Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________10.08.2018
Справа № 520/63/18
н/п 1-кп/490/53/2018
У Х В А Л А

10 серпня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7

під час судового розгляду на підставі обвинувальних актів, складених за результатами досудових розслідувань обставин кримінальних проваджень № 0001333 та № 0000236, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, є громадянином України, неодруженим, раніше не судимим, має повну вищу освіту, не працює, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Йошкор-Ола Російської РФСР, є громадянином Російської Федерації, неодруженим, раніше не судимим, має середньо-спеціальну освіту, не працює, на території України не зареєстрований, фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 294 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

За обвинувальним актом суть обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 , полягає у тому, що, входячи до складу суспільної організації "Одеська дружина" та будучи одним з керівників цієї організації, він спільно з іншими керівниками та учасниками цієї організації, кількістю не менше 15 осіб, діючи за попередньою змовою, позиціонуючи себе як силовий блок останньої, з метою здійснення впливу на суспільну думку громадян Одеської та Миколаївської областей для наступного схвалення ними можливого введення російських військ на території цих областей та їх окупації або створення на цих територіях України псевдодержавних проросійських утворень, а також з метою ствердження серед спостерігачів цього заходу впевненості у необхідності силового протистояння діючій державній владі та її захоплення, надання допомоги військовим формуванням Російської Федерації у разі окупації ними Одеської та Миколаївської областей, для досягнення мети їх примусового відокремлення від України, організував та 28 березня 2014 року здійснив автопробіг сполученням Одеса - Миколаїв, присвячений 70-річчю визволення м. Миколаєва від фашистських загарбників, під час якого учасники цього автопробігу та власне ОСОБА_4 , були одягнутими у військову камуфльовану форму, маски-балаклави, мали при собі щити з написами "Слава беркуту та ВВ", демонстрували прапори Російської Федерації, Андріївський прапор - військово-морський прапор Російської Федерації, чорно-жовто-білий прапор Російської імперії та георгіївські стрічки, а під час зупинок, у тому числі на в`їзді до м. Миколаєва (в мікрорайоні Варварівка на вул. Одеське шосе), а також, близько 17 год., на вул. Адміральській біля пам`ятника Героям-Ольшанцям, проголошували промови і викрикували заклики: "Вперед славяне! Русичи вперед! Слава Руси!, Один за всех, и все за одного!"

Такі, вчинені за ствердженням сторони обвинувачення, дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 109 КК України, як здійснення дій, вчинених з метою насильницьких зміни, повалення конституційного ладу та захоплення державної влади, та за ч. 2 ст. 110 КК України, як здійснення дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Крім наведеного вище, за обвинувальним актом, ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у тому, що протягом лютого-травня 2014 року, він спільно з іншими особами створив зазначену вище організацію ("Одеська дружина"), у тому числі для силового протистояння ідейним опонентам - представникам проєвропейських рухів і організацій, керував цією організацією та брав участь у її діяльності, тренуваннях її членів з метою отримання навичок поводження зі зброєю та спеціальними засобами (кийками, щитами тощо), навичок бою, тактики його ведення, у тому числі загальновійськового бою, для використання цих навичок в організації масових заворушень, за участі інших керівників організації забезпечував її учасників дерев`яними та гумовими кийками, металевими щитами, засобами захисту, які могли використовуватися при протистоянні з опонентами, тощо, з метою організації масових заворушень, для провокування представників проєвропейських громадських рухів та організації на сутички протягом березня-квітня 2014 року організовував в м. Одесі декілька акцій антидержавного характеру, спрямованих на поширення серед населення ідей сепаратизму, розбрату українського народу, ксенофобії, дестабілізацію суспільно-політичної ситуації, порушення функціонування державних та громадських структур тощо.

Такі, вчинені за ствердженням сторони обвинувачення, дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 294 КК України, як готування до організації масових заворушень, що супроводжувалися опором представникам влади, із застосуванням предметів, які використовувалися як зброя.

