Дата документу Справа № 336/2770/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/2770/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/668/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Зелене Новомиколаївського району Запорізької області, громадянин України, пенсіонер, не одружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та засуджений до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з 8 січня 2017 року.
Зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 8 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 10842,46 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_7 на його користь 17 943,57 гривень у відшкодування спричиненої майнової шкоди та 500000 гривень на відшкодування моральної шкоди, в решті позову - відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_7 на її користь 500000 гривень у відшкодування спричиненої моральної шкоди, в решті позову - відмовлено.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за наступних обставин.
8 січня 2017 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання, а саме, у приміщенні кімнати, розташованої в квартирі АДРЕСА_2 , діючи на ґрунті неприязних відносин зі ОСОБА_12 , маючи умисел на вбивство останнього, тобто умисне протиправне заподіяння смерті названій людині, дістав із сейфу гладкоствольну двоствольну мисливську рушницю «ИЖ-27», № НОМЕР_1 , 12 калібру, яку зібрав та спорядив двома патронами, після чого, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на позбавлення життя ОСОБА_12 , зайшов до кімнати, у якій той перебував, та здійснив два постріли у передню частину його тулубу, чим спричинив ОСОБА_12 множинні проникаючі сліпі вогнепальні поранення передньої черевної стінки з ушкодженням внутрішніх органів: руйнуванням тканини печінки, жовчного міхура, правої нирки, петель тонкого та товстого кишківника, наскрізними пораненнями стінки шлунку, крововиливами у воріт селезінки, у жирову капсулу лівої нирки, у клітковину сонячного сплетіння - при проявах масивної крововтрати, від якої настала смерть ОСОБА_12 на місці.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що стороною обвинувачення не було доведено те, що ОСОБА_7 здійснив два постріли в ОСОБА_12 . Так, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні фактично вказували, що обвинуваченим було здійснено один постріл, після чого він пішов до себе в кімнату. Під час огляду місця події було вилучено одну гільзу, виготовлену з полімерного матеріалу синього кольору. При проведення огляду трупа ОСОБА_12 було вилучено 11 одиниць шроту, а відповідно до висновку експерта в патрон можливо закласти як 11 одиниць, так і більше.
Вважає, що судом першої інстанції було необґрунтовано визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання. Так, у висновках експертизи зразків крові, які були відібрані у обвинуваченого, відсутні відомості про наявність алкоголю в крові останнього. В судовому засіданні ОСОБА_7 пояснював, що зранку випив 150 грам коньяку, а оскільки постріл в потерпілого відбувся приблизно о 16 годині, то дія алкоголю на організм обвинуваченого к тому моменту вже минула.
Зазначає, що судом першої інстанції не були враховані обставини, що пом`якшують покарання, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та просить застосувати до останнього більш м`яке покарання, ніж передбачено законом та встановлено вироком суду.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його вік, стан здоров`я та добровільне відшкодування потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди.
Просить зарахувати у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зазначає, що він здійснив лише один постріл в потерпілого, а тому його було неправомірно засуджено до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.
Адвокат ОСОБА_11 , яка діє в інтересах потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , просить вирок в частині призначеного покарання та цивільного позову скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 33668,57 гривень на відшкодування майнової шкоди та 600000 гривень на відшкодування моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 1165,28 гривень у відшкодування майнової шкоди та 800000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Не оскаржуючи вирок суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, вважає призначене покарання недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Зазначає, що призначаючи покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, суд першої інстанції не обґрунтував підстави для обрання саме цього строку, а також не врахував думку потерпілих, які наполягали на обранні найсуворішого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України. Призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, оскільки останній вину визнав частково, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, у скоєному не розкаявся, критику до своєї протиправної поведінки не висловив.
Крім того, вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині визначеної суми стягнення моральної та матеріальної шкоди з огляду на наступне.
Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у відшкодуванні витрат на поминальний обід та спорудження огорожі могили, оскільки відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Вважає, що витрати на релігійні обряди та поминальний обід є необхідними та підтвердженими належними доказами, а тому повинні бути відшкодовані обвинуваченим.
