УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2018 року

м. Київ
справа № 595/1701/14-к
провадження № 51-6649ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Монастирського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 березня 2018 року в межах кримінального провадження № 0000061 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК.
Встановлені обставини
Вироком Монастирського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 172 КК і виправдано у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 27 березня 2018 року апеляційні скарги прокурора і представника потерпілих залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін.
Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, потерпілий ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2018 року касаційну скаргу потерпілого, через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК, було залишено без руху і надано п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
При цьому, ОСОБА_4 було роз`яснено, що в разі не усунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга буде повернута особі, яка її подала.
У межах встановленого строку потерпілий повторно подав до касаційного суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, однак вимог ст. 427 КПК

не дотримався і не усунув усі недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду

від 11 червня 2018 року.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у касаційній скарзі потерпілого не було зазначено, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень, та чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 371, 373, 404, 412-414, 419 цього Кодексу. Крім того, вимоги потерпілого не узгоджувалися з положеннями ст. 436 КПК, якими визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
У заяві про усунення недоліків касаційної скарги потерпілий лише зазначає, що

не погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає їх незаконними, оскільки, на його думку, ОСОБА_5 грубо порушив вимоги статей 2, 21, 24, 94, 141, 265 КЗпП. У той же час ОСОБА_4 не зазначає, які конкретно порушення кримінального процесуального закону чи закону України про кримінальну відповідальність допущено судами першої та апеляційної інстанцій і

в чому конкретно полягає незаконність чи необґрунтованість їх рішень. Натомість потерпілий вказує на однобічність і неповноту судового розгляду, що відповідно до положень статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Таким чином потерпілий не виконав усіх вимог ухвали Верховного Суду від

11 червня 2018 року та не усунув недоліки касаційної скарги, яку було залишено без руху.
Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_4 не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, Верховний Суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК вважає за необхідне повернути касаційну скаргу разом із усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути потерпілому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Монастирського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 березня 2018 року стосовно ОСОБА_5 разом із усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3