Дата документу Справа № 336/6068/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/6068/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/780/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження з поданням начальника Шевченківського районного сектору Запорізького МРВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації ОСОБА_6 про звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання у зв`язку із закінченням терміну випробування,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2018 року, якою подання начальника Шевченківського районного сектору Запорізького МРВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації ОСОБА_6 про звільнення засудженого ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням терміну випробування залишено без задоволення.

Своє рішення суд мотивував тим, що відсутні підстави для задоволення подання та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки засуджений щонайменше тричі порушив обов`язки, покладені на нього судом, оскільки самовільно, не попередивши орган пробації, змінив місце проживання, а також двічі без поважних причин не з`явився для реєстрації до органу пробації. Також останній в період терміну випробування, будучи працездатною особою достатньо молодого віку, не працевлаштувався, не має офіційних джерел доходу, зловживає спиртними напоями, притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, що у своїй сукупності свідчить про явне небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення, зайнятись суспільно корисною працею та стійку схильність його до порушення суспільних норм поведінки та вимог чинного законодавства.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд першої інстанції при дослідженні матеріалів особової справи ОСОБА_7 не взяв до уваги те, що останній позитивно характеризується за місцем проживання, на неодноразові запити за місцем проживання з приводу перевірки його поведінки надано довідки, відповідно до яких ОСОБА_7 проявив себе тільки з позитивної сторони, перебуває у цивільному шлюбі, виховую дочку, сусідам не грубить, у спілкуванні уважний та ввічливий, спиртними напоями не зловживає, неофіційно працює по ремонту та виготовленню меблів, має джерела доходу. Твердження про те, що ОСОБА_7 зловживає спиртними напоями не знайшло свого підтвердження ані в судовому засіданні ані документально.

Згідно з ухвалою, до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшло подання начальника Шевченківського районного сектору Запорізького МРВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації ОСОБА_6 про звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання.

Засуджений в судовому засіданні підтримав подання, вказав, що дійсно пропускав явку для реєстрації, а також змінював місце проживання без дозволу органу пробації, крім того, його співмешканка ОСОБА_10 кілька разів викликала поліцію через конфлікти, що виникали.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення подавання заперечувала, вказуючи на відсутність підстав для задоволення подання, оскільки засуджений систематично порушував умови звільнення від відбування покарання без поважних причин, а також притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчить про те, що на шлях виправлення ОСОБА_7 не став та не може бути звільнений від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і вважав, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Вивченням матеріалів провадження та особової справи засудженого ОСОБА_7 встановлено, що за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 грудня 2014 року останнього засуджено за ч.1 ст.121 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

У зв`язку із закінченням терміну випробування начальник Шевченківського районного сектору Запорізького МРВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України звернувся до суду з поданням про звільнення ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням терміну випробування.

Суд залишив без задоволення зазначене подання, мотивуючи це тим, що засуджений щонайменше тричі порушив обов`язки, покладені на нього судом, оскільки самовільно, не попередивши органи з питань пробації, змінив місце проживання, а також двічі без поважних причин не з`явився для реєстрації до органу з питань пробації, вчиняв адміністративні правопорушення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Між тим колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до положень ч.1 ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

За змістом наведених положень закону, засуджений не підлягає звільненню від відбування покарання у зв`язку із закінченням терміну випробування у разі невиконання покладених на нього обов`язків та вчинення ним правопорушень, які відповідають сукупності таких ознак: вони були систематичними; кожне з них потягло за собою адміністративне стягнення; ці правопорушення свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

При вирішенні питання про звільнення засудженого від покарання у зв`язку із закінченням терміну випробування, суд зобов`язаний з`ясувати, чи були порушення систематичними, чи свідчать ці правопорушення про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Згідно з матеріалами провадження, 18 лютого 2015 року засуджений ОСОБА_7 ознайомлений з умовами та порядком звільнення від відбування покарання з випробуванням, а також обов`язками, покладеними на нього судом.

Відповідно до постанови від 28 лютого 2015 року ОСОБА_7 встановлено дні явки для реєстрації, а саме: кожний перший та третій вівторок кожного місяця.

Із листка реєстрації встановлено, що перебуваючи на обліку ОСОБА_7 двічі - 03 березня 2015 року та 12 травня 2015 року на реєстрацію не з`явився, проте за викликами інспектора КВІ з`явився та дав пояснення з зазначеного приводу, вказавши, що звільнився з роботи, змінив місце проживання та переїхав до своєї цивільної дружини і не мав коштів на проїзд.

До адміністративної відповідальності ОСОБА_7 притягувався протягом іспитового строку один раз - також у 2015 році за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме: за вчинення сварки та висловлювання нецензурною лайкою відносно співмешканки ОСОБА_11 .

Інша справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 про аналогічне правопорушення закрита постановою суду від 01 липня 2015 року через закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, відносно ОСОБА_7 закрита постановою суду від 02 серпня 2016 року через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Викладене не може свідчити про систематичне вчинення засудженим правопорушень, оскільки відповідно до положень ч.3 ст.166 КВК України, систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Згідно з наданими суду матеріалами особової справи, ОСОБА_7 за місцем свого проживання характеризується виключно позитивно, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, у спілкуванні уважний та ввічливий, сусідам не грубить, спиртними напоями не зловживає.

Посилання суду в оскаржуваній ухвалі на те, що ОСОБА_7 зловживає спиртними напоями, суперечать матеріалам провадження.

Той факт, що засуджений офіційно не працевлаштований, не може бути підставою для відмови у задоволенні подання, з огляду і на те, що обов`язок працевлаштуватися на нього не покладався за вироком суду.

Сам засуджений зазначив в судовому засіданні, що працює неофіційно, займається ремонтом та виготовленням меблів.

Колегією суддів встановлено, що засуджений ОСОБА_7 в цілому виконував покладені на нього обов`язки, але за весь час випробування (тобто за три роки) дійсно у 2015 році він двічі не з`явився на реєстрацію до КВІ, не повідомив цей орган про зміну свого проживання, та один раз був притягнутий до адміністративної відповідальності, проте в подальшому, після відповідних попереджень, своїх обов`язків не порушував, адміністративних правопорушень, які б свідчили про його небажання ставати на шлях виправлення, не вчиняв, та орган з питань пробації до суду із поданням про скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не звертався.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що даних, які беззаперечно свідчили би про те, що ОСОБА_7 не бажає ставати на шлях виправлення, матеріали провадження не містять, засуджений позитивно характеризується, іспитовий строк закінчився, тому у суду першої інстанції не було вагомих підстав для відмови у задоволенні вищевказаного подання.

З врахуванням викладеного, оскаржувану ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим ця ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали - про задоволення подання органу з питань пробації.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2018 року, якою залишено без задоволення подання начальника Шевченківського районного сектору Запорізького МРВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації ОСОБА_6 про звільнення засудженого ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням терміну випробування, скасувати.

Подання начальника Шевченківського районного сектору Запорізького МРВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації ОСОБА_6 про звільнення засудженого ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням терміну випробування задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного йому за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 грудня 2014 року за ч.1 ст.121 КК України, у зв`язку із закінченням терміну випробування.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4