До того ж, ОСОБА_9 надав договір-замовлення на спорудження надгробного пам`ятника, за яким він мусить сплатити 9600 гривень, а тому ці виплати також підлягають відшкодуванню.
Висновки суду першої інстанції про відсутність доказів щодо перебування ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні є невірними, оскільки в матеріалах справи міститься довідка № 35 від 23 травня 2017 року, яка підтверджує факт знаходження потерпілої на лікуванні.
Також, при визначенні розміру відшкодування завданої моральної шкоди потерпілим у розмірі 500000 гривень кожному, суд не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме такої суми.
Від адвоката ОСОБА_11 , яка діє в інтересах потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника, в яких вона зазначає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі обставини справи, дослідив всі наявні докази та надав їм належну оцінку.
Зазначає, що судовому засіданні обвинувачений поводився зухвало, намагався приховати дійсні обставини справи, винним себе визнав частково, критику до своєї проти правної поведінки не висловив. Також він стверджував про випадковість пострілу, що спростовується його намірами та діями, оскільки він заздалегідь зібрав мисливську рушницю, спорядив її для нанесення тілесних ушкоджень двома патронами, зайшов до кімнати де перебував ОСОБА_12 з метою з`ясування стосунків.
Вважає, що суд першої інстанції вірно визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння за обставину, що обтяжує покарання та встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, вказав на фактичні обставини вчиненого особливо тяжкого злочину та його наслідки.
Просить апеляційну скаргу в інтересах потерпілих задовольнити, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Крім того, від обвинуваченого на адресу апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначає, що його вину у вчинені інкримінованого йому злочину не доведено, він фактично заперечує, що здійснив два постріли в потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду подану ним апеляційну скаргу підтримав, вважав його вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не доведеною, як і здійснення ним двох пострілів у потерпілого. Крім викладено в апеляційній скарзі, зазначив що вирок суду підлягає скасуванню, оскільки провадження розглянуто колегією суддів, а вирок оголошено дише головуючим.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримала подану нею апеляційну скаргу, вирок просила скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції, вважала, що надані суду докази не спростовують тверджень обвинуваченого з приводу того, що постріл у потерпілого він здійснив лише один.
Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх представник адвокат ОСОБА_11 в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просили задовольнити їх апеляційну скаргу, призначити обвинуваченому ОСОБА_7 найсуворіше покарання, передбачене законом.
Прокурор заперечував проти задоволення всіх апеляційних скарг, вирок суду першої інстанції вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін. Щодо доводів обвинуваченого та захисника з приводу не доведення здійснення обвинуваченим двох пострілів у потерпілого, зазначив, що проведеними експертизами безумовно доведено, що у потерпілого було здійснено два постріли з різних напрямків та відстаней, що повністю спростовує твердження захисту про один постріл. З приводу врахування судом в якості обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, то вважав це рішення суду також правильним, оскільки сам ОСОБА_7 в суді першої інстанції підтвердив, що незадовго до вчинення вбивства вживав алкогольні напої, а свідки в суді показали, що його поведінка явно вказувала, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, потерпілих та їх представника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілих, свідків, дослідженими документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що 8 січня 2017 року близько 15 год. 30 хв. він прийшов додому, де в той час у квартирі знаходились ОСОБА_12 , ОСОБА_13 їх спільна донька ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . Коли обвинувачений перебував на кухні, до нього зайшов ОСОБА_12 та спитав, коли ОСОБА_7 поверне йому гроші, на що обвинувачений відповів, що зробить це завтра. ОСОБА_12 запропонував вийти поговорити, проте обвинувачений на це не погодився. Просидівши на кухні близько 10 хвилин, обвинувачений вирішив розібратись зі ОСОБА_12 , оскільки останній планував вивезти ОСОБА_13 та дітей з квартири у власний будинок. Після цього, обвинувачений відкрив сейф, звідки дістав власну рушницю, зібрав її, та зарядив двома власноруч спорядженими однаково патронами із полімерного матеріалу синього кольору, щоб пригрозити ОСОБА_12 . Обвинувачений пішов у кімнату ОСОБА_13 та націлив рушницю у голову ОСОБА_12 , який схопив руками ствол рушниці та потягнув його донизу. При цьому один палець обвинуваченого вже перебував на верхньому спусковому гачку, а тому відбувся постріл у грудну клітку ОСОБА_12 , хоча, як зазначає обвинувачений, він на гачок не тиснув. Після пострілу обвинувачений відразу пішов до себе в кімнату, дістав носову хустку, та протер нею рушницю, яку залишив у себе на дивані. При цьому, діставши стріляну гільзу з нижнього ствола рушниці, він викинув її на вулицю у вікно, а нестріляний патрон він дістав із верхнього ствола рушниці та поклав у сейф. Також обвинувачений зазначив, що на час вчиненого у стані алкогольного сп`яніння він не перебував, лише вранці він випив 150 грамів коньяку, умислу на вбивство у нього не було, і те що сталось він розцінює як нещасний випадок. Заявлений потерпілими позов обвинувачений визнав частково, не оспорюючи пред`явлені вимоги матеріального характеру, але моральну шкоду потерпілих визнав частково, не заперечуючи проти стягнення по 50000 гривень кожному.
