Постанова Іменем України

26 вересня 2018 р.
м. Київ
справа № 572/1493/15-к

провадження № 51-2246км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 20 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кричильськ Сарненського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 20 травня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 240 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього певні обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 на рахунок Немовицької сільської ради 453,46 грн на відшкодування збитків, заподіяних земельним ресурсам.
Судом вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення за таких обставин.
22 січня 2015 року приблизно о 14.40 год, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з не встановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, будучи суб`єктом підприємницької діяльності, всупереч п. 4 ч. 3 ст. 9 Закону України від 01.06.2000 року «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», якою передбачено надання дозволу (ліцензії) на видобуток дорогоцінного каміння органогенного утворення, до якого відповідно до Закону України № 637/97 ВР від 18.11.1997 року «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» відноситься бурштин-сирець, в порушення вимог ст. 19 Кодексу України про надра, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, не маючи спеціального дозволу (ліцензії), шляхом гідророзмиву ґрунту за допомогою мотопомпи кустарного виробництва, незаконно здійснював видобування бурштину-сирцю в лісовому масиві кварталу № 59 Немовицького лісництва поблизу с. Гута-Перейма Сарненського району Рівненської області. В результаті незаконних дій було видобуто камінці, що згідно висновку експерта № 13/15 від 29.01.2015 року являються бурштином-сирцем загальною вагою 8,54 г. та вартістю 06 грн. 83 коп.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 ставлять вимогу про скасування судових рішень відносно останнього з підстав порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Вказують, що суд не надав належної оцінки доказам, поклав в основу вироку недопустимі докази, зазначають, що судом не встановлено всі необхідні елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України. Просять закрити кримінальне провадження.
Захисник звертає увагу на відсутність в матеріалах справи частини технічного запису судового засідання суду першої інстанції. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції необгрунтовано відхилив клопотання про повторне дослідження окремих доказів, не виклав в ухвалі усіх доводів апеляційної скарги та не навів мотивів на їх спростування.
Засуджений вказує на те, що суд апеляційної інстанції не зазначив в своїй ухвалі підстав, з яких визнав необґрунтованими доводи, які були викладені і його апеляційній скарзі, щодо незаконності вироку суду першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення касаційних скарг та вважав за необхідне залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Тому суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
З матеріалів кримінального провадження видно, що доводи касаційних скарг захисника і засудженого про необґрунтованість засудження ОСОБА_6 аналогічні доводам, на які останній посилався в своїй апеляційній скарзі.
Спростовуючи доводи засудженого щодо недоведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку злочинним діям ОСОБА_6
Погоджуючись з висновками районного суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_6 у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення підтверджується, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , з яких видно, що вони у лісовому масиві виявили кількох осіб, які за допомогою мотопомпи видобували бурштин; всі, крім ОСОБА_6 , утекли при їх наближенні, а останній залишився біля мотопомпи, що знаходилась біля канави, з якої в глиб лісу тяглися пожежні рукави; на місці події були виявлені ще декілька розмитих лунок, кілька шматочків камінців, схожих на бурштин-сирець, а також автомобіль зі слідами бруду у вантажному відділенні.
Суд, оцінивши наведені показання, обґрунтовано визнав їх достовірними та поклав в основу вироку, оскільки вони об`єктивно узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, а саме даними, що містяться у протоколах: огляду місця події, під час якого виявлено та вилучено мотопомпу кустарного виробництва, шість пожежних рукавів, водозабірний шланг, металевий шрайбер, дві металеві тички, підхватку, в якій знаходилися 7 камінців, зовні схожих на бурштин-сирець; даними слідчого експерименту за участю понятих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 й ОСОБА_13 детально показали на місці про обставини виявлення місця незаконного видобування бурштину-сирцю, описали дії ОСОБА_6 , який був мокрий і брудний та слідкував за роботою мотопомпи, надавав оберти двигуну, подаючи воду для розмиву ґрунту, при цьому спілкувався з іншими особами, які бігли до нього зі сторони лісу, куди пролягали пожежні рукави.

Суд першої інстанції провів судовий розгляд у межах висунутого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази і надав їм належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони підтверджують участь засудженого у кримінальному правопорушенні.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом.
На переконання Суду, у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 цей стандарт доведення винуватості дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були досліджені у суді першої інстанції, суд дійшов висновку, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Досліджені судом докази у їх сукупності переконливо доводять винуватість ОСОБА_6 у незаконному видобуванні бурштину-сирцю та не викликають розумних сумнівів у тому, що мало місце кримінальне правопорушення незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, і воно було вчинено саме ОСОБА_6 за обставин, встановлених судом.
Оскільки незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення є закінченим з моменту початку видобування, а фактичні дані, які містяться у вищенаведених протоколах та показаннях свідків, переконливо свідчать про те, що дії ОСОБА_6 були спрямовані саме на видобування таких корисних копалин, а саме бурштину-сирцю, то висновок суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого злочину є обґрунтованим.
Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені ОСОБА_6 дії, які правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 240 КК України. Вирок суду є законним, обґрунтованим та за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Посилання захисника на необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_6 через порушення судом першої інстанції п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, є необґрунтованими. Так, з матеріалів кримінального провадження видно, що судом було оголошено перерву для огляду знаряддя злочину, після якої судове засідання було продовжене, що належним чином зафіксовано за допомогою технічного запису, а також відображено в журналі судового засідання.
Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Оскільки відповідні обставини не були встановлені судом апеляційної інстанції, то доводи захисника про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про повторне дослідження окремих доказів, є безпідставним.
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку, апеляційним судом належним чином перевірені доводи, які були викладені в апеляційній скарзі засудженого, та прийнято рішення з наведенням докладних підстав в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність або істотних порушень вимог кримінального процесуального закону , які б впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_6 , судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні допущено не було.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 20 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3