АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №644/2128/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/1901/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
Іменем України

14 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.04.2018р. відносно ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Хотомля Вовчанського району Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, офіційно не працюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 20.04.2016р. вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,
засуджений за ч.2 ст.125 КК України до 1(одного) року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку тривалістю в 1 рік він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки передбачені ч.1 ст.76 КК України.
Крім того, цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 10000грн. в якості компенсації моральної шкоди, а в решті вимог позивача відмовлено.
Згідно вироку 19.12.2016р. в 00год. 10хв. ОСОБА_8 , знаходячись неподалік магазину «Посад», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Дар`яльська 95, підійшов до раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , який сидів на лавочці біля вказаного магазину. В ході спілкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне нанесення тілесних ушкоджень, завдав потерпілому ОСОБА_7 один удар правою ногою в область грудної клітини, від якого останній втратив рівновагу та впав з лавочки на землю. Після чого, ОСОБА_8 продовжуючи свої умисні протиправні дії, завдав потерпілому близько 10 ударів кулаком правої руки по обличчю та голові та декілька ударів правою ногою в область голови та корпусу. Внаслідок чого, потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з наявністю синців на обличчі, підшкірної гематоми лобно-тім`яної області зліва, переломів кісток носа, струсу головного мозку, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більш трьох тижнів.
Потерпілий у поданій апеляційній скарзі не оскаржуючи встановлені фактичні дані та кваліфікацію вважає, що приговор є несправедливим в наслідок малої сатисфакції, а тому просить вирок суду змінити збільшивши розмір стягнутих виплат до розміру заявлених вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілого в підтримку поданої апеляційної скарги, з`ясувавши позицію прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.92-93), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права оскаржувати їх.
Так як, судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_7 то суд першої інстанції вірно кваліфікував ці його дії за ч.2 ст.125 КК України.
Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині розв`язання цивільного позову колегія суддів виходить з положень закріплених главою 9 КПК України.
З матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.9-10) вбачається, що цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди був заявлений потерпілим в якому він просить стягнути на його користь матеріальну шкоду у розмірі 4000грн. та моральну 96000грн.

Як випливає з вироку, розв`язуючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з положень закріплених ст.ст.23, 1167, 1166 ЦК України.

Зі ст.1167 ЦК України випливає, що моральну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала за загальними умовами відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається з вироку, потерпілим цивільним позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що медикаменти, придбання яких підтверджувалось ОСОБА_7 шляхом надання копій фіскальних чеків, були призначені останньому і саме у зв`язку з отриманими внаслідок кримінального правопорушення тілесними ушкодженнями.
Матеріали кримінального провадження (т.1 а.с.11-14) підтверджують наведене твердження суду, а позивач не спростовує це жодними доказами, посилаючись лише на те, що всі ліки зазначені у фіскальних чеках відповідають датам лікування та змісту хвороби.
Але виходячи з принципу змагальності який є втіленням і конкретизацією в кримінальному провадженні конституційної основної засади судочинства змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України), яка конкретизує також положення ч.3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає, що обов`язок доводити, що саме ці ліки були необхідні покладений на потерпілого.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то визначаючи розмір такого відшкодування, суд першої інстанції зазначив, що виходив зі ступеню тяжкості завданих потерпілому тілесних ушкоджень, тривалості розладу здоров`я, їх вплив на звичайний уклад життя ОСОБА_7 та вплив на його психоемоційний стан, а тому прийшов до висновку, що грошова компенсація в розмірі 10000 грн. буде відповідати принципам розумності та справедливості щодо даного виду відшкодування.
Наведену аргументацію колегія суддів вважає достатньо виваженою та правильною при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що в повній мірі узгоджується з рекомендаціями наведеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Таким чином, колегією суддів не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, а тому вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.04.2018р. відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді