Номер провадження: 11-кп/785/526/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8 ,

представника ОВК №14: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10.10.2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

встановив

12 липня 2017 року до Малиновського районного суду м. Одеси від ОСОБА_7 , засудженого вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.10.2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.10.2017 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого, суддя місцевого суду вказав, що звільнення від відбування покарання умовно-достроково, з огляду на притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, не буде гарантувати такої мети покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України.

Крім того, місцевий суд зазначив, що засудженим не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.
При цьому районний суд послався на те, що на даний час засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 призначеного судом покарання.
За цей час він був працевлаштований у цеху по виготовленню кедів, але заохочень за працю немає, а навпаки 4 /чотири / рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму тримання, з яких, відповідно до п. 14 ст. 134 КВК України, 3 /три / з яких погашені.
Останній раз, 11.05.2017 року, засуджений ОСОБА_7 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за зберігання заборонено предмету / саморобна електрична спіраль / за що йому було оголошено догану і вона не погашена.
Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, на вищевказану ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 10.10.2017 року, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вказав, що ухвала районного суду є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів засуджений ОСОБА_7 зазначив, що місцевим судом порушено його право на захист, так як йому не було надано безоплатного захисника. Наполягає на тому, що йому відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення, так як адміністрація установи, де він відбуває покарання, зацікавлена у його праці на виробництві, яка є дуже тяжкою, а непогашена догана не відповідає дійсності обставин за які її було накладено.

Крім того вважає, що районним судом не врахована його позитивна характеристика його поведінки за весь час знаходження у виправній колонії.

Просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеса від 10.10.2017 року відносно нього та звільнити умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк.

Заслухавши суддю - доповідача, засудженого ОСОБА_7 та захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; думку представника виправної колонії, який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання може бути застосоване до особи після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий чи необережний особливо-тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Також вимогами зазначеної статі кримінального закону, встановлений ще один обов`язковий критерій застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, а саме якщо особа сумлінною поведінкою та відношенням до праці довела своє виправлення.

Відповідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове-звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» судам, при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, початок відбування строку призначеного ОСОБА_7 покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.10.2015 року є 09.10.2015 року, кінець строку - 02.12.2018 року.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що на час подання до суду засудженим ОСОБА_7 клопотання, він відбув більше 2/3 частини призначеного йому строку покарання, що вірно зазначено судом в оскарженій ухвалі.

У судовому засіданні представник виправної колонії ОСОБА_9 зазначив, що дійсно засуджений ОСОБА_7 формально має право на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування не відбутого за вироком суду покарання.

З наданої представником виправної колонії характеристики на засудженого ОСОБА_7 , вбачається, що останній характеризується задовільно, працевлаштований на виробництві, заохочень немає, але мав порушення режиму тримання та 4 стягнення з притягненням до дисциплінарної відповідальності, з яких три зняті та погашені в установленому законом порядку, а останнє стягнення не погашено.

Під час розгляду апеляційної скарги апеляційним судом також враховані ті факти, що засуджений ОСОБА_7 за скоєння тяжкого злочину, що на думку апеляційного суду свідчить про ігнорування останнім вимог закону на момент вчинення цього злочину.

На думку колегії суддів, розглядаючи заяву засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив усі обставини справи та в достатній мірі мотивував свій висновок про те, що останній не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, оскільки таке звільнення є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, колегія апеляційного суду вважає, що районний суд правильно врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й поведінку засудженого під час відбування покарання та з урахуванням усіх обставин справи в сукупності і наявності у засудженого стягнень, які були накладені на останнього під час відбуття ним покарання, правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого, оскільки ці обставини свідчать про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше виправлення засудженого можливе в умовах перебування останнього на волі.

За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що поведінка засудженого не є сумлінною та приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення і погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше виправлення засудженого можливе в умовах перебування на волі, в зв`язку з чим підстав для задоволення апеляційних скарг, скасування або зміни ухвали суду першої інстанції не находить.

Також апеляційний суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання засудженого ОСОБА_7 на порушення судом першої інстанції його права на захист в зв`язку з ненаданням йому захисника.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України суд зобов`язаний надати захисника, якщо підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно;

З матеріалів судової справи вбачається, що перед початком розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 в судовому засіданні, йому були роз`ясненні права і він пояснив суду, що права йому зрозумілі, додаткового роз`яснення він не потребує /журнал судового засідання а.с. 11 /.

При цьому, засуджений не заявляв клопотання про надання йому захисника, в зв`язку з чим в судове засідання захисник не запрошувався.

На підставі цього апеляційний суд вважає, що посилання засудженого ОСОБА_7 порушення його права на захист є безпідставними і не ґрунтуються на нормах закону.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги засудженого та необхідності залишення апеляційної скарги без задоволення і залишенню ухвали районного суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців с моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_10 .