Справа № 525/362/18
Провадження № 1-кп/525/46/2018

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.08.2018 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області кримінальне провадження, зареєстроване 23.03.2018 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000080 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки сел. Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, не працюючої, з неповною загальною середньою освітою, не одруженої, раніше судимої

- 27.05.2015 року Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.185 КК України засуджена до 120 годин громадських робіт;

- 13.07.2015 року Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185,69 КК України засуджена до 180 годин громадських робіт;

- 05.04.2016 року Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.389 КК України засуджена до арешту на строк 1 місяць 10 днів, звільнена 30.06.2016 року по відбуттю строку покарання;

- 10.10.2016 року Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік;

- 22.11.2016 року Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, згідно ч.4 ст.70 КК України призначено остаточне покарання у виді 3 трьох років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :

23 березня 2018 року близько 10 години обвинувачена ОСОБА_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, правомірно перебуваючи в житловому будинку, де проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_3 , повторно, таємно, умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу викрала із полички шафи, що знаходилася в одній із кімнат житлового будинку грошові кошти в сумі 500 грн., купюрами номіналом дві по 200 грн. та одна 100 грн., що належали ОСОБА_4 , тим самим незаконно заволоділа ними.

Після цього з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 зникла, викраденими грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд, чим довела свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна до кінця, заподіявши своїми протиправними діями потерпілій ОСОБА_4 матеріальних збитків на суму 500 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України при вищезазначених обставинах визнала повністю і суду пояснив, що 23.03.2018 року зранку вона прийшла в гості до ОСОБА_4 в с. Широке Великобагачанського району Полтавської області, де вони в ході сніданку вживали спиртні напої. Близько 10 години, коли ОСОБА_4 відлучилася вона побачила, де остання в одній із кімнат будинку зберігає на поличці шафи свої грошові кошти. Скориставшись відсутністю господарки вона таємно викрала грошові кошти з полички шафи в сумі 500 грн. і пішла з будинку ОСОБА_4 . Вказала, що 200 грн. вона потратила на власні потреби, а 300 грн. в подальшому добровільно видала працівникам поліції. Вказала, що у вчиненому злочині щиро розкаюється, просила суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України при вищезазначених обставинах повністю підтверджується доказами, які були досліджені в судовому засіданні:

-показаннями потерпілої ОСОБА_4 про те, що зранку 23.03.2018 року за місцем її проживання до неї прийшла ОСОБА_7 , після чого вони разом почали вживати спиртні напої. Грошові кошти (пенсію) вона зберігала в одній із кімнат свого будинку у шафі на полиці. Близько 10 години цього дня після розпиття спиртного вона побачила, що ОСОБА_7 пішла з її будинку. Через деякий час вона виявила, що у шафі на полиці відсутні її грошові кошти в сумі 500 грн., які вона зберігала для прожиття. Вона здогадалася, що ОСОБА_7 могла взяти ці кошти, тому попросила сусідів вжити заходів щодо повідомлення відповідних органів про вчинену крадіжку. Вказала, що 300 грн. їй були повернені, 200 грн. ОСОБА_5 їй не повернула, обіцяла відпрацювати по господарству. Просила не позбавляти волі обвинувачену ОСОБА_5 , щоб вона могла допомогти їй по господарству, не наполягала на суворому покаранні, цивільного позову не заявляла.

-рапортом слідчого СВ Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 від 23.03.2018 року про те, що цього числа надійшла інформація про викрадення грошових коштів з будинку ОСОБА_4 в с. Широке Великобагачанського району Полтавської області (а.с.п.69);

-даними протоколу огляду місця події з фототаблицею до нього від 25.03.2018 року, де з участю понятих та потерпілої ОСОБА_4 було оглянуто житловий будинок АДРЕСА_3 , зафіксовано обстановку в будинку та виявлено місце у шафі на поличці, де зберігалися грошові кошти ОСОБА_4 , які були викрадені 23.03.2018 року (а.с.а.с.71-75);

-даними протоколу огляду місця події з фототаблицею до нього від 25.03.2018 року, де з участю понятих на вулиці с. Перша Багачка Великобагачанського району Полтавської області ОСОБА_5 добровільно видала працівникам поліції грошові кошти в сумі 300 грн. (номіналом 200 грн. та 100 грн.) (а.с.п.а.с.п.76-78); в ході огляду ОСОБА_5 вказала, що дані грошові кошти вона викрала з будинку ОСОБА_4 ;

-постановою про визнання у справі речових доказів від 23.03.2018 року, згідно якої грошові кошти в сумі 300 грн. (номіналом 200 та 100 грн.) визнані речовими доказами по справі та передані під розписку потерпілій ОСОБА_4 (а.с.п.79,80);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27.03.2018 року з фототаблицею до нього (дана слідча дія також фіксувалася на відеозапис (а.с.п.86), про те, що з участю понятих ОСОБА_5 на місці та в деталях розповіла та показала місце вчинення нею крадіжки грошових коштів в будинку ОСОБА_4 , що мало місце 23.03.2018 року; показала розташування кімнати в будинку та поличку в шафі, де вона викрала 500 грн., які належать ОСОБА_4 (а.с.п.а.с.п.81-84).

Суд, дослідивши та проаналізувавши докази по даному кримінальному провадженню приходить до висновку, що своїми умисними діями, які виразилися у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення і її протиправні дії суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).
Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Системний аналіз та юридичний зміст положень ст.65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст.66 КК України суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування потерпілій завданого збитку.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України суд вважає вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння (враховуючи роз`яснення, що викладені в абзаці першому пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №8 від 12.06.2009 року).

