Постанова
Іменем України

05 червня 2018 року

м. Київ
справа № 180/3410/14-к
провадження № 51-1822км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відео конференції
виправданого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000761, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 209, ст. 290, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні:
- за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 209 КК та виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень;
- за ст. 290, ч. 1 ст. 263 КК та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він в ніч з 05 на 06 жовтня 2011 року спільно з невстановленими органами досудового розслідування особами поблизу с. Стрюківка, Томаківського району, Дніпропетровської області, здійснив напад з метою заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, зробив постріл з обріза мисливської рушниці в ОСОБА_8 , заподіявши йому тілесних ушкоджень несумісних з життям, заволодівши після цього 100 000 грн, будівельними матеріалами, що знаходились у вантажному відсіку автомобіля «Краз 250-а», реєстраційний номер НОМЕР_1 на загальну суму 148 454 грн, що є великим розміром, чим спричинили потерпілим матеріальний збиток на вказану суму.
Після цього, вживши заходів для приховання трупа ОСОБА_8 , ОСОБА_6 разом з невстановленими органами досудового розслідування особами заволоділи належним йому автомобілем «Краз 250-а», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причепом ПС-10, з серійним номером НОМЕР_2 , реєстраційним номером НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_9 , за попередньою змовою без дозволу відповідних органів замінили реєстраційний номер автомобіля з НОМЕР_1 на НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_6 , та шляхом шліфування з використанням абразивних матеріалів з наступним кернінням змінили номерні позначення шасі з № НОМЕР_5 на № НОМЕР_6 , таким чином замаскували належний ОСОБА_8 транспортний засіб для подальшого використання в особистих цілях.
Крім того, ОСОБА_6 при невстановлених органами досудового розслідування обставинах придбав обріз мисливської рушниці «Іж-58М», що є переробленою гладкоствольною вогнепальною зброєю, яку він зберігав при собі без передбаченого законом дозволу до моменту виявлення та вилучення працівниками правоохоронних органів 08 жовтня 2011 року на вул. Сапожнікова, 8, у м. Запоріжжі в салоні автомобіля «Краз 250-а», реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушеннями кримінального процесуального закону. Стверджує про невідповідність вироку та ухвали вимогам статей 370, 374, 419 КПК. Указує, що всупереч вимогам ст. 94 КПК суд першої інстанції дав неналежну оцінку доказам, унаслідок чого безпідставно виправдав ОСОБА_6 , не навівши при цьому мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення. Вважає, що зникнення ОСОБА_8 , наявність генетичних ознак крові потерпілого, знайдених в автомобілі та біля нього, значна кількість будівельних матеріалів та коштів, що перебували у ОСОБА_8 , доводять насильницьку смерть потерпілого та приховання його трупа. Виявлення належного потерпілому автомобіля «Краз 250-а» у ОСОБА_6 в сукупності з іншими наявними доказами, на думку прокурора, доводить вчинення ним кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті. Вказує, що суд апеляційної інстанції допустив порушення кримінального процесуального закону, не зазначивши підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи касаційної скарги, та просив скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Виправданий ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, вважали судові рішення законними, обґрунтованими та просили залишити їх без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
За змістом ст. 94 КПК оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Суд касаційної інстанції установив, що суди першої та апеляційної інстанцій дотримались цих вимог закону.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Суд касаційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд, та безпосередньо дослідивши у судовому засіданні докази сторін обвинувачення та захисту, детально навів у вироку свою оцінку кожного доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про те, що досліджені докази не підтверджують вчинення кримінальних правопорушень, передбачених за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 209 КК, а також не доводять винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 290, ч. 1 ст. 263 КК.
Суд обґрунтовано встановив, що зібрані докази підтверджують лише факт зникнення ОСОБА_8 , що не може бути підставою для притягнення особи до відповідальності за діяння, наслідком якого є настання смерті іншої особи.
Так, під час досудового розслідування не було виявлено трупа ОСОБА_8 , що обґрунтовано позбавило можливості суд дійти висновку про заподіяння йому смерті чи застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу. Не було встановлено й обставин, що могли б свідчити про настання смерті особи, зокрема не було підтверджено експертним шляхом, що обсяг крововтрати ОСОБА_8 був несумісний з життям, з огляду на кількість виявленої крові на місці події.
Виявлення автомобіля з будівельними матеріалами у вантажному відсіку, особистими речами ОСОБА_8 та слідів крові потерпілого, поза розумним сумнівом не може свідчити, що мав місце саме напад з метою заволодіння чужим майном.
З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що органами досудового розслідування не було встановлено та підтверджено доказами безпосередню причину смерті, а викладений в обвинувальному акті висновок, що ОСОБА_8 був застрелений ОСОБА_6 із знайденої в автомобілі рушниці є припущенням, яке суперечить висновками експертиз про те, що продуктів пострілу на руках, піднігтьових пластинах та особистих речах ОСОБА_6 не виявлено.
Стороною обвинувачення не спростовано достатніми доказами твердження ОСОБА_6 щодо придбання ним автомобіля шляхом купівлі документів, номерних знаків та агрегатних вузлів несправного автомобіля з подальшим комплектуванням у кузов іншого автомобіля, яке здійснювалося третіми особами, а йому було передано вже зібраний автомобіль «Краз 250-а» зі встановленими номерними знаками та вузловими агрегати шасі та наявними у кабіні й кузові речами, роздивитись, які він не встиг, оскільки незначний проміжок часу до затримання працівниками правоохоронних органів, був зайнятий ремонтом несправності двигуна зазначеного автомобіля. Не виникло в нього й об`єктивних сумнівів, щодо встановлення у переданий йому автомобіль законно куплених ним напередодні агрегатних вузлів.
Поряд із цим, судом встановлено, що у липні 2011 року ОСОБА_6 придбав за дорученням у ОСОБА_10 технічний паспорт, державні номерні знаки, відрізок рами та штильбу на кабіну, належного ОСОБА_11 несправного автомобіля «Краз 250-а».
Крім того, органами досудового розслідування не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_6 знав про наявність у кузові автомобіля обрізу мисливської рушниці «Іж-58М», з огляду на місце її виявлення під сидінням, а також незначний проміжок часу з моменту отримання ОСОБА_6 автомобіля до виявлення зброї працівниками правоохоронних органів.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за апеляційними скаргами сторони обвинувачення, детально дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі шляхом проведення судового слідства, спростував наведені доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, навівши підстави визнання їх необґрунтованими.
З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що доводи касаційної скарги прокурора, є необґрунтованими, зводяться по суті до переоцінки доказів по справі, котрим дана оцінка в їх сукупності за внутрішнім переконанням суду. Судові рішення належним чином умотивовані та відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які би тягли за собою безумовне скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

у х в а л и в:
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3