17.09.2018
Справа № 642/7821/16-к
Провадження №1-кп/642/43/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.
Під час досудового слідства ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 24 липня 2018 року строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 продовжено на 60 днів до 21 вересня 2018 року, включно.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
05.09.2018 року до суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання, оскільки він має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, статус переселенця, повноцінну сім`ю, неповнолітніх дітей, постійне місце роботи. Крім того раніше обраний у відношенні нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд не порушував та відсутні підстави вважати, що він буде чинити перешкоди встановленню істини у справі, впливати на свідків та переховуватись від суду.
Прокурор в судовому засіданні просив продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 строки застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи вагомість доказів обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, наявний ризик переховування від суду внаслідок репутації та з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинення іншого кримінального правопорушення. Проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 заперечував.
В судовому засідання ОСОБА_4 підтримав подане ним клопотання, проти клопотання прокурора заперечував, вважає за можливе обрати йому більш м`який запобіжний захід.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, та просили суд змінити запобіжний захід на більш м`який.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, беручи до уваги те, що обставини, які послугували підставою для обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинувачених, та які були встановлені попередньо, на даний час мають місце і не змінились.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою (рішення у справі "Яблонський проти Польщі". Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі", та "Смирнова проти Росії").

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що відноситься до тяжкого злочину проти власності, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи років.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , колегія суддів враховує суспільну небезпечність інкримінованого їм кримінального правопорушення та імовірну можливість продовження ними протиправної поведінки в подальшому, вчинення інших кримінальних правопорушень, той факт, що ОСОБА_5 не має постійного місця проживання в м.Харкові, а ОСОБА_4 має тимчасове місце проживання в м.Харкові, а також з метою запобігання тиску на свідків, що не допитані судом.

При цьому відсутні належні гарантії та підтвердження соціальних зав`язків, які б переважали наявні ризики ухилення від суду обвинуваченим ОСОБА_4 .
Таким чином, суд виходить із того, що на даний час не відпали ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і приходить до висновку про необхідність продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 331, 372 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у "Харківській установі виконання покарань № 27" до 15 листопада 2018 року, включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою у " Харківській установі виконання покарань № 27" до 15 листопада 2018 року, включно.
Копію ухвали направити Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №27.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1