Номер провадження: 11-кп/785/871/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10

обвинуваченої: ОСОБА_11 ,

захисника: ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000201 від 05.05.2014 року за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Одеса від 12.04.2018 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Одеси, українку, громадянку України, офіційно не працюючу, маючу на утриманні неповнолітню дитину, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, -
визнаний винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і їй призначено покарання у виді 4 /чотирьох / років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 / два / роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_11 звільнено від призначеного судом покарання, -

встановив:

Відповідно до вироку суду, 04.05.2014 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, на 163 км + 20 м автодороги Київ - Одеса ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «TOYOTA COROLLA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Одеса, порушуючи вимоги п. 2.3.б), в); п. 12.1, 12.6.б), 12.9.б) Правил дорожнього руху України /редакція від 06.03.2013 року/, була не уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, не переконалась в тому, що пасажири, які перебували в керованому нею автомобілі пристебнуті пасками пасивної безпеки, не вибрала безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, маючи стаж керування до 2-х років рухалась зі швидкістю більше 70 км/год, чим перевищила максимальну швидкість, в результаті чого здійснила з`їзд з проїзної частини на ліве узбіччя по ходу свого руху та в подальшому з`їхала на праве узбіччя, де здійснила наїзд на металеве однобічне огородження та в подальшому керований нею автомобіль здійснив з`їзд в правий кювет, де перекинувся.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «TOYOTA COROLLA» реєстраційний номер НОМЕР_1 потерпіла ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла, що ускладнилась розвитком травматичного шоку, що стоїть в причинному зв`язку зі смертю, а потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «розриву селезінки», що ускладнився розвитком внутрішньочеревної кровотечі до 1500 мл, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

У дорожній обстановці дії водія автомобіля «TOYOTA COROLLA» ОСОБА_11 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 2.3.б), в); п. 12.1, 12.6.б), 12.9.б) Правил дорожнього руху і знаходились в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і настанням наслідків у спричинення смерті потерпілої ОСОБА_13 та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Своїми діями, яки виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та спричинення іншому потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 скоїла кримінальне правопорушення. передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

В апеляційних скаргах:
-прокурор відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 , не оспорюючи винуватість обвинуваченої ОСОБА_11 та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 286 КК України, вказує, що зазначений вирок суду підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

Так прокурор вказує на незгоду з застосуванням районним судом до обвинуваченої ОСОБА_11 Закону України «Про амністію 2016 року» та звільнення її від призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 вищеозначеного Закону, з підстав знаходження на її утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вважає, що обвинувачена ОСОБА_11 скоїла злочин, який посягав на життя, здоров`я … чи інші охоронювані законом права та інтереси та інтереси цих дітей, а в даному випадку саме на життя та здоров`я ОСОБА_8 , тому, згідно п. «г» ст. 9 Закону України «Про амністію 2016 року» амністія до обвинуваченої не може бути застосована.

Просить вирок відносно обвинуваченої ОСОБА_11 - скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винною у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

-представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 вважає, що вирок суду є законним та справедливим в частині визнання обвинуваченої ОСОБА_11 винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначеного їй покарання, але вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині посилання на таку обставину, як щире каяття обвинуваченої ОСОБА_11 та застосування до неї дії Закону України «Про амністію у 2016 році» з звільнення від призначеного судоми покарання.

При цьому представник потерпілої послався на незаконність вироку районного суду в частині безпідставного посилання як на пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття вважає, оскільки на його твердження щире каяття обвинуваченої повинно підтверджуватися обставинами, які свідчать про його дійсність та розуміння обвинуваченої своєї провини та ставлення до скоєного, чого в даному випадку не було, оскільки обвинувачена визнала свою провину лише під тиском доказів наявних у кримінальному провадженні і визнання нею своєї провини є вимушеним, а не добровільним.

Крім того представник потерпілої звертає увагу на те, що незважаючи на загибель внаслідок ДТП з вини обвинуваченої ОСОБА_11 неповнолітньої дитини - ОСОБА_13 , 1997 року народження, обвинувачена до теперішнього часу не висловила співчуття матерії загиблої ОСОБА_13 - ОСОБА_9 , а також, на протязі часу проведення досудового слідства надавала неправдиві свідчення та намагалась перекласти вину за скоєння ДТП на загиблу ОСОБА_13 .

Також вважає, що судом порушено Закон України «Про амністію у 2016 році», так як згідно п. «г» ст. 9 Закону України «Про амністію 2016 року» амністія до обвинувачених не може бути застосовна на підставі п. «в» ст. 1 вищеозначеного Закону, з підстав знаходження на її утриманні неповнолітньої дитини, якщо вона вчинила злочин, який посягає на життя, здоров`я дитини, а саме потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є донькою обвинуваченої внаслідок чого потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того представник потерпілої наполягає на тому, що Закону України «Про амністію у 2016 року» неможливо застосувати, так як його застосування можливо лише на протязі трьох місяців, що передбачене положеннями ст. 18 даного Закону.

На підставі вищевказаного представник потерпілої просить вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченої ОСОБА_11 змінити в частині визнання обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченої та в частині звільнення її призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» та призначити їй покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

До початку судового розгляду, захисником обвинуваченої ОСОБА_11 - адвокатом ОСОБА_12 були подані заперечення на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої, в яких захисник зазначає, що вважає вирок відносно ОСОБА_14 законним та обґрунтованим, а апеляційні скарги невмотивованими.

