Справа №484/457/18 05.09.2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0002972, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України

учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_7

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити з підстав неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Виключити із правової оцінки дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України кваліфікуючу ознаку - «з погрозою застосування такого насильства».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить змінити оскаржуваний вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України.
Так, зазначає, що з обвинувачення, визнаного судом доведеним слідує, що ОСОБА_6 шляхом нанесення декілька ударів руками в область голови та рук ОСОБА_8 , відкрито заволодів його майном, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді припухлості лоба та саден тильних поверхонь правої кисті, котрі відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Тобто, ОСОБА_6 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_8 відкрито заволодів його майном.

Проте суд кваліфікував зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_6 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або з погрозою застосування такого насильства.

Вважає, що зазначене не відповідає вимогам п.п.5,9,13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності» № 12 від 25.12.1992 року.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено та визначено доведеним, що 02.11.2016 року близько 00 год. 30 хв. обвинувачений, маючи при собі алюмінієву бейсбольну біту, разом зі своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , прийшли до домоволодіння АДРЕСА_2 , де мешкав ОСОБА_8 та покликали останнього. Коли ОСОБА_8 вийшов, то між ним та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла конфліктна ситуація, яка переросла у бійку на подвір`ї. В цей час ОСОБА_11 та ОСОБА_6 зайшли до будинку та почали вживати спиртні напої. Через кілька хвилин до будинку зайшли ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . В цей час, обвинувачений згадав, що у ОСОБА_8 є мобільний телефон марки «Nokia 5130», який він до цього бачив та котрим він вирішив незаконно заволодіти. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 наніс декілька ударів руками в область голови ОСОБА_8 , в ході яких потерпілий почав прикриватись руками, після цього обвинувачений наказав, щоб потерпілий віддав йому свій мобільний телефон, а ОСОБА_8 , в свою чергу, побоюючись застосування насильства в подальшому, віддав вказаний телефон.

Таким чином, ОСОБА_6 , розуміючи, що його дії носять відкритий характер, діючи у присутності потерпілого, який усвідомлював протиправність його дій, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Nokia 5130», вартістю 200 грн., та розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму та тілесні ушкодження у вигляді припухлості лоба та саден тильних поверхонь правої кисті, котрі відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 736 від 02.11.2016 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Суд визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або з погрозою застосування такого насильства.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд приходить до наступного.

Вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наведеними у вироку доказами, апелянтом не оскаржується, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, то вони заслуговують на увагу.
Так, із обвинувачення, визнаного судом доведеним слідує, що ОСОБА_6 шляхом нанесення декілька ударів руками в область голови та рук ОСОБА_8 , відкрито заволодів його майном, а саме мобільним телефоном марки «Nokia 5130», вартістю 200 грн., спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді припухлості лоба та саден тильних поверхонь правої кисті, котрі відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 736 від 02.11.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Тобто, ОСОБА_6 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_8 відкрито заволодів його майном.

Проте суд кваліфікуючи зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_6 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого також кваліфікував його дії, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування такого насильства.

Відповідно до п. 5, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти приватної власності» від 06.11.2009 року № 10 насильницький грабіж утворює кваліфікований склад злочину (ч. 2 ст. 186 КК України) і може бути двох видів: 1) грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та 2) грабіж, поєднаний з погрозою застосування такого насильства.

Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, слід розуміти заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я або короткочасної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи незаконне позбавлення волі за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння).

Погроза застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, є психічним насильством, яке полягає у залякуванні потерпілого негайним застосуванням до нього такого фізичного насильства. Висловлюючи погрозу, грабіжник може конкретизувати зміст фізичного насильства (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи позбавлення волі тощо), а може і не робити цього.

Наведене свідчить, що правова оцінка фактичних та юридичних підстав кваліфікації діянь, які поставлені у провину ОСОБА_6 , у зіставленні з правовою оцінкою суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, дають підстави для висновку, що в діях ОСОБА_6 встановлено склад грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Встановлені судом фактичні обставини, викладені у вироку, не містять даних про те, що обвинувачений застосовував до потерпілого психічне насильство, а тому судом першої інстанції необґрунтовано, при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 зазначено таку кваліфікуючу ознаку, як погроза застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

З урахуванням викладеного, оскаржуваний вирок підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст. 409, п.2 ч.1 ст.413 КПК України, з виключенням із правової оцінки дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України кваліфікуючої ознаки «з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого», а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 413, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Виключити із правової оцінки дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України кваліфікуючу ознаку - «з погрозою застосування такого насильства».

В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: