КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/585/2018 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 186 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06.03.2003 за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 20.09.2009 звільнений умовно-достроково на невідбутий термін покарання 7 місяців 14 днів;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 27 березня 2017 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, він перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , на території стадіону, реалізуючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, заволодів велосипедом марки «BergamontVitox 6.2» чорного кольору, серійний номер « НОМЕР_1 », що належить потерпілому ОСОБА_8 та направився до виходу з території стадіону.
В цей час обвинувачений ОСОБА_7 був помічений сторонніми особами, але незважаючи на це, усвідомлюючи той факт, що його злочинні дії мають вже відкритий характер, продовжив їх і заволодів чужим майном, після чого зник з місця вчинення злочину, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 10 000 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор в кримінальному провадженні - прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин вчиненого та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить скасувати вказаний вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На думку прокурора, суд першої інстанції фактично не надав належної і достатньої оцінки даним про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, у тому числі особливо тяжкого, та відбував реальне покарання у виді позбавлення волі. Після чого, ОСОБА_7 , маючи не зняту та непогашену судимість, вчинив новий корисливий злочин, за який його було звільнено від відбування покарання, і маючи впевненість у тому, що вже не зазнає покарання, знову вчинив кримінальне правопорушення проти власності.

Отже, застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання за попереднім вироком не стримало ОСОБА_7 від вчинення нового злочину. Викладене вказує, що обвинувачений наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя та не бажає перевиховуватися.
Також, судом недостатньо оцінено той факт, що правопорушення вчинено щодо неповнолітнього, оскільки викрадене майно, а саме велосипед, має вигляд для осіб відповідного віку, та на місці вчинення злочину перебували діти. Тому свідомо припускав, що потерпіла особа чинити опір не зможе та не буде.
За таких обставин, виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим. Вважає, що судом першої інстанції не наведено належного обґрунтування рішення про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, тобто незаконно застосовано до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який заперечив проти скасування вироку, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена дослідженими судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.
Кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України і призначив покарання, вид та розмір якого відповідає вчиненому та особі обвинуваченого у виді 4 років позбавлення волі.
Однак, на думку колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно застосовано ст. 75 КК України та звільнено обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Вирок суду не містить належного мотивування прийнятого рішення, оскільки одні і ті ж самі обставини враховано і при призначенні покарання, і при прийнятті рішення про звільнення від його відбування.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вказаних вимог кримінального закону судом першої інстанції не дотримано.
Так, ОСОБА_7 має непогашену судимість за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочинів проти власності.
08.10.2010 був засуджений Голосіївським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Зазначена судимість погашена відповідно до ст. 89 КК України.
Незважаючи на зазначені обставини, ОСОБА_7 знов вчинив корисливий злочин, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення та не вчиняти крадіжки чужого майна.
Крім того, ОСОБА_7 пояснив, що офіційно не працює, не одружений.
Таким чином, на думку колегії суддів, законні підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, відсутні.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції на підставі ст. 413, ст. 420 КПК України підлягає скасуванню в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, внаслідок неправильного застосування кримінального закону, а саме ст. 75 КК України, із ухваленням апеляційним судом свого вироку.

При цьому вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року підлягає зміні на підставі ч.2 ст. 404 КПК України, а саме підлягає виключенню з вступної його частини посилання на наявність у ОСОБА_7 судимості за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2010.

Керуючись ст. 404, ст. 407, ст. 420, КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України скасувати.

В цій частині ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

На підставі ч.2 ст. 404 КПК України вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключивши з вступної його частини посилання на наявність у ОСОБА_7 судимості за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2010.

В решті вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 186 КК України, залишити без зміни.

Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення.

Судді:

__________________ _________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4