АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/400/18 Справа № 711/826/18 Категорія: ст. 537 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси в режимі відеоконференцзв`зку кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 08 лютого 2018 року,

в с т а н о в и л а :

02 березня 2015 року ОСОБА_7 засуджений вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.186, ст.70 України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.01.2014 року і остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2017 року зараховано термін попереднього ув`язнення з 24.12.2015 року по 25.01.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання за даною справою - 18.05.2015 року.

Кінець строку відбуття покарання 17.05.2019 року.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з клопотанням про умовно-достракове звільнення від подальшого відбування покарання, мотивуючи тим, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 08.02.2018 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 відмовлено, з тих мотивів, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки його сумлінна поведінка та ставлення до праці за весь період відбутого покарання не носять системного характеру та не дають правових підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, засуджений ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали районного суду, постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Просить дослідити дані, які характеризують засудженого ОСОБА_7 . При цьому вказує, що він став на шлях виправлення, тому вважає, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора та представника колонії, які заперечували проти апеляційної скарги, пояснення засудженого, який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Як свідчать дані характеристики, ОСОБА_7 під час утримання в СІЗО м.Кіровоград порушень режиму утримання не допускав, до праці не залучався. Заохочень та стягнень не мав. В Черкаській виправній колонії №62 відбуває покарання з 25.07.2015 року, де характеризується посередньо. Мав 5 стягнень за порушення вимог встановленого порядку відбування покарання, які на даний час погашені у встановленому законом порядку. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує, але належні висновки робить для себе не завжди. З вересня 2016 року виконує обов`язки днювального відділення на безоплатній основі. До виконання робіт із благоустрою установи та відділення ставиться з розумною ініціативою. Має 2 заохочення, наданих правами начальника установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Засуджений ОСОБА_7 був залучений до програми диференційного виховного впливу за напрямком «Професія». У 2016 році закінчив навчальний центр при установі, отримав спеціальність «Столяр будівельник».

До засудженого адміністративною комісією 29.09.2016 року розглядалось питання про можливість застосування до нього заохочувальної норми за ст.101 КВК України у вигляді переведення до ДСР (дільниця соціальної реабілітації), проте було відмовлено через те, що засуджений «не стає на шлях виправлення». 14.06.2017 року на адміністративній комісії установи розглядалось питання застосування до засудженого заохочувальної норми за ст.82 КК України, але було відмовлено через те, що засуджений «не став на шлях виправлення». 14 січня 2018 року адміністративною комісією установи розглядалось питання застосування до нього ст.81 КВК України, але рішенням комісії установи засудженому було відмовлено, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до вимог п.17 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Враховуючи вищевказане, і те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог Пленуму та КК України та дійшов вірного висновку про те, що необхідно відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги засудженого про те, 30.06.2017 року, 10.10.2017 року він має заохочення від адміністрації установи, що він виправився, тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення, не є безумовною підставою для застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення.

Колегія суддів враховує думку адміністрації ВК-62, яка заперечувала проти задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, наявність п`яти стягнень, які на даний час погашені, і ту обставину, що лише з 2017 року ОСОБА_7 почав отримувати заохочення, тоді як в Черкаській виправній колонії відбуває покарання з липня 2015 року. Крім того, наявність погашених стягнень не свідчить про сумлінну поведінку засудженого, оскільки дотримання порядку та умов відбування покарання є обов`язком засудженого.

Отже, сумлінна поведінка і ставлення до праці враховується за весь період перебування засудженого у виправно-трудовій установі.

У відповідності зі п.2 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою та підстав для скасування не знаходить, а тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 539 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суд м.Черкаси від 08 лютого 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Головуючий :

Судді :