Таким чином, ні в суді першої інстанції обвинувачений, ні в апеляційній скарзі він та його захисник не спростовують того, що обвинувачений ОСОБА_7 дістав рушницю, зібрав її, зарядив двома патронами, відбувся постріл з цієї рушниці у потерпілого.

Позиція захисту зводилась до того, що умисного вбивства обвинувачений не вчиняв, оскільки все, що трапилось, було нещасним випадком, і в потерпілого він здійснив лише один постріл.
Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.
Свідок ОСОБА_13 , яка є цивільною дружиною ОСОБА_12 , в суді першої інстанції пояснила, що 8 січня 2017 року вона була вдома разом з ОСОБА_12 , їх донькою ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . Обвинувачений прийшов до квартири з ознаками алкогольного сп`яніння. Вона зі ОСОБА_12 обговорювала можливість її виїзду з дітьми із квартири, в цей час до кімнати увірвався обвинувачений, якого ОСОБА_12 звинуватив в тому, що він пропив гроші. Через кілька хвилин обвинувачений повернувся до кімнати з рушницею, яку направив прямо в голову ОСОБА_12 , який взявшись за дуло руками, намагався опустити рушницю донизу, але в цей час обвинувачений зробив крок уперед, наставивши рушницю у груди і через пару секунд відбувся постріл. Після чого, обвинувачений направив рушницю на неї та почав погрожувати. В цей час в сусідній кімнаті ОСОБА_14 почав телефонувати, через що обвинувачений із рушницею пішов до нього. ОСОБА_13 вибігла з квартири, захлопнувши за собою двері, та розповіла сусідці про те, що вчинив обвинувачений. У цей момент у під`їзд зайшов сусід, який зателефонував до поліції. Потім ОСОБА_13 повернулась до квартири та побачила, як обвинувачений зайшов до кімнати, нахилився до ОСОБА_12 і сказав, що доб`є його. Вона схопила обвинуваченого та виштовхала його до коридору, при цьому останній схопив її за шию, сказавши, що задушить. Їй вдалося вдарити обвинуваченого, внаслідок чого останній її відпустив та пішов до своєї кімнати.
Показання свідка ОСОБА_13 в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються з показаннями потерпілих та інших свідків, дослідженими письмовими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_10 , яка є матір`ю ОСОБА_12 , повідомила суду першої інстанції, що ввечері 8 січня 2017 року їй стало відомо про те, що її сина вбили в квартирі, де він проживав з ОСОБА_13 , донькою ОСОБА_15 та обвинуваченим ОСОБА_7 . На заявленому до обвинуваченого позові потерпіла наполягла у повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_9 , який є батьком ОСОБА_12 , підтвердив в суді першої інстанції пояснення ОСОБА_10 , на заявленому до обвинуваченого позові він також наполягав у повному обсязі.
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції показав, що 8 січня 2017 року приблизно о 16 год. 00 хв. він повернувся додому та пішов до своєї кімнати. Згодом він зі своєї кімнати побачив, як обвинувачений пішов у кімнату до ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , де вони про щось розмовляли. Після чого, обвинувачений пішов до своєї кімнати та через 5-10 хвилин з рушницею знову пішов до кімнати, де були ОСОБА_13 та ОСОБА_12 та їх донька ОСОБА_15 . Він вийшов до коридору квартири та побачив, що обвинувачений, направивши рушницю, здійснив один постріл в ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_14 відразу забіг до своєї кімнати та почав телефонувати до поліції. В цей час до його кімнати зайшов з рушницею обвинувачений, схопив трубку телефону та кинув її на диван, після чого пішов до своєї кімнати.
Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції показала, що 8 січня 2017 року приблизно о 16 год. 00 хв.вона перебувала вдома та почула якийсь хлопок. Через хвилину до неї забігла сусідка ОСОБА_13 та повідомила, що обвинувачений мабуть вбив ОСОБА_12 . Потім вона разом з ОСОБА_13 пішла до квартири останньої за дітьми, де побачила обвинуваченого, який просто стояв у коридорі квартири.
Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції показав, що 8 січня 2017 року він повертався додому та почув крик із під`їзду, зайшовши до якого, побачив на площадці першого поверху ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , де остання розповіла, що обвинувачений здійснив постріл в ОСОБА_12 . Він зателефонував до поліції та повідомив про те, що сталося. Також ОСОБА_13 додала, що у обвинуваченого залишився ще один патрон у патроннику, тому просила не заходити до них у квартиру.
Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції пояснив, що 8 січня 2017 року приблизно о 16 год. 30 хв., перебуваючи у складі наряду поліції, він отримав виклик, за яким прибув до квартири, з вікна якої хтось гукав на допомогу. В туалетній кімнаті квартири було виявлено обвинуваченого з ознаками алкогольного сп`яніння, який підтвердив, що саме він здійснив постріл у постраждалого, оскільки той з ним неповажно розмовляв. При цьому, в одній із кімнат на підлозі лежав чоловік, який тримався за живіт та стікав кров`ю. Крім того, в одній із кімнат на дивані він побачив рушницю.
Свідок ОСОБА_19 , який також перебував у складі наряду поліції, в суді першої інстанції надав аналогічні свідку ОСОБА_17 пояснення.
Підстав недовіряти показанням потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідки також приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілих та свідків.
Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.
Так, з дослідженого протоколу огляду місця події від 8 січня 2017 року вбачається, що на підлозі було виявлено труп ОСОБА_12 з раною в зоні мечоподібного відростку. Під час огляду були виявлена та вилучена мисливська рушниця ІЖ-27, дозвіл на зброю та посвідчення мисливця на ім`я ОСОБА_7 , виготовлена з полімерного матеріалу синього кольору гільза (т.2, а.с. 10-47).
З дослідженого протоколу огляду трупа від 9 січня 2017 року вбачається, що при зовнішньому огляді трупа були виявлені ушкодження на передній поверхні грудної клітки у нижнього краю мечоподібного відростку ушкодження округлої форми з дефектом тканини у центрі, на передній черевній стінці справа з переходом на праву повздошну область 10 ушкоджень округлої форми, місцями з дефектом тканини у центрі. При цьому, з вказаного трупа були вилучені джемпер з нашаруванням речовини бурого кольору, спортивні брюки з нашаруванням речовини бурого кольору, 11 металевих предметів, схожих на дріб, та два полімерні фрагменти, схожі на пиж-контейнери (т. 2, а.с. 65-71).
З висновку експерта ОСОБА_20 № 2-96 від 22 лютого 2017 року вбачається, що вилучена під час проведення огляду місця події зброя є гладкоствольною двозарядною вогнепальною зброєю, придатною для стрільби мисливською рушницею моделі «ИЖ-27», 12 калібру. Вилучена гільза є частиною мисливського патрону центрального бою 12-го калібру, для мисливської гладкоствольної вогнепальної зброї НОМЕР_2 калібру, на гільзі є сліди, що виникли при пострілі від деталей зброї, і ця гільза була стріляна з нижнього ствола наданої на дослідження мисливської рушниці. Два фрагмента, вилучені під час проведення огляду трупа ОСОБА_12 , є частинами пиж-контейнера до мисливського патрону, а 11 металевих предметів є частинами шроту до патронів гладкоствольних мисливських рушниць (т. 2, а.с. 207-212).
В судовому засіданні експерт ОСОБА_20 підтвердив правильність свого висновку та зазначив, що він дійсно досліджував гільзу з полімерного матеріалу, яка могла бути споряджена вручну, а тому у патрон можливо було закласти як 11, так і більше дробинок.
З висновку експерта ОСОБА_21 № 6-25 від 15 лютого 2017 року вбачається, що в каналах блоку стволів рушниці «ИЖ-27» встановлено присутність частинок вибухової речовини метальної дії нітроцелюлозного (бездимного) одноосновного пороху. Дати категоричну відповідь на те, чи здійснювались постріли з представленої на дослідження рушниці після останнього чищення не виявилось можливим, оскільки не виключається той факт, що чистка була проведена недостатньо добре (т. 2, а.с. 178-183).
З висновку експерта ОСОБА_22 № 178 від 14 квітня 2017 року вбачається, що пошкодження на джемпері, вилученому з трупа ОСОБА_12 , мають ознаки дії твердого тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, пошкодження є вхідним вогнепальним дробовим (шротовим), з відкладенням по краях частинок свинцю, морфологічні особливості пошкодження дають підстави вважати, що постріл був здійснений в межах компактної (суцільної) дії дробу (шроту). На спортивних брюках, вилучених з трупа ОСОБА_12 , виявлено два пошкодження, які мають ознаки дії твердого тупого предмета (тупих предметів) з обмеженою травмуючою поверхнею, дані пошкодження є вхідними вогнепальними дробовими з відкладенням по краях частинок свинцю, що дає підстави вважати, що постріл був здійснений за межами суцільної дії дробу (дія осипі) (т. 2, а.с. 100-103).
З висновку експерта ОСОБА_23 № 153 від 9 лютого 2017 року вбачається, що смерть ОСОБА_12 настала від множинних проникаючих сліпих вогнепальних поранень передньої черевної стінки з ушкодженням внутрішніх органів при явищах масивної крововтрати, яка в даному випадку і є безпосередньою причиною смерті.
Проникаюче вогнепальне поранення в області мечоподібного відростку, 4 проникаючі вогнепальні поранення в області передньої черевної стінки справа, які супроводжувалися ушкодженням внутрішніх органів, у живих осіб кваліфікувалися б, як тяжкі, небезпечні для життя, і в даному випадку перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.
Морфологічні особливості рани в області мечоподібного відростку свідчать про те, що вона були спричинена в результаті одного пострілу впритул із двоствольної вогнепальної зброї, який був здійсненний у напрямку зверху вниз, спереду назад та дещо зліва направо по відношенню до нормального вертикального положення тіла постраждалого.
Рани в області черевної стінки справа являються вхідними вогнепальними дробовими ушкодженнями та спричиненні у результаті пострілу з неблизької дистанції, який був здійсненний в напрямку спереду назад і дещо зліва направо по відношенню до нормального вертикального положення тіла постраждалого. Не виключається, що обидва постріли були здійсненні з однієї й тієї ж зброї (т. 2, а.с. 77-83).
З висновку комісії експертів ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 № 138/к від 24 квітня 2017 року вбачається, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 , були виявлені тілесні ушкодження на передній поверхні грудної клітки ушкодження із дефектом тканини у центральній частині (п. 1.3), на передній поверхні черевної стінки розташовано десять ушкоджень округлої форми (п. 1.4). При внутрішньому дослідженні трупа було встановлено, що рана вказана у п. 1.3 та чотири рани вказані у п. 1.4 є вхідними проникаючими дробовими ушкодженнями, шість непроникаючих ушкоджень, вказаних у п. 1.4 також є вхідними дробовими. З судово-медичної точки зору ушкодження, вказані у п. 1.3 та у п. 1.4 разом із проявами травми, що виявлені за ходом ранових каналів, утворились внаслідок не менш ніж двох окремих пострілів, на що вказує насамперед різна дистанція пострілів, що відобразилась в ушкодженнях. При виникненні ушкодження у п. 1.3 дистанція була близькою до впритул, про що свідчить відбиток по типу штанц-марки, характер рани (одна, проте досить значного розміру) та виявлення в тілі загиблого частини полімерного контейнера. Стосовно зони ураження у п. 1.4 зазначено, що снаряди (дріб) спричинили окремі тілесні ушкодження в кількості десяти, що вказує на їх розсіяння після пострілу та дії в якості самостійних травмуючих предметів. Розсіяння дробу не зустрічається при пострілі із дистанції впритул і, відповідно, не могло виникнути внаслідок пострілу, при якому утворились ушкодження у п. 1.3. Виявлені ушкодження у п. 1.3 та проникаючі ушкодження у п. 1.4 (в кількості чотирьох) кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя і в даному випадку знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_12 . Непроникаючі вхідні ушкодження у п. 1.4 (в кількості шести), мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад шість днів, але не більш ніж три тижні (т. 2, а.с. 108-121).
В судовому засіданні експерт ОСОБА_26 підтвердив правильність експертного висновку № 138/к від 29 березня 2017 року, категорично зазначивши, що виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження за п. 1.3 та за п. 1.4 були спричинені двома окремими пострілами, та виключив виникнення ушкоджень за п. 1.4 в результаті рикошету від пострілу, яким були спричинені тілесні ушкодження за п. 1.3, оскільки перший було здійснено з неблизької відстані, а другий - впритул.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 31 січня 2017 року вбачається, що свідок ОСОБА_13 продемонструвала, яким чином та при яких обставинах обвинувачений застрелив ОСОБА_12 (т. 3, а.с. 2-16).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 22 лютого 2017 року вбачається, що свідок ОСОБА_13 повторно продемонструвала, яким чином та при яких обставинах обвинувачений застрелив ОСОБА_12 (т. 3, а.с. 18-30).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 9 січня 2017 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 продемонстрував, яким чином та при яких обставинах він здійснив постріл у ОСОБА_12 (т. 3, а.с. 18-30).
З висновку комісії експертів ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_23 № 70/к від 9 березня 2017 року вбачається, що не виключається можливість того, що поранення правої передньої поверхні черевної порожнини у ОСОБА_12 могли бути спричинені при обставинах та умовах, наданих ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту. Обставини та умови, викладені свідком ОСОБА_13 в ході проведення слідчих експериментів за її участю від 31 січня 2017 року та від 22 лютого 2017 року не заперечують ймовірності вогнепального поранення черевної порожнини ОСОБА_12 пострілом, здійсненим ОСОБА_7 на рівні мечоподібного відростку грудини (т. 2, а.с. 86-97).
З висновку комісії експертів ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 № 55 від 30 січня 2017 року вбачається, що обвинувачений виявляє психічні розлади у вигляді розладів особистості й поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, артеріальна гіпертензія) легкого ступеню; у період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації; він міг усвідомлювати свої дії й керувати ними; за своїм психічним станом на теперішній час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними; не потребує застосування примусових мір медичного характеру (т. 2, а.с. 218-223).
З висновку комісії експертів ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 № 151 від 13 березня 2017 року вбачається, що обвинувачений виявляє у теперішній час психічний розлад у вигляді легкого розладу особистості й поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, артеріальна гіпертензія). У момент здійснення інкримінованого йому кримінального правопорушення не виявляв характерних феноменологічних ознак стану фізіологічного афекту, характерних феноменологічних ознак будь-якого особливого емоційного стану, що має юридичне значення та міг би суттєво вплинути на характер його поведінки. Обвинувачений знаходився у стані алкогольного сп`яніння, яке виключає кваліфікацію будь-якого особливого емоційного стану. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації; він міг усвідомлювати свої дії й керувати ними; за своїм психічним станом на теперішній час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними (т. 2, а.с. 226-235).
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом першої інстанції доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.
З висновку експерта ОСОБА_33 № 6-22 від 17 лютого 2017 року вбачається, що на представлених на експертизу речах (ковдра, покривало, дитячі штани, серветка) продуктів пострілу, їх компонентів та продуктів вибуху не виявлено (т. 2, а.с. 143-148).
Крім того, з висновку експерта ОСОБА_21 № 6-21 від 17 лютого 2017 року вбачається, що на светрі та джинсових штанах обвинуваченого, змивах з кистей його рук та з-під нігтьових пластин, продуктів близького пострілу та їх компонентів не виявлено (т.2, а.с. 155-161).
