохол чорного кольору.

-
-протоколом прийняття заяви від ОСОБА_5 від 26.11.2017 про вчиненн відносно нього кримінальне правопорушення;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.11.2017 з додатком, складеним ст. слідчим СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_14 , з якого вбачається, що ОСОБА_5 серед 4-х осіб при понятих впізнано ОСОБА_6 як особу, що вчинила відносно нього злочин.

Протокол додаткового допиту потерпілого від 26.11.2017 суд не вважає як належний доказ, оскільки суд сприймає показання в судовому засіданні безпосередньо. Інші документи, долучені до матералів кримінального значення, не несуть доказовий характер та не відносяться до суті справи, тому суд не оцінює їх як докази в частині належності, дані документи характеризують особу ОСОБА_6 .

При цьому суд критично відноситься до показань, даних в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_5 у справі, так як ОСОБА_6 обрав саме такий спосіб захисту шляхом повідомлення суду про підібрання викраденого мобільного телефону, а показання потерпілого ОСОБА_5 спростовуються свідченнями свідками про те, що сам потерпілий ОСОБА_5 просив їх допомогти йому та вказував саме на обвинуваченого ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила відносно нього злочин. Показання обвинуваченого та показання потерпілого в частині часу вчинення злочину та особи, яка вчинила відносно нього злочин, спростовуються добутими в судовому засіданні доказами показаннями свідків, що узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження-письмовими доказами, зазначеними вище.
За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю доведена, а тому його злочинні суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення майна із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (грабіж).

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому, не виявлено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину. Злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином. Суд враховує ступінь здійснення злочинного наміру та їх причини, дані про особу винного, який характеризується посередньо за місцем проживання, повернення викрадного майна та відсутність претензій від потерпілого, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за неможливе виправлення ОСОБА_6 в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання за вчинений ним злочин в межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речові докази по справі вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373-376 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 26.11.2017.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити без змін та утримувати його Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Речові докази в провадженні: мобільний телефон «Самсунг Дуос» відповідно до постанови слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_13 ,що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 , повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: