Справа №585/4462/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/359/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції провадження №585/4462/17 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 грудня 2017 року, якою частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання згідно ч.5 ст. 72 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області із клопотанням про застосування положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-V111 від 26.11.2015 року звернувся засуджений ОСОБА_7 . У поданих вимогах засуджений просив зарахувати йому в строк відбування покарання строк його перебування під вартою та в СІЗО з 14.12.1999 по 24.10.2004 року.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 грудня 2017 року клопотання засудженого ОСОБА_7 було задоволено частково та зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14 грудня 1999 року по 27 червня 2002 року включно, з огляду на те, що перебування засудженого у слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили, відповідно до положень ст.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення», не зараховується до строку відбування покарання.

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, порушує питання про його скасування та постановлення нової ухвали, якою задовольнити його вимоги згідно заявленого клопотання в повному обсязі. Мотивація доводів апеляційної скарги зводиться до того, що суд безпідставно не зарахував у строк відбування покарання засудженому строк перебування у слідчому ізоляторі з 27.06.2002р. по 24.10.2004р., з огляду на те, що умови перебування в СІЗО на краще не змінилися. При цьому вказує, що прокурором ОСОБА_9 у судовому засіданні не було надано даних про об`єктивні причини порушення адміністрацією Донецького СІЗО ст.87 КВК України, зокрема прокурором не було надано доказів на рахунок того, що з набранням вироком чинності умови тримання ОСОБА_7 змінились на краще. Зазначає, що суд, в свою чергу, не надав оцінки преюдиціальній ухвалі Апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2016 року у справі відносно ОСОБА_10 , якому, на відміну від ОСОБА_7 , зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення та перебування в СІЗО з 31.01.2000р. по 08.11.2004р., з огляду на порушення ст.3 Конвенції щодо жорстокого поводження із ОСОБА_10 та щодо умов тримання його під вартою в Донецькому СІЗО. Наголошує, що, на відміну від ОСОБА_10 , який перебував в Донецькому СІЗО в один і той же період часу в одних і тих же умовах, суд першої інстанції не зарахував засудженому ОСОБА_7 строк перебування у СІЗО з 27.06.2002р. по 24.10.2004р., при цьому не обґрунтував та не мотивував свої висновки щодо часткового задоволення клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини провадження та зміст поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та дослідивши додані матеріали, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Судової колегії по кримінальним справам Донецького обласного суду від 19 грудня 2000 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст. 142, ч.2 ст.83, п.п. «а, з, і» ст.93, ч.3 ст.141, ст.191, ч.2 ст.206, ч.1 ст.42, ч.1 ст.43 КК України в редакції 1960 року та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. При цьому у вироку вказано, що строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з 14.12.1999 року.

Ухвалою Верховного суду України від 27 червня 2002 року вирок Судової колегії по кримінальним справам Донецького обласного суду від 19 грудня 2000 року відносно ОСОБА_7 змінено, при цьому касаційну скаргу останнього залишено без задоволення. В ухвалі також вказано, що на підставі ст.74 КК України та п.5 Розподілу 11 прикінцевих і перехідних положень КК України, вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.206 КК України (в редакції 1960 року) привести у відповідність з новим законодавством і вважати його засудженим за ч.1 ст.296 КК України (в редакції 2001 року) на 2 роки обмеження волі. Виключити із резолютивної частини вироку рішення про застосування до ОСОБА_7 ч.1 ст.43 КК України і остаточно за сукупністю злочинів вважати засудженим до міри покарання обраної судом.

Вирок Судової колегії по кримінальним справам Донецького обласного суду від 19 грудня 2000 року відносно ОСОБА_7 набрав законної сили 27 червня 2002 року.

Згідно постанови Верхового суду України від 26 жовтня 2017 року, застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, Закону № 838-VІІІ не може бути обмежено, оскільки передбачені частиною п`ятою статті 72 КК правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.

Зі змісту наявної у матеріалах справи довідки ДУ «Роменської виправної колонії №56» вбачається, що ОСОБА_7 тримався в місцях попереднього ув`язнення 14 грудня 1999 року по 27 червня 2002 року, а тому суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про зарахування засудженому ОСОБА_7 вказаного строку відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року.

При цьому колегія суддів погоджується та вважає вмотивованою позицію суду першої інстанції з приводу незарахування засудженому ОСОБА_7 у строк відбування покарання строку його перебування у СІЗО з 27.06.2002 по 24.10.2004 з огляду на те, що перебування засудженого у слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили, відповідно до положень ст.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення», не зараховується до строку відбування покарання.

За таких обставин, доводи засудженого щодо необґрунтованості висновків суду в частині незарахування засудженому ОСОБА_7 у строк відбування покарання строку його перебування у СІЗО з 27.06.2002 по 24.10.2004 року не є слушними.

Посилання засудженого на те, що мали місце ухвалення іншими судами апеляційної інстанції рішень про зарахування в порядку ч.5 ст.72 КК України особам, засудженим до довічного позбавлення волі, строку перебування у СІЗО після набрання вироком законної сили, не порушує законності, обґрунтованості та вмотивованості оскаржуваного судового рішення у даному провадженні.

Також, на думку колегії суддів, доводи ОСОБА_7 з приводу тих обставин, що умови його перебування в СІЗО у період з 27.06.2002 по 24.10.2004 на краще не змінилися та прокурором не було надано доказів на рахунок того, що з набранням вироком чинності умови тримання ОСОБА_7 змінились на краще, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

За наведених підстав, знаходячи ухвалу суду законною, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, а відповідно, не знаходить підстав, і для задоволення апеляційних вимог засудженого ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 грудня 2017 року, якою частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання згідно ч.5 ст. 72 КК України, - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ця ухвала набирає чинності негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.