Дата документу Справа № 310/6121/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/6121/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/149/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, який має середню спеціальну освіту, не працюючий, неодружений, який на утриманні малолітніх дітей не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
визнаний у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання:
-за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 80 годин громадських робіт;
-за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 10797,30 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, а також 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути 12 797 грн. 30 коп.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1249,34 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, а також 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути 3249 грн. 34 коп.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 3 червня 2016 року о 21 годині 30 хвилин, знаходячись біля бесідки «Бердянськ», розташованої на території Приморської площі по вул. Горького в м. Бердянську Запорізької області, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, кулаком правої руки наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар в область лівого ока, чим спричинив потерпілому відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 13 липня 2016 року № 536 синець та садно на обличчі, забій м`яких тканин обличчя, гематому повік лівого ока, скол коронкової частини 5 зуба на верхній щелепі справа, травма супроводжувалась струсом головного мозку на фоні остеохондрозу шийного відділу хребта, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, 3 червня 2016 року о 21 годині 30 хвилин, знаходячись біля бесідки «Бердянськ», розташованої на території Приморської площі по вул. Горького в м. Бердянську Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар в область лівого ока. Відразу ж після цього ОСОБА_7 обхопив двома руками шию ОСОБА_10 та, застосовуючи фізичну силу, почав тягнути вниз. Відразу після цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , наніс йому рукою близько трьох ударів в область обличчя зліва, від чого потерпілий, втративши рівновагу, присів на землю, а ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс йому ногами близько чотирьох ударів в область грудної клітини зліва, чим спричинив потерпілому відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 29 червня 2016 року № 426 садна на боковій поверхні грудної клітини, на задній поверхні шиї, на лівій нижній кінцівці, забій лівої половини грудної клітини, контузію м`яких тканин лівого ока, посттравматичний періодонтит 5 зуба на верхній щелепі зліва, скол коронкової частини, забій кісток, хрящів гортані, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
За змістом апеляційної скарги обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог вказує на порушення порядку вручення підозрюваному обвинувального акту, а також зазначає, що обвинувальний акт, всупереч вимог ст.ст. 290, 291 КПК України не містить в собі обвинувачення, а містить лише відомості про підозру у вчиненні ОСОБА_7 правопорушення. Крім того обвинувальний акт містить відомості про попередні судимості ОСОБА_7 , що формує упереджене ставлення суду до обвинуваченого, що унеможливлює ухвалення справедливого рішення по справі, що на його думку, є грубим порушенням права на захист.

Вважає, що свідчення потерпілих та свідка ОСОБА_11 не можна приймати як доказ, оскільки останні змовилися проти нього для того, щоб приховати злочин, вчинений саме потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , направлений на отримання від обвинуваченого грошових коштів.

Вказує, що потерпілі не могли отримати від його ударів, такі тілесні ушкодження, що підтверджується показанням допитаного судом спеціаліста ОСОБА_12 .

Вважає, що суд безпідставно прийняв як доказ свідчення дружини потерпілого ОСОБА_13 , однак не прийняв свідчення його дружини ОСОБА_14 , тим самим проявив упереджене ставлення до нього.

Апелянт наголошує, що не заперечує своїх дій за вказаних обставин, однак він не передбачав таких наслідків від захисту своїх законних прав і свобод. Вказує, що він був вимушений захищатися, оскільки ОСОБА_10 перебував в компанії великої кількості осіб, тобто в чисельній перевазі щодо нього, та потерпілий перший наніс удар. У зв`язку з чим вважає, що його дії є необхідною обороною.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну каргу та просив її задовольнити. Пояснив, що винуватим себе не вважає, оскільки він захищався від потерпілого, який першими став завдавати йому удари.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав, вважав, що суд першої інстанції належним чином не оцінив фактичні обставини події, того, що потерпілий сам першим спровокував ОСОБА_7 , який змушений був захищатись. Разом з тим пояснив, що ОСОБА_15 згоден відшкодувати шкоду потерпілим, громадські роботи для нього є суворим покарання і в разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, просив призначене покарання змінити на штраф.
Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вирок суду просили залишити без змін.
Прокурор не погодилась з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, висновки суду щодо доведення вини у вчиненні інкримінованих ОСОБА_7 злочинів вважала такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які в повному обсязі доведені дослідженими судом доказами, заперечувала і проти зміни вироку суду в частині призначеного покарання, вважала, що покарання у вигляді 200 годин громадських робіт є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, потерпілих та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 , ч. 2 ст. 125 КК України, виклавши їх у вироку.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.
Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 125 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, потерпілих, свідків, дослідженими в суді документами.
Так в суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннях не визнав, але поясняв, що 3 червня 2016 року він з товаришем та дружиною пішли в місто погуляти, біля сцени спустилися на беріг моря, там обвинувачений зустрів свого знайомого ОСОБА_10 , з яким він поговорив. В подальшому ОСОБА_10 повідомив, що нібито у них однакові документи на гараж і став вимагати від ОСОБА_7 гроші за нього, при цьому вони почали говорити на підвищених тонах. Обвинувачений зателефонував знайомому ОСОБА_16 , щоб той роз`яснив ОСОБА_10 ситуацію з їх гаражами, але останній відмовився говорити по телефону і першим ударив обвинуваченого. Він ударив ОСОБА_10 у відповідь, після чого вони почали штовхатись і між ними стали їх дружини. ОСОБА_10 продовжував ображати його, обійшов його дружину і схопив його за половий орган та почав тягнути вниз, на його прохання не відпускав, тому він вимушений був ударити ОСОБА_10 , куди саме не пам`ятає. Після цих подій у нього були садна на лобі, але до СМЕ він не звертався. Як на землі опинився ОСОБА_9 , він не знає, можливо від того, що він відмахувався. До вказаних подій потерпілого ОСОБА_9 він не знав. Вважає, що ОСОБА_10 його обмовляє, таким чином він заробляє гроші.
Таким чином, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі сторона захисту не спростовує того, що обвинувачений ОСОБА_7 був присутній в день, час та на місці події, приймав активну участь в конфліктній ситуації, яка сталася між ним та ОСОБА_10 , та не заперечує наявність на місці події іншого потерпілого ОСОБА_9 .
Позиція захисту, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суду зводиться до того, що ОСОБА_17 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 не завдавав, потерпілому ОСОБА_10 їх завдав захищаючись, внаслідок протиправних дій потерпілого обвинувачений тілесні пошкодження отримав сам.
Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі саме його вини у вчинених кримінальних правопорушеннях, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.
Так, потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції показав, що 3 червня 2016 року близько 20-00 години вони з дружиною і дитиною вийшли прогулятися, о 21 годині зустріли ОСОБА_9 , після чого біля бесідки «Бердянськ» вони зустріли ОСОБА_7 , потерпілий поговорив з ним і вони розійшлись. Приблизно через 5 хвилин обвинувачений повернувся, був агресивним, хотів, щоб потерпілий поговорив з кимось по телефону, вимагав гроші, після чого наніс ОСОБА_10 один удар в нижню щелепу з лівої сторони, потім в ліву скроню, від чого у ОСОБА_10 вилетів протез ока, пішла кров, третій удар був в обличчя зліва. Коли він нахилився, ОСОБА_7 схопив його правою рукою за шию, лівою зробив зачеп, після чого він почав задихатися і намагався відштовхнути ОСОБА_7 від себе. Потім обвинувачений бив його ногою в плече, в грудну клітину зліва, розірвав йому футболку, після чого наніс ще два удари по тулубу. Сам потерпілий ударів обвинуваченому не наносив, не бачив, щоб удари ОСОБА_7 заподіював ОСОБА_9 .
Потерпілий ОСОБА_9 показав у суді першої інстанції, що 3 червня 2016 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, він, ОСОБА_10 з дружиною і дитиною прогулювались Приморською площею, в цей час до них підійшов ОСОБА_7 , привітався з ОСОБА_10 , відійшов, після чого повернувся і наніс удар в обличчя ОСОБА_10 . Потім обвинувачений почав душити ОСОБА_10 , від чого останній присів, він намагався відтягнути обвинуваченого від потерпілого ОСОБА_10 і отримав від ОСОБА_7 удар в ліву частину голови, від чого він упав, ударився потилицею об асфальт і знепритомнів. Від вказаного удару у нього були садно, гематома лівого ока, струс мозку, скол зуба.
Такі показання потерпілих в суді повністю узгоджуються з показаннями допитаних в суді свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , з яких випливає, що ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, поводився агресивно, пред`являв ОСОБА_10 , претензії щодо гаража, декілька разів ударів потерпілого. Хоча свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_18 не бачили момент нанесення обвинуваченим удару потерпілому ОСОБА_9 проте знають, що гематоми на обличчі ОСОБА_9 з`явилися після інциденту.
Свідок ОСОБА_13 в ході проведення слідчого експерименту від 18 серпня 2016 року, протокол якого досліджений судом першої інстанції, показала обставини конфлікту, та вказала кількість та характер нанесених ОСОБА_7 ударів ОСОБА_13 та ОСОБА_9 (а.с. 99 -106).
Відсутність тілесних ушкоджень у обвинуваченого підтверджується, крім показань потерпілих та вищезазначених свідків, і показаннями ОСОБА_20 , який пояснив суду першої інстанції, що на початку червня 2016 року він ніс службу, здійснював охорону під час концерту. З 21 до 22 години до них підійшов чоловік і сказав, що когось б`ють. Коли він підійшов на місце, побачив чоловіка, який сидів почіпки із закритим руками обличчям. Коли чоловік відкрив обличчя, свідок побачив, що у нього немає ока. Обвинувачений ОСОБА_7 був у стані сильного алкогольного сп`яніння, шатався, лаявся нецензурною лайкою, на контакт не йшов, намагався штовхнути. Ніяких пошкоджень у обвинуваченого не було. Потім він убіг.
Зазначені показання свідків, в тому числі щодо агресивної поведінки обвинуваченого та відсутності тілесних ушкоджень у нього спростовують доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_7 знаходився в стані оборони, був вимушений захищатися від дій ОСОБА_10 .
Крім того, на вимогу процесуального закону судом першої інстанції було досліджено висновки судово-медичних експертиз щодо ступеню тяжкості виявлених у потерпілих тілесних ушкоджень та обставин їх отримання.
Згідно з висновком експерта 29 червня 2016 року № 426 у ОСОБА_10 мали місце: садна на боковій поверхні грудної клітини, на задній поверхні шиї, на лівій нижній кінцівці, забій лівої половини грудної клітини, контузія м`яких тканин лівого ока, посттравматичний періодонтит 5 зуба на верхній щелепі зліва, скол коронкової частини, забій кісток, хрящів гортані; вказані ушкодження утворились від дії (дій) тупого(-их) предмета (-ів), можливо в строк, на який вказує потерпілий, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (ас. 76-77).
Відповідно до висновку експерта від 22 серпня 2016 року № 676 не виключена можливість завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 при обставинах та умовах, вказаних потерпілим ОСОБА_10 під час слідчого експерименту (а.с. 87). В ході зазначеного слідчого експерименту, 18 серпня 2016 року ОСОБА_10 детально пояснив обставини отримання ним тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_7 (а.с. 78-85).
Згідно з висновком експерта від 4 липня 2016 року № 425 у ОСОБА_9 мали місце синець та садно на обличчі; вказані ушкодження утворились від дії(дій) тупого(-их) предмета(-ів), можливо в строк, на який вказує потерпілий (а.с. 89).
Відповідно до висновку експерта від 13 липня 2016 року № 536 у ОСОБА_9 мали місце синець та садно на обличчі, забій м`яких тканин обличчя, гематома повік лівого ока, скол коронкової частини 5 зуба на верхній щелепі справа, травма супроводжувалась струсом головного мозку на фоні остеохондрозу шийного відділу хребта; вказані ушкодження в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; ОСОБА_9 було спричинено не менш ніж одного ударно-травматичного впливу (а.с. 92-93).
Згідно з висновком експерта від 22 серпня 2016 року № 674 не виключена можливість завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 при обставинах та умовах, вказаних потерпілим ОСОБА_9 під час слідчого експерименту (а.с. 109). В ході зазначеного слідчого експерименту, 18 серпня 2016 року ОСОБА_9 детально пояснив обставини нанесення тілесних ушкоджень йому і потерпілому ОСОБА_10 обвинуваченим ОСОБА_7 (а.с. 94-98).
Пояснення ОСОБА_12 , допитаного судом в якості спеціаліста, щодо невідповідності тілесних ушкоджень у потерпілих нанесеним ударам з боку ОСОБА_21 спростовуються вищезазначеними показаннями судово-медичних експертиз.
Суд першої інстанції дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_11 , зазначивши у вироку, що пояснення ОСОБА_14 , спростовується дослідженими судом доказами, а свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_11 не були безпосередніми свідками злочинів, тому їх пояснення не спростовують і не підтверджують обставини кримінального провадження.
Таким чином, в суді першої інстанції вказаним доказами в достатній мірі доведено, ОСОБА_7 3 червня 2016 року о 21 годині 30 хвилин умисно завдав ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те що обвинувальний акт вручений слідчим, а не прокурором, а також про те, що викладення в обвинувальному акті підозри, а не сформульованого обвинувачення істотно вплинуло на конкретність обвинувачення, а отже, зашкодило праву на захист обвинуваченого, колегія суддів доходить до наступних висновків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, попри відсутність в обвинувальному акті конкретної вказівки на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.

