Постанова
Іменем України

19 червня 2018 року

м. Київ
справа № 159/3106/16-к
провадження № 51-602км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001229, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 27 березня 2013 року вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі-КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки; звільненого 12 червня 2014 року постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію»;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 289 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2017 року, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_6 засуджено за ст. 198 КК до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, 16 червня 2016 року о 21:00 ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зустрівся неподалік автозаправки «ВОГ» по вул. Володимирській в м. Ковелі з невстановленою слідством особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, та погодився з її пропозицєю переховати автомобіль, завідомо одержаний злочинним шляхом.
Того ж дня, дізнавшись, що автомобіль знаходиться в лісі біля с. Руда Любомльського району Волинської області, ОСОБА_6 зі згаданою особою поїхав автомобілем «LDW» д.н.з. НОМЕР_1 до вказаного місця, де побачив автомобіль марки «Ауді А6» без номерних знаків. Далі, з метою переховування даного автомобіля в одному з будинків в с. Смідин Старовижівського району, ОСОБА_6 сів за кермо даного автомобіля, завідомо одержаного злочинним шляхом і поїхав в дане село, однак біля с. Смідин був затриманий працівниками поліції.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, чим порушив вимоги статей 22, 23 КПК. Стверджує, що ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, оскільки в ній не міститься спростування доводів скарги прокурора з приводу неправильної перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 289 на ст. 198 КК, що призвело до призначення надмірно м`якої міри покарання.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор не підтримав касаційну скаргу та просив ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 3 ст.404 КПК, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, діючи в межах своїх повноважень, з дотриманням вимог ч. 3 ст.404 КПК, при перевірці апеляційної скарги прокурора, дійшов висновку про доведеність у ході судового розгляду винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК та правильність кваліфікації його дій за зазначеною нормою закону. Зокрема, такого висновку апеляційний суд дійшов на підставі аналізу показань самого засудженого ОСОБА_6 , який повідомив, що після незаконного заволодіння автомобілем невстановленою досудовим слідством особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, він погодився приховати викрадений автомобіль, який у день події вказана особа під час зустрічі у лісі біля с. Руда Любомльського району передала йому на зберігання; показань свідка ОСОБА_7 , котра підтвердила обставини передачі засудженому ОСОБА_6 викраденого автомобіля та показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підтвердження фактів викрадення в потерпілого ОСОБА_8 автомобілю і затримання засудженого ОСОБА_6 під час керуванням цим автомобілем, а також даними протоколів огляду місця події від 16 та 17 червня 2016 року.

Тобто апеляційний суд перевірив всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 , які були покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку.
Таким чином, апеляційний суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, на підставі аналізу яких погодився з встановленими місцевим судом фактичними обставинами кримінального правопорушення та кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ст. 198 КК, здійснив розгляд кримінального провадження, який не суперечив загальним засадам кримінального провадження, у тому числі, щодо безпосередності дослідження показань, речей і документів.
Водночас, в своєму рішенні апеляційний суд правильно вказав про безпідставність доводів прокурора щодо наявності в діях ОСОБА_6 умислу на пособництво у незаконному заволодінні транспортними засобом, пославшись на відсутність доказів на підтвердження попередньої змови з невстановленою досудовим слідством, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження.
При цьому, апеляційний суд зазначив, що хоча ОСОБА_6 вказував на те, що за пропозицією ОСОБА_11 погодився сховати викрадений автомобіль, однак їх неодноразові телефонні розмови, при категоричній позиції ОСОБА_11 щодо непричетності до інкримінованих ОСОБА_6 подій злочину, не можуть прямо вказувати про їх змову на вчинення злочину, оскільки вони не заперечували, що знайомі та спілкувалися.
Також, апеляційний суд правильно вказав про безпідставність версії обвинувачення щодо попереднього викрадення ОСОБА_6 ключів від автомобіля, оскільки така позиція є лише необґрунтованим припущенням сторони обвинувачення з огляду на те, що воно виходить за межі пред`явленого обвинувачення і згідно обвинувального акту ОСОБА_6 не інкримінувалося.
Отже, апеляційним судом було досліджено всі обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, що спростовує доводи прокурора про порушення цим судом вимог статей 22, 23 КПК.
З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що апеляційний розгляд кримінального провадження було проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі наведені в апеляції прокурора доводи, належним чином було перевірено і визнано безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував у своєму рішенні, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав. Ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК, воно є справедливим та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення нових злочинів.
З огляду на те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, то касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, п. 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3