Просить вирок місцевого суду відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_9 - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора та представника потерпілої, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачену ОСОБА_11 , та її захисника якізаперечували проти задоволення апеляційних скарги; прослухавши, в порядку підготовки до судового засідання звукозапис судових засідань, що міститься на технічному носії інформації; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_9 задоволенню не підлягають з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, обвинувачена ОСОБА_11 свою провину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю та не заперечував факту порушення Правил дорожнього руху України під час керування нею транспортним засобом, внаслідок чого сталося ДТП і загинула ОСОБА_13 , а потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Визнання обвинуваченою ОСОБА_11 своєї провини у скоєнні кримінального правопорушення, яке інкримінувалось їй органами досудового слідства та стороною обвинувачення, дозволило суду розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, що не дозволяє на даний час оскарження сторонами фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції.

На даний час ніхто з учасників судового процесу не оскаржує обставини скоєння кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті і вироку суду першої інстанції та кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 стосуються лише питання скасування вироку в частині застосування дії Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення обвинуваченої ОСОБА_11 від покарання призначеного судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у скоєнні обвинуваченою дій, які виразилися в порушенні Правил дорожнього руху України під час керування нею транспортним засобом, внаслідок чого сталося ДТП і загинула ОСОБА_13 , а потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченій ОСОБА_11 і чи повинна вона її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винної, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставини, які у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшують або обтяжують покарання і вказав, що така обставина судом встановлена, а саме повне визнання нею своєї вини та щире каяття, її відношення до скоєного та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами представника потерпілої ОСОБА_9 про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання для обвинуваченої ОСОБА_11 , так як згідно вироку суду першої інстанції та журналу судових засідань остання повністю визнала свою провину та щиро покаялася, а дана пом`якшуюча покарання обставина - щире каяття, передбачена в диспозиції ст. 66 КК України, як одна з обставин, які пом`якшує покарання для обвинуваченого.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_11 пояснила, що повністю визнає себе винуватою, дійсно щиро кається у вчиненому, оскільки сама має дитину, яка також постраждала в даній ДТП, дуже тяжко морально сприймає наслідки зазначеної пригоди, щиро співчуває батькам загиблої дитини, з батьком якої перебувала на час вчинення злочину у фактичних сімейних стосунках.

Також апеляційний суд не може погодитись з доводами прокурора та представника потерпілої ОСОБА_9 з приводу того, що судом першої інстанції порушено закон України про кримінальну відповідальність при застосуванні до обвинуваченої ОСОБА_11 Закону України «Про амністію у 2016 році» на підставі якого її звільнено від відбування призначеного судом покарання.

Так, як встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції і це знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, обвинувачена ОСОБА_11 на момент скоєння кримінального правопорушення і на час розгляду справи в суді мала і має на своєму утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження / т.1 а.с. 259/.

Обвинувачена ОСОБА_11 скоїла необережне кримінальне правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України не є особливо тяжким.

Положеннями кримінального закону визначено, що порушення правил безпеки руху інколи поєднано з учиненням інших посягань, що має кваліфікуватися за сукупністю злочинів. У разі умисного спричинення тілесних ушкоджень, яке охоплювалося умислом водія, то скоєне повинно кваліфікуватися як умисний злочин проти життя та здоров`я людини.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції з приводу того, що обвинувачена ОСОБА_11 скоїла злочин з необережності і її дії не були спрямовані на посягання життя та здоров`я її доньки ОСОБА_15 , а безпосереднім об`єктом злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у даному випадку є Правила безпеки дорожнього руху України.

При цьому, апеляційний суд враховує ту обставину, що злочини, безпосереднім об`єктом яких є посягання на життя, здоров`я, передбачені главами Кримінального Кодексу України, а саме Розділом 11 «ЗЛОЧИНИ ПРОТИ ЖИТТЯ ТА ЗДОРОВ`Я ОСОБИ» ст.ст. 115 - 145 КК України.

На думку апеляційного суду, саме у разі вчинення обвинуваченою одного із злочинів, передбачених Розділом 11 Кримінального Кодексу України, які вчинені відносно своїх дітей, у відповідності до положень п. «г» ст.9 Закону України про амністію у 2016 році, виникає заборона застосування акту амністії.

Разом з тим, апеляційним судом не встановлено обмежень щодо застосування до обвинуваченої ОСОБА_11 акту амністії, які передбачені ст. 4 Закону «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 року», а тому колегія суддів вважає, що районний суд мав право на його застосування до обвинуваченої.

Також апеляційний суд не може погодитись з доводами представника потерпілої ОСОБА_9 та його посиланням за вимоги ст. 18, з приводу того, що Закон України «Про амністію у 2016 році» може бути застосований лише протягом трьох місяців, так як обвинувачена ОСОБА_11 скоїла злочин 04.05.2014 року, тобто до набрання Законом чинності з 07.09.2017 року. Крім того, ст.18 Закону України «Про амністію у 2016 році» регламентує порядок виконання цього Закону, а не порядок застосування та розповсюджується у відповідності до вимог ст. 13 цього Закону на осіб, які відбувають покарання.

Колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, в тому числі і тих які не були зазначені в апеляційних скаргах чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_11 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеса від 12.04.2018 року відносно ОСОБА_11 , яким вона засуджена за ч.2 ст.286 КК України та звільнена від призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4