Отже, виходячи з викладеного, при призначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд враховує положення ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, те, що відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, обстановку та обставини вчинення даного кримінального правопорушення (злочину), який є умисними, наслідки, що настали, те, що частина викрадених грошових коштів в подальшому була повернута власнику-потерпілій ОСОБА_4 , особу обвинуваченої ОСОБА_5 , яка раніше судима і дане кримінальне правопорушення вчинила під час відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком згідно вироку Великобагачанського районного суду Полтавської області від 22.11.2016 року (а.с.п.а.с.п.94-95), ОСОБА_5 за зареєстрованим місцем проживання в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області не проживає, за фактичним місцем свого проживання в АДРЕСА_2 органом місцевого самоврядування вона характеризується негативно (а.с.п.105), в березні 2018 року притягувалася до адміністративної відповідальності (а.с.п.103), вона не працює, на утриманні малолітніх дітей не має, перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_9 , протинаркотичного та протиалкогольного лікування не потребує та є здоровою особою (а.с.п.104), наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілої ОСОБА_4 щодо призначення покарання обвинуваченій і з урахуванням сукупності цих обставин, а також відомостей, що викладені в досудовій доповіді органу пробації на обвинувачену ОСОБА_5 (вказується, зокрема, про наявність високого ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та про наявність середнього ризику небезпеки для суспільства) (а.с.п.а.с.п.62-63), суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке повинно бути реальним, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів. З огляду на юридичну суть та зміст положень ст.ст.50,65 КК України, суд також вважає, що захід примусу відносно ОСОБА_5 внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченої, нейтралізує негативні настанови та змусить її додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
З урахуванням того, що обвинувачена ОСОБА_5 була засуджена 22.11.2016 року вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185,ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі та звільнена згідно ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, а даний злочин вона вчинила 23.03.2018 року, тобто під час іспитового строку, остаточне покарання обвинуваченій ОСОБА_5 необхідно призначити за правилами ст.71 КК України.

При цьому, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд також враховує і роз`яснення, що викладені в п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року (із змінами) про те, що у разі, коли особа засуджена до позбавлення волі та була звільнена від відбування покарання умовно-достроково, і в період умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі, зокрема тоді, коли за останнім за часом вироком призначаються більш м`які міри покарання.

Враховуючи вказані роз`яснення, а також обставини вчинення злочину, особу обвинуваченої та те, що вищевказаний злочин ОСОБА_5 вчинила під час іспитового строку, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченої при призначенні покарання ст.ст.69,75 КК України.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. З урахуванням цього суд вважає за необхідне роз`яснити положення ч.7 ст.128 КПК України про те, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

З обвинувального акту вбачається, що процесуальні витрати у справі відсутні.

Також з обвинувального акту вбачається, що запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 не обирався. З урахуванням заявленого клопотання прокурора в судових дебатах, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визначення судом покарання обвинуваченій ОСОБА_5 у виді позбавлення волі, з урахуванням того, що обвинувачена зареєстрована на проживання в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, однак за цією адресою тривалий час не проживає і фактично проживає без реєстрації в с. Багачка Перша Великобагачанського району Полтавської області, те, що обвинувачена ОСОБА_5 допускала неодноразову неявку на проведення підготовчого судового засідання у справі, у зв`язку з чим судом оголошувалися її приводи, враховуючи репутацію обвинуваченої за місцем проживання та відсутність сталих соціальних зв`язків за місцем її фактичного проживання суд приходить до висновку про наявність ризику того, що обвинувачена до набрання вироком законної сили, враховуючи те, що вона повинна відбувати покарання реально, може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від суду, тому, саме з метою забезпечення виконання вироку є необхідним до набрання цим вироком законної сили обрати обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому суд визначає, що даний запобіжний захід обирається саме з метою забезпечення виконання даного вироку суду та із зазначенням настання певної події до набранням цим вироком законної сили, що у повному обсязі узгоджується з принципом юридичної визначеності, який є особливо важливим при позбавленні свободи та з принципом законності в цьому контексті (щодо процедури пункт 54 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»), а також стосується забезпечення передбачуваності застосування певного закону і не суперечитиме як пункту 74 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, так і положенням ч.1 ст.115 КПК України.
Речові докази по даному кримінальному провадженню: грошові кошти в сумі 300 грн. (номіналом 100 грн. та 200 грн.), які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_4 (а.с.п.80) належить залишити у власності ОСОБА_4 ; ДВД-диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_5 , що приєднаний до матеріалів судового провадження (а.с.п.86) належить залишити на зберіганні в матеріалах даного судового провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного судом ОСОБА_5 покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 22.11.2016 року і вважати ОСОБА_10 остаточно засудженою до 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання вироком законної сили, обрати обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши її під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_5 рахувати з часу її фактичного затримання.

Речові докази по даному кримінальному провадженню: грошові кошти в сумі 300 грн. (номіналом 100 грн. та 200 грн.), які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_4 залишити у власності ОСОБА_4 ; ДВД-диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_5 , що приєднаний до матеріалів судового провадження залишити на зберіганні в матеріалах даного судового провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Великобагачанський районний суд Полтавської області, обвинуваченій, що перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії вироку.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1