УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
12 червня 2018 року
м. Київ

справа № 0707/1754/2012
провадження № 51-4к18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
захисника ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянула у закритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 Кримінального Кодексу України(далі КК), до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2012 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК, та із застосуванням статей 69, 70 КК засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Його ж за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК, виправдано за недоведеністю винуватості у вчиненні злочину.
На підставі ст. 75 ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 3 роки, і покладено обов`язки,передбачені ст. 76 КК.
Вирішено питання про цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , а також про речові докази, судові витрати й запобіжний захід.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 ,судові рішення щодо якого набрали законної сили і судом касаційної інстанції були залишені без зміни.
Апеляційний суд Закарпатської області 29 травня 2017 року при перегляді справи скасував рішення місцевого суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 152 та ч. 2 ст. 153 КК і постановив новий вирок, яким справу в частині його обвинувачення за ч. 2 ст. 153 КК закрив, а за ч. 3 ст. 152 КК визнав винуватим у вчиненні цього злочину і засудив до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Як установив суд, 13 липня 2005 року близько 1-ї год. на тротуарі ділянки автодороги Київ-Чоп, неподалік залізничного вокзалу,в с. Карпатах Мукачівського району Закарпатської області, між кафе «Джокер» та АЗС ВАТ «Укрнафта», ОСОБА_7 та ОСОБА_10 зустріли потерпілу ОСОБА_9 іскориставшись темрявою, відсутністю сторонніх осібта тим, що потерпіла була одна, з метою задоволення статевої пристрасті взялиїї під руки йпогрожуючи фізичним насильством, подолавши її опір, силоміць змусили піти з ними в поле за с. Карпати у напрямку м. Сваляви, де проти її волі почергово зґвалтували у природнийта неприродний спосіб разом із третьою невстановленою слідством особою.
В касаційній скарзі прокурор,посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок апеляційного суду в частині закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК і направити справу на новий апеляційний розгляд.
На думку прокурора, висновок суду про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 153 КК не ґрунтується на матеріалах справи. Також прокурор звертає увагу на те, що у своєму рішенні суд апеляційної інстанції не вказав на наявність підстав виправдання ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні цього злочину, передбачених частинами 4 та 5 ст. 327 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК 1960 року)
Захисник ОСОБА_4 та засуджений ОСОБА_7 у касаційних скаргах, які за змістом є ідентичними,посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просять скасувати вирок апеляційного суду і направити справу на новий апеляційний розгляд.
Стверджують про те, що поза увагою апеляційного суду та без належної правової оцінки залишилися доводи викладені в апеляційних скаргахсторони захисту,про численні процесуальні порушення у справі, допущені під час проведення досудового слідства, а висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК, ґрунтується на непослідовних та суперечливих показаннях потерпілої ОСОБА_9 . Вважають, що вирок апеляційного суду постановлено без додержання вимог статей 332-335, 367, 371 КПК 1960 року, тому його не може бути залишено у силі.
Прокурору судовому засіданні касаційні скарги сторони обвинувачення та сторони захисту не підтримав і просив Суд залишити їх без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.
Захисник ОСОБА_4 підтримав вимоги викладені у своїй касаційній скарзі, а також у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_7 і просив їх задовольнити. З касаційною скаргою прокурора не погодився і просив Суд залишити її без задоволення.
Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_6 з касаційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_7 не погодився і просив залишити їх без задоволення, а рішення апеляційного суду - без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінальної справи,обговоривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Відповідно до ст. 398 КПК 1960 року, касаційний суд вправі скасувати або змінити вирок, ухвалу в разі виявлення: істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону; неправильного застосування кримінального закону; невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого,однак не вправі втручатись у судові рішення на підставах однобічності або неповноти слідства чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Отже, суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень щодо неповноти й однобічності слідства, а також невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Переглядаючи справу, суд виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, що зазначені ними у судових рішеннях.
У касаційних скаргах захисник ОСОБА_4 та засуджений ОСОБА_7 посилаються на однобічність та неповноту слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК 1960 року, тоді як перевірка цих обставин згідно із законом до повноважень касаційного суду не входить.
Відповідно до змісту ст. 378 КПК 1960 року апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та постановляє свій вирок у випадку необхідності застосування більш суворого покарання.Скасування вироку суду першої інстанції та постановлення вироку апеляційним судом допускається лише за умови, що в апеляції прокурора, потерпілого чи його представника ставилося питання про скасування вироку саме на цих підставах. Вирок апеляційного суду повинен відповідати вимогам, зазначеним у статтях 332-335 цього Кодексу. Крім того, у вироку апеляційного суду зазначається зміст вироку суду першої інстанції,

суть апеляції, мотиви прийнятого рішення.
Як убачається з матеріалів справи, вирок апеляційного суду було постановлено за результатами розгляду апеляційних скарг представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 , прокурора та ОСОБА_11 .Перевіривши доводинаведені в апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дав на них вичерпні відповіді і належним чином умотивувавсвоє рішення.
Щодо доводів касаційних скарг сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК, то, як вбачається з матеріалів справи, з метою перевірки аналогічних доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції,дослідивши показання потерпілої ОСОБА_9 , перевіривши матеріали справи дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК крім показань потерпілої підтверджується й іншими наведеними у вироку місцевого суду доказами, які були досліджені судом, зокрема: протоколом огляду місця події; висновками судово-медичних експертиз про наявні у потерпілої тілесні ушкодження, час та механізм їх виникнення; висновком судової молекулярно-біологічної експертизи про збіг генетичних ознак зразків слини ОСОБА_7 з генетичними ознаками, встановленими на одязі потерпілої та паперовій серветці, вилученої з місця події; показаннями свідка ОСОБА_12 .
При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що районний суд повно і всебічно дослідив та проаналізував усі зібрані у справі докази, задовольнив клопотання сторони захисту про допит свідків, огляд місця події, відтворення обстановки і обставин події з потерпілою та засудженим, дав цим доказам належну оцінку та правильно встановив фактичні обставини справи. У своєму рішенні суд апеляційної інстанції навів відповідні обґрунтування і мотиви з яких він виходив при спростування доводів ОСОБА_7 про те, що статеві зносини між ним та потерпілою відбувалися за її згодою.
Викладений у рішенні апеляційного суду висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК є належним чином умотивований і сумнівів у суду касаційної інстанції не викликає.
Що стосуєтьсядоводів прокурора про неправильне застосування закону та безпідставне виправдання ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК, то вони спростовуються матеріалами справи.
Так,із метою перевірки доводів,про непричетність до вчинення злочину,викладених в апеляційнійскарзі ОСОБА_7 апеляційний суд, не маючи можливості допитати потерпілу ОСОБА_9 , оголосив її показання надані нею під час досудового слідства (т. 1, а. с. 42-45, т. 3, а .с. 65-71), а також під час судового розгляду справи 4 лютого 2011 року та 3 лютого 2012 року.З показань останньої вбачалося, що вона не може впевнено стверджувати про участь ОСОБА_7 в її зґвалтуванні у неприроднийспосіб. Пам`ятає, що такі дії вчиняв щодо неї ОСОБА_13 , однак чи ОСОБА_14 не пам`ятає.
Ці показання потерпілої ОСОБА_9 також узгоджуються з показаннями ОСОБА_7 , який указував на те, що дій, передбачених ч.2 ст.153 КК, він щодо потерпілої не вчиняв.
Відповідно до статей 8 та62 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватості не буде доведено в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.
З урахуванням цих вимог закону та встановлених обставин суд апеляційної інстанції відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 366, ст. 327КПК 1960 року дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність участі ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину і скасувавши у цій частині вирок місцевого суду, закрив провадження у справі.
Зазначені в касаційній скарзі доводи прокурора не спростовують висновків викладених у рішенні апеляційного суду, і не ставлять під сумнів їх правильність.
Вирок суду апеляційної інстанції за своїм змістом відповідає вимогам статей 378, 332-335 КПК 1960 року.
Під час перевірки матеріалів кримінальної справи Судом не було встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які би ставили під сумнів обґрунтованість та законність оскаржуваного судового рішення і були підставами для його скасування або зміни.
Керуючись статями 377, 400-2 КПК 1960 року,п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК,Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_15 та засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення,а вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала є остаточноюта оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_16 ОСОБА_2 ОСОБА_3