За обвинувальним актом суть обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , полягає у тому, що входячи до складу суспільної організації "Одеська дружина", він спільно з іншими учасниками цієї організації, кількістю не менше 15 осіб, діючи за попередньою змовою, позиціонуючи себе як силовий блок останньої, з метою здійснення впливу на суспільну думку громадян Одеської та Миколаївської областей для наступного схвалення ними можливого введення російських військ на території цих областей та їх окупації або створення на цих територіях України псевдодержавних проросійських утворень, а також з метою ствердження серед спостерігачів цього заходу впевненості у необхідності силового протистояння діючій державній владі та її захоплення, надання допомоги військовим формуванням Російської Федерації у разі окупації ними Одеської та Миколаївської областей, для досягнення мети їх примусового відокремлення від України, організував та 28 березня 2014 року здійснив автопробіг сполученням Одеса - Миколаїв, присвячений 70-річчю визволення м. Миколаєва від фашистських загарбників, під час якого учасники цього автопробігу та власне ОСОБА_6 були одягнені у військову камуфльовану форму, маски-балаклави, мали при собі щити з написами "Слава беркуту та ВВ", демонстрували прапори Російської Федерації, Андріївський прапор - військово-морський прапор Російської Федерації, чорно-жовто-білий прапор Російської імперії та георгіївські стрічки, а під час зупинок у тому числі на в`їзді до м. Миколаєва (в мікрорайоні Варварівка на вул. Одеське шосе) а також, близько 17 год., на вул. Адміральській біля пам`ятника Героям-Ольшанцям проголошували промови і викрикували заклики: "Вперед славяне! Русичи вперед! Слава Руси!, Один за всех, и все за одного!"

Такі, вчинені за ствердженням сторони обвинувачення, дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 109 КК України, як здійснення дій, вчинених з метою насильницьких зміни, повалення конституційного ладу та захоплення державної влади, та за ч. 2 ст. 110 КК України, як здійснення дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Крім наведеного вище, за обвинувальним актом, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у тому, що протягом лютого-травня 2014 року, він спільно з іншими особами брав участь у діяльності зазначеної вище організації ("Одеська дружина"), створеної у тому числі для силового протистояння ідейним опонентам - представникам проєвропейських рухів і організацій, у тренуваннях її членів з метою отримання навичок поводження зі зброєю та спеціальними засобами (кийками, щитами тощо), навичок бою, тактики його ведення, у тому числі загальновійськового бою, для використання цих навичок в організації масових заворушень, за участі інших керівників організації забезпечував її учасників дерев`яними та гумовими кийками, металевими щитами, засобами захисту, які могли використовуватися при протистоянні з опонентами, тощо, з метою організації масових заворушень, для провокування представників проєвропейських громадських рухів та організації на сутички протягом березня-квітня 2014 року взяв участь у м. Одесі в декількох акціях антидержавного характеру, спрямованих на поширення серед населення ідей сепаратизму, розбрату українського народу, ксенофобії, дестабілізацію суспільно-політичної ситуації, порушення функціонування державних та громадських структур тощо.

Такі, вчинені за ствердженням сторони обвинувачення, дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 294 КК України, як готування до організації масових заворушень, що супроводжувалися опором представникам влади, із застосуванням предметів, які використовувалися як зброя.

До обвинувачених застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

Строки тримання під вартою обвинувачених спливають 11 серпня 2018 року.

Враховуючи обсяг письмових доказів, які належить дослідити, та кількість свідків, які належить допитати, є очевидним, що до 11 серпня 2018 року суд не встигне завершити кримінальне провадження.

Як випливає зі змісту ст. 331 КПК України, до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні вказаного питання прокурор просив суд продовжити строки тримання під вартою обвинувачених, пославшись на те, що ризики, враховані судом при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених минулого разу, не перестали існувати та не зменшилися, зокрема станом на теперішній час залишаються ризик переховування обвинувачених від суду та ризик їх впливу на свідків, які станом на теперішній час судом не допитані.

В обґрунтування своєї позиції прокурор послався на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, у тому числі проти основ національної безпеки, а отже, у разі доведеності їх винуватості у цих злочинах, обвинуваченим загрожує суворе покарання, що обидва обвинувачених мають зв`язки серед кола радикально-налаштованих осіб - прихильників неприйняття чинної державної влади в Україні, незаконного відокремлення південно-східних регіонів України та їх приєднання до території Російської Федерації або створення на їх території нових державних утворень, при цьому ОСОБА_8 не має постійного місця проживання на території України та є громадянином Російської Федерації.

Також, висловлюючи свою позицію прокурор послався на положення ч. 5 ст. 176 КПК України, які не дозволяють задля запобігання вказаним ризикам застосувати до обвинувачених будь-який інший запобіжний, менш суворий ніж тримання під вартою.

Обвинувачені та їх захисники проти продовження строків тримання під вартою заперечували.

В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_4 та його захисник послалися на те, що ризики, наведені прокурором, є абстрактними, реальність цих ризиків прокурором належним чином не обґрунтовується, а тому застосування до обвинуваченого в такому випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідатиме національному законодавству, а також практиці Європейського суду з прав людини.