При цьому колегій суддів звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_7 не викликає сумнівів.

Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_7 є неконкретним, а тому належить визнати необґрунтованими доводи заяви про те, що формальне недотримання вимог пункту 5 частини другої статті 291 КПК України, а також ст. 293 КПК України щодо вручення копії обвинувального акту саме прокурором, а не слідчим вплинуло на право на захист ОСОБА_7 і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке обумовлює скасування вироку у даному кримінальному провадженні.

Також не обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про безпідставне зазначення в обвинувальному акті даних про попередню судимість обвинуваченого, оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинний містити анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), і даний перелік анкетних даних не є вичерпаним, оскільки зазначена норма не містить вказівки на це.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , фактично змінюючи апеляційні вимоги, просив пом`якшити призначене обвинуваченому покарання та застосувати штраф.

З цього приводу колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З вироку суду вбачається, що за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді 80 годин громадських робіт, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України 200 годин громадських робіт. Призначаючи остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, суд першої інстанції застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим та призначив остаточне покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Таким чином за кожний зі злочинів обвинуваченому призначено покарання, яке не є найсуворішим для даного виду покарання згідно санкцій відповідних частин ст. 125 КК України, а також не є покаранням самого суворого виду. Застосування принципу поглинання при призначенні остаточного покарання також не вказує на суворість призначеного остаточного покарання.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого та його відношення до вчинених ним злочинів, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для пом`якшення призначеного судом покарання і остаточне покарання у вигляді 200 годин громадських робіт за вчиненні злочини буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_15 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку, а також підстав, передбачених 412, 415 КПК України для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції за доводами апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
На підставі зазначеного, керуючись 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4