До того ж, з висновку експерта ОСОБА_33 № 6-30 від 20 лютого 2017 року на представлених на експертизу спортивних брюках, пошкодженій футболці, двох фрагментах марлі білого кольору, зрізах вільних кінців нігтьових пластин (з кистей обох рук) продуктів пострілу, їх компонентів та продуктів вибуху не виявлено (т.2, а.с. 187-193).
Судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено, що на доведеність винуватості обвинуваченого в умисному вбивстві ОСОБА_12 шляхом здійснення пострілів з рушниці вказані експертні дослідження не впливають, оскільки нерезультативність висновків за проведеними щодо зазначених предметів і речей дослідженнями, була обумовлена межами чутливості використаних експертами методів дослідження, про що прямо слідує із самих висновків експертів.
Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційних скарг про те, що в судовому засіданні не було доведено, що обвинувачений здійснив два постріли, оскільки вони спростовуються висновками експертів.
Так, відповідно до висновку експерта ОСОБА_23 № 153 від 9 січня 2017 року, рана в області мечоподібного відростку свідчать про те, що вона була спричинена в результаті одного пострілу впритул, а рани в області черевної стінки справа були спричиненні у результаті пострілу з неблизької дистанції і не виключається, що обидва постріли були здійсненні з однієї й тієї ж зброї.
Відповідно до висновку експерта ОСОБА_22 № 178 від 4 квітня 2017 року пошкодження на джемпері, вилученому з трупа ОСОБА_12 , дають підстави вважати, що постріл був здійснений в межах компактної (суцільної) дії дробу, а два пошкодження на спортивних брюках дають підстави вважати, що постріл був здійснений за межами суцільної дії дробу (дія осипі), що також свідчить про наявність двох пострілів.
До того ж, відповідно до висновку комісії експертів ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 № 138/к від 29 березня 2017 року, ушкодження утворились внаслідок не менш ніж двох окремих пострілів, на що вказує насамперед різна дистанція пострілів, оскільки при виникненні одних ран дистанція була близькою до впритул, про що свідчить відбиток по типу штанц-марки, характер рани (одна, проте досить значного розміру) та виявлення в тілі загиблого частини полімерного контейнера, а інші рани були розсіяними після пострілу і, відповідно, не могли утворитись від пострілу впритул.
Крім того, в судовому засіданні експерт ОСОБА_26 підтвердив правильність вищезазначеного висновку, категорично зазначивши, що виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження були спричинені двома окремими пострілами, оскільки перший був здійснений з неблизької відстані, а останній - впритул,
Тяжкість тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_12 , їх кількість та розташування, небезпечний для життя і здоров`я людини характер, механізм заподіяння тілесних ушкоджень, встановлені висновками експертиз, які сумнівів в обґрунтованості та кваліфікації експертів не викликають.
Колегія суддів зазначає, що з показань допитаних свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 слідує, що перший постріл був негучний, схожий на звук хлопавки, після чого обвинувачений залишився один зі ОСОБА_12 , а тому є логічним, що ніхто із допитаних свідків не послався на те, що чув звук другого пострілу.
Враховуючи те, що у ОСОБА_12 були виявлені проникаючі поранення, що були заподіяні пострілами з вогнепальної зброї, а при огляді місця події слідів перебування у будинку іншої особи з рушницею, крім обвинуваченого, виявлено не було, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що показання обвинуваченого щодо одного випадкового пострілу, є лише намаганням будь-яким чином уникнути відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, то вони спростовані показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які повідомили, що обвинувачений знаходився у стані алкогольного сп`яніння.
До того ж, показання вищезазначених свідків повністю узгоджуються з висновком комісії експертів ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 № 55 від 30 січня 2017 року та висновком комісії експертів ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 № 151 від 13 березня 2017 року, відповідно до яких обвинувачений у період здійснення інкримінованого йому правопорушення перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації.
