справа № 462/2387/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження № 0001282 від 11.04.2018 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Львова, громадянина України, українця,

зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 раніше судимого,

за ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , раніше неодноразово судимий, а саме 06.03.2003 року Залізничним районним судом м. Львова за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 304, ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, 05.06.2008 року Залізничним районним судом м. Львова за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання строком на 3 роки, 21.02.2011 року Франківським районним судом м. Львова за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, повторно 11.04.2018 року близько 14.15 год., перебуваючи поблизу травматологічного пункту № 1, що по вул. Виговського, 32 у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, підбіг до потерпілого ОСОБА_6 ззаду та шляхом ривка вирвав з його рук мобільний телефон марки "Xіaomi Redmi4A" IMEI НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 2999 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора "МТС" вартістю 40 грн., чим спричинив матеріальної шкоди неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 3039 грн., чим вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав та пояснив, що 11.04.2018 року по вул. Виговського, 32 у м. Львові, підбіг до потерпілого ззаду та шляхом ривка вирвав з його рук мобільний телефон марки "Xіaomi Redmi4A", однак в подальшому був затриманий працівниками поліції. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати. Зазначив, що злочин вчинив внаслідок збігу важких обставин, оскільки в сім`ї важке матеріальне становище, брат та вітчим є інвалідами, матір важко хвора.

Потерпілий та законний представник потерпілого в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, законний представник ОСОБА_7 подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, при обранні покарання покладається на розсуд суду, матеріальна шкода не завдана.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав не доцільним дослідження інших доказів по справі, обмежився допитом обвинуваченого.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, показаннями обвинуваченого, доказами, що характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною, оскільки він повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання в кожному випадку суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 вказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, вітчим та брат є інвалідами, що стверджується відповідними посвідченнями, хворобу матері, а тому суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбуття покарання, а відтак його можливо звільнити від відбування основного покарання, призначивши іспитовий строк, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Відповідно до ст. 377 КПК України у разі призначення покарання із звільненням від його відбуття, суд звільняє обвинуваченого з-під варти в залі судового засідання.

Враховуючи призначення ОСОБА_4 покарання із звільненням від його відбуття, суд вважає, що обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід змінити на особисте зобов`язання, звільнивши обвинуваченого з під-варти у залі суду.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Керуючись ст.ст. 368-370, 371, 374 КПК України, суд-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази: мобільний телефон марки "Xіaomi Redmi4A" повернути потерпілому ОСОБА_6 .

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 змінити із тримання під вартою, звільнивши його з-під варти з залу суду, на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатись за межі м. Львова без відповідного дозволу суду.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1