Справа № 127/1-244/97
Провадження №11/772/8/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2018 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем : ОСОБА_5
розглянула «06» липня 2018 року у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна.
За участю сторін кримінальної справи:
апелянта: ОСОБА_6
захисника адвоката: ОСОБА_7
за клопотанням ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 21 березня 2018 року, та апеляційною скаргою на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2018 року та 21 березня 2018 року, -
Встановив:
25 січня 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту на належне йому майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
Свої вимоги ОСОБА_6 мотивує тим, що відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.05.1997 року він ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України ( в редакції 1960 року) та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.
Даний вирок набув законної сили 11.06.1997 року.
На виконання вироку 13.08.1997 року виписаний виконавчий лист про конфіскацію всього майна , яке належить підсудному ОСОБА_6 на користь держави.
Відповідно до акту про неможливість виконання судового рішення від 01.09.1997 року судового виконавця Ленінського районного суду м. Вінниці, майна, що належить ОСОБА_6 на праві особистої власності і яке підлягає конфіскації не виявлено.
Згідно рішення виконкому Вінницької міської ради від 18.07.2006 року квартира АДРЕСА_2 була передана ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у спільну часткову власність в рівних долях ( по частині кожному) відповідно до Свідоцтва про право власності на житло серії № НОМЕР_1 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №111629760 від 24.01.2018 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному реєстрі іпотек відомості про заборону на квартиру відсутні, натомість, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.07.2007 року за №530090 реєстратором Першої Вінницької державної нотаріальної контори зареєстровано заборону арешт на квартиру, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.09.1997 року, і власником квартири зазначений ОСОБА_6 .
Враховуючи ті обставини, що арешт був накладений в рамках кримінального провадження, зокрема під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення чинності цим Кодексом, тому ОСОБА_6 звернувся до суду з даним клопотанням.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зняття арешту, накладеного на його майно відмовлено.
В обґрунтування відмови суд зазначив, що вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.05.1997 року набув законної сили 11.06.1997 року, однак в частині конфіскації в дохід держави належного ОСОБА_6 майна не виконаний, квартира АДРЕСА_1 , на яку накладено арешт в порядку виконання вказаного вироку суду належить ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності від 18.07.2006 року, тому суд прийшов до переконання, що клопотання ОСОБА_6 , який є боржником у виконавчому провадженні, відкритому на підставі вказаного вироку суду, про скасування арешту з належного йому майна не підлягає до задоволення.
Дане рішення ОСОБА_6 оскаржив в апеляційному порядку.
06.03.2018 року суддею Апеляційного суду Вінницької області матеріали клопотання засудженого ОСОБА_6 про зняття накладеного на майно арешту повернуто Вінницькому міському суду Вінницької області для вирішення питання про прийняття апеляції ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в порядку ст. ст. 409, 411 КПК України, в редакції 1960 року.
21.03.2018 року суддею Вінницького міського суду Вінницької області апеляцію ОСОБА_6 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2018 року визнано такою, що не підлягає розгляду , відповідно до ст. 347 КПК України (редакція 1960 року), так як даною статтею не передбачено оскарження постанови суду першої інстанції в порядку ст. ст. 409, 411 КПК України, в редакції 1960 року.
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2018 року із клопотанням про поновлення процесуального строку.
Свої вимоги ОСОБА_6 мотивував тим, що 21 березня 2018 року Вінницьким міським судом прийнята постанова, якою його скаргу на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2018 року визнано такою, що не підлягає до розгляду, та зазначено, що постанова суду може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 15 діб з моменту отримання.
Разом з тим повідомлення на його адресу рекомендованим листом №320 відправлено 21.03.2018 року та отриманий ним 03 квітня 2018 року, тому просить суд рахувати строк для оскарження постанови від 21 березня 2018 року з 03 квітня 2018 року. Крім того зазначає, що він не був присутнім при розгляді справи в судді першої інстанції.
В своїй апеляційній скарзі на постанову від 21 березня 2018 року ОСОБА_6 зазначає, що п.3 ч.2 ст. 347 КПК України ( в редакції 1960 року) вказує на можливість оскарження в апеляційному порядку постанови місцевих судів у випадках, передбачених Кодексом. Крім того, ст. ст. 409, 411КПК України (в редакції 1960 року) не вказує і не встановлює того, що судові рішення стосовно виконання вироку не підлягають до апеляційного оскарження.
Просить визнати його апеляційну скаргу на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2018 року, такою, що підлягає до розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2018 року ставиться питання про скасування постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2018 року.
Скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , що зареєстровано на праві часткової власності в рівних долях (по ) за ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в КП ВМБТІ 14 вересня 2006 року в реєстровій книзі №697 за реєстровим № 675/71794 на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 посвідченого 18 липня 2006 року виконкомом Вінницької міської ради, накладений у Першій Вінницькій державній нотаріальній конторі 08 травня 1998 року за реєстраційним номером обтяження 530090 відповідно до ухвали б/н Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 вересня 1997 року №1-274/1 щодо конфіскації майна ОСОБА_6 , засудженого за ст. 140 ч.2 КК України вироком Ленінського районного суду м. Вінниці по кримінальній справі № 1-244/97.
Свої вимоги ОСОБА_6 мотивує тим, що суд першої інстанції при винесенні постанови не врахував, що строки виконання вироку від 29 травня 1997 року, що набув законної сили 11 червня 1997 року, пройшли згідно ст. 49 КК України, і він відбув покарання і лише в 2006 році отримав право часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 шляхом приватизації згідно з Законом України « Про приватизацію державного житлового фонду», то зазначена квартира не підлягає конфіскації, а вирок від 29 травня 1997 року не підлягає до виконання.
Дана справа неодноразово призначалась до слухання, прокурор про день, час, та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чино, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність прокурора.
В судове засідання надійшла заява від ОСОБА_8 , в якій він просить розглядати справу у його відсутність, зазначивши, що апеляційну скаргу свого брата ОСОБА_6 підтримує у повному обсязі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_6 та і його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги, викладені в апеляційних скаргах, дослідивши матеріали кримінальної справи, та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_6 підлягають до задоволення.
Відповідно до перехідних положень КПК України в редакції 2012 року, - п.15 апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених №3 розділу 4 Закону України « Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів.
Також слід зазначити, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, прийняття правильного рішення.
Судом першої інстанції безспірно встановлено і дані обставини не оспорюють учасники процесу, що відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 травня 1997 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України і йому призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особисто йому належного майна (а.с.5).
На виконання вироку суду, 13.081997 року був виписаний виконавчий лист про конфіскацію всього майна, яке належить підсудному ОСОБА_6 на користь держави (а.с.6).
Згідно акту про неможливість стягнення від 01.09.1997 року, майна належного засудженому ОСОБА_6 на праві особистої власності та, що підлягає конфіскації не виявлено, тому виконавчий лист повернуто до приєднання до справи (а.с.7).
Тобто вирок суду від 29.05.1997 року, в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_6 виконаний, і твердження суду в постанові від 12 лютого 29018 року, що вирок суду не виконаний, є безпідставним.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків», від 21 грудня 1990 року №11 суд зобов`язаний дослідити докази, що підтверджують наявність обставин, які мають значення для правильного вирішення питань, що виникли у процесі виконання вироку.
Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 1990 року №11 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків», - у порядку ст. 411 КПК України суди можуть також вирішувати питання, що виникли після винесення вироку в процесі його виконання, зокрема за поданням судового виконавця або прокурора вирішити питання про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засуженного, яке придбане до винесення вироку і підлягає за законом конфіскації а також майно, яке було придбане хоча б і після винесення вироку, але на гроші чи рахунок майна, які підялгають конфіскації за вироком, у випадках, коли не закінчився строк давності виконання вироку.
Відповідно до дослідженого в судовому засіданні в суді першої інстанції свідоцтва про право власності на житло