Інші доводи апеляційних скарг щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 , а також кваліфікації його дій, які суд першої інстанції повинен був враховувати на його користь, судова колегія до уваги не приймає, оскільки досліджені судом першої інстанції докази в їх сукупності в достатній мірі доводять вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту про те, що судом першої інстанції не було враховано обставини, що пом`якшують покарання, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та добровільне відшкодування потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди, у зв`язку з чим обвинуваченому було призначене занадто суворе покарання
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, визнав за обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, врахував суб`єктивне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину та його наслідки, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, не працює, характеризуються задовільно, на психіатричних та наркологічних обліках не перебуває, хоча і страждає на ряд хронічних захворювань.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі і підстави для застосування менш суворого покарання, ніж призначив суд першої інстанції за вказаний злочин відсутні.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.
Доводи апеляційних скарг сторони захисту вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.
З цих же підстав, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги представника потерпілих в частині того, що суд необґрунтовано не призначив найсуворіше покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.
Крім того, доводи апеляційної скарги представника потерпілих в частині цивільного позову, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 193 від 19 листопада 2003 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 8 вересня 2004 року за № 1111/9710 до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг відносяться: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання , оформлення свідоцтва про поховання , копання могили , монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу , кремація тіл померлих , поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю , зберігання урн з прахом померлих у крематорії , організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України , запаювання оцинкованої труни , замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

У зв`язку з тим, що зазначений мінімальний перелік є вичерпним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення цивільного позову в частині стягнення витрат на релігійні обряди та поминальний обід.

До витрат на поховання, які підлягають відшкодуванню, відноситься придбання речей та отримання послуг (облаштування місця поховання на кладовищі, ритуальні предмети на похорони, одяг для поховання, вартість труни тощо), і у зв`язку з тим, що зазначені витрати були документально підтверджені, їх вартість була стягнута з обвинуваченого в повному обсязі (т.1, а.с. 42,44).
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність доказів того, що придбані за відповідними фіскальними чеками медичні препарати та ліки були прописані потерпілій лікарем у зв`язку з проходженням лікування.

Так, в матеріалах справи дійсно міститься довідка № 35 від 23 травня 2017 року, видана КУ «Міська лікарня № 8», відповідно до якої ОСОБА_10 з 9 січня 2017 року до 12 січня 2017 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні лікарні (т. 1, а.с. 46).

Разом з тим, відповідно до копій фіскальних чеків, наданих потерпілою ОСОБА_10 , медичні препарати та ліки були придбані з 14 березня 2017 року по 31 березня 2017 року (т. 1, а.с. 47-49).

З огляду на те, що з моменту закінчення стаціонарного лікування до придбання ліків минуло більш ніж три місяці, такий значний розрив у часі ставить під сумнів те, що зазначені ліки були придбані саме у зв`язку з проходженням лікування, а інші докази, які могли б підтвердити зазначений факт, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Що стосується доводів з приводу того, що суд першої інстанції незаконно відмовив у стягненні витрат на надгробний пам`ятник, то з вироку вбачається, що суд першої інстанції детально обґрунтував в мотивувальній частині вироку підстави для відмови в задоволенні вимог цивільного позову в цій частині, з якими погоджується колегія суддів.
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, що спричинена обвинуваченим, суд у вироку навів мотиви в обґрунтування свого висновку щодо розміру шкоди, що підлягає стягненню.
Рішення суду в цій частині є обґрунтованим, відповідає вимогам цивільного і цивільного процесуального законодавства, постановлено з урахуванням принципів розумності і справедливості, ступеня тяжкості моральних страждань потерпілих і інших негативних наслідків, що настали в результаті злочину, скоєного обвинуваченим.
Що стосується клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність зарахування йому в строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Стаття 58 Конституції України проголошує, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 2 статті 5 КК України визначає, що Закон про кримінальну відповідальність, який встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Із вироку вбачається, що судом застосовані положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року та зараховано у строк покарання обвинуваченому строк попереднього ув`язнення із 8 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В той же час Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 р., який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином Закон України № 2046-VIII від 18.05.2017 р. погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття, як і зазначено в скарзі обвинуваченого.

Проте, на переконання колегії суддів, частину 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 р. слід застосовувати після набрання останнім чинності, тобто з 21 червня 2017 року, що є прямою дією закону у часі.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про зарахування строку тримання під вартою після 20 червня 2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в попередній редакції закону.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в інтересах адвоката ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4