Також, у своїх запереченнях ОСОБА_4 та його захисник послалися на те, що протягом більше чотирьох років обвинувачений безперервно утримується під вартою у слідчих ізоляторах без наявності факту визнання його винуватим у вчиненні злочину вироком суду, який би набрав законної сили, та вважають, що таке поводження із обвинуваченим є тортурами. Крім цього, захисник ОСОБА_5 послалася на наявність в ОСОБА_4 батька, який страждає на тяжкі хронічні захворювання і потребує сторонньої допомоги.

З огляду на наведене, захисник ОСОБА_5 просила відмовити у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 і змінити застосований до нього запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

ОСОБА_6 та його захисник в обґрунтування своєї позиції послалися на те, що цей обвинувачений більше чотирьох років утримується під вартою без вироку суду, яким би його було визнано винуватим у вчиненні злочину, що ризики, наведені прокурором є абстрактними, що ОСОБА_6 ніколи не вчиняв будь-яких дій, які б вказували на реальність цих ризиків, що, натомість, працівники правоохоронних органів, затримуючи ОСОБА_6 після ухвалення судом виправдувального вироку у залі судового засідання без ухвали слідчого судді, діяли незаконно, так само як незаконно затримали обвинуваченого після невдачі з його обміном на полонених ОРДЛО, вважають, що висунуте проти ОСОБА_6 та ОСОБА_4 обвинувачення є спробує правоохоронних органів після їх виправдання судом за будь-що утримувати їх під вартою.

З огляду на наведене, захисник ОСОБА_7 просив відмовити у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 і змінити застосований до нього запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши доводи сторін щодо вказаного вище питання, суд дійшов наступного.

Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.

При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
З огляду на відомості про обставини, викладені в обвинувальних актах стороною обвинувачення, їх конкретність та деталізацію, а також на відомості, що містяться у досліджених судом станом на 09 серпн 2018 року джерелах доказів, що не визнані судом очевидно недопустимими, зокрема у висновку експертів № 12515/16-39/18559/17-61 від 04.10.2017 за результатами проведення комплексної психолого-лінгвістичної експертизи, у додатку до цієї експертизи - копії протоколу від 20.09.2017 повторного огляду, а також у висновку експерта № 618/1 від 05.12.2017 за результатами проведення судової портретної експертизи та додатку до цього висновку - копії протоколу від 20.09.2017 повторного огляду, суд вважає підозру ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, про які йдеться в обвинувальних актах, обґрунтованою.
Щодо наявності ризиків та неможливості їх запобігання шляхом застосування інших запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою.
Вирішуючи питання щодо продовження строку тримання обвинувачених під вартою раніше, суд врахував наявність ризику переховування обвинувачених від суду, ризику вчинення ними інших кримінальних правопорушень, подібних до тих, в яких вони обвинувачуються, а також ризику незаконного впливу ними на свідків, які не допитані судом.

На наявність вказаних ризиків вказують характер та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , суворість покарання, що їм загрожує у разі доведення їх винуватості у зазначених вище злочинах, зокрема кожному з них може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Станом на теперішній час обставини, враховані судом при вирішенні питання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою раніше, не зникли. Відповідно, вказані вище ризики не зменшилися.

При цьому, жоден з інших запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризику незаконного впливу обвинувачених на свідків, оскільки жоден з альтернативних запобіжних заходів не позбавить їх можливості спілкуватися із свідками за допомогою телефонного зв`язку, Інтернету або через інших осіб тощо. Разом з цим, суд вважає саме цей ризик реальним та таким, що достатньо обґрунтовує виправданість продовження строку тримання обвинувачених під вартою, зокрема до того часу, коли усі свідки, яких необхідно допитати для встановлення обставин, що є предметом судового провадження, будуть допитані судом.

Оскільки станом на теперішній час жоден зі свідків обвинувачення судом не допитаний, вказаний ризик не зменшився, а отже подальше продовження строку тримання під вартою обвинувачених є виправданим.

Таким чином, прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання ризику, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування до обвинувачених запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку їх тримання під вартою.

Обставини, на які сторона захисту посилається у своїх запереченнях проти продовження строку тримання під вартою, дійсно мають враховуватися судом при визначенні ступеню наведених вище ризиків та можливості їх запобігання шляхом застосування запобіжних заходів альтернативних триманню під вартою. Разом з тим, ці обставини, з огляду на викладене судом вище, не впливають на ступень ризику їх незаконного впливу на свідків, а також на можливість запобігання цьому ризику шляхом застосування запобіжних заходів альтернативних триманню під вартою.

Відповідно, клопотання сторони захисту про зміну застосованих до обвинувачених запобіжних заходів на домашні арешти задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 194, 199, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотань сторони захисту про зміну застосованих до обвинувачених запобіжних заходів на домашні арешти - відмовити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжити до 07 жовтня 2018 року включно.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 продовжити до 07 жовтня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Головуючий: