Справа№751/4243/18
Провадження №1-кс/751/1786/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2018 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду м.Чернігова ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засіданні в режимі відеоконферензв`язку з ДУ "Чернігівський слідчий ізолятор" скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 в порядку ст. 206 КПК України, -

Встановив:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 206 КПК України, в якій просить постановити ухвалу, якою негайно звільнити з-під варти ОСОБА_7 , який знаходиться у Чернігівському СІЗО м. Чернігів, вул. Реміснича, 2

В обґрунтування скарги зазначено, що 25.04.2018 року Чернігівський районний суд Чернігівської області своїм вироком у кримінальній справі № 734/3228/16-к по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України, визнав винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначив йому покарання за цей злочин у виді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією усього належного йому майна. Цим же вироком було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вирок було оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області, після чого справу було направлено до Апеляційного суду Чернігівської області та зазначено, що обвинувачений вже рахується за Апеляційним судом Чернігівської області. Справу до розгляду в Апеляційному суді Чернігівської області не призначено.

До 25.06.2016 року суди більше не розглядали питання про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого. Не зважаючи на відсутність будь-яких ухвал про наявність підстав тримати обвинуваченого під вартою в Чернігівському СІЗО 25.06.2018 року його не випустили із слідчого ізолятора, хоча будь-яких підстав утримувати його не було. Заявник вважає, що ОСОБА_7 незаконно тримають під вартою без будь-яких законних

рішень суду.

В судовому засіданні захисник та ОСОБА_7 клопотання підтримали, просили задовольнити.

Представник державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» в судовому засіданні просив відмовити у задоволені скарги, оскільки ОСОБА_7 перебуває в слідчому ізоляторі на підставі вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області, який в частині запобіжного заходу набирає законної сили негайно.

Прокурор просила в задоволенні скарги відмовити, оскільки тримання під вартою визначено у вироку суду першої інстанції і визначений строк до набрання вироком законної сили.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, слідчим суддею встановлено, що згідно вироку Чернігівський районний суд Чернігівської області від 25.04.2018 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання за цей злочин у виді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією усього належного йому майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишено тримання під вартою. Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з 05 липня 2016 року.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині у разі визнання особи винуватою, зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження. Згідно п.9 ч. 2 ст. 131 КПК України тримання під вартою є видом заходу забезпечення кримінального провадження.

Строки тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили кримінально процесуальним законодавством не встановлені.

Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою.

Як встановлено в судовому засіданні вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25.04.2018 року щодо ОСОБА_7 законної сили не набрав, оскільки був оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області.

Згідно вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25.04.2018 року на теперішній час стосовно ОСОБА_7 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід може бути змінено чи скасовано судом апеляційної інстанції, на розгляді якого знаходиться апеляційна скарга. Будь-яких даних про таку зміну або скасування запобіжного заходу слідчому судді не надано.

Слідчий суддя не застосовує положення визначені в п. 74 рішення ЕСПЛ у справі «Харченко проти України» (заява N 40107/02), оскільки дане рішення визнає відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали, чи можливо належним чином продовжити (якщо так, то за яких умов) застосування на стадії судового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції, але не стосується стадії апеляційного оскарження.

Встановлені обставини свідчать про те, що слідчий суддя, при розгляді справ, зокрема такої категорії, не може перебирати на себе повноваження суду апеляційної інстанції та перевіряти законність прийнятого судом рішення в частині обґрунтованості і строку запобіжного заходу.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що тримання ОСОБА_7 під вартою у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» є законним, підстав для звільнення останнього з-під варти не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 206, 370-372 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 в порядку ст. 206 КПК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до апеляційного суду Чернігівської області.

Слідчий cуддя ОСОБА_1