Ухвала
Іменем України
12 жовтня 2018 р.

м. Київ
Справа №623/421/17
Провадження № 51-8454 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року ОСОБА_4 засуджено: за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного судуХарківської області від 29 травня 2018 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.

На ухвалу апеляційного суду прокурор подав касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року касаційну скаргу було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України і надано строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали.

У межах наданого строку прокурор повторно звернувся з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунув.

Зокрема, у повторній скарзі прокурор не навів доводів на обґрунтування невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок м`якості, відповідно до вимог ст. 414 КПК України (у чому конкретно полягає явна несправедливість призначеного покарання засудженому за ч. 3 ст. 185 , ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, яке є його власністю і чому таке покарання є недостатнім для кари й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів).
Крім того, прокурор зазначає, що його доводи, наведені в апеляційній скарзі, щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості не спростовані, а тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. При цьому, прокурор у касаційній скарзі не наводить відповідного обґрунтування щодо незаконності мотивів та висновків, які зазначені апеляційним судом в ухвалі на спростування цих доводів, а також не вказує, які порушення допустив суд апеляційної інстанції при перевірці вказаних доводів і яким чином ці порушення могли перешкодити чи перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути прокурору на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, 441 КПК України,

постановив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2018 року щодо ОСОБА_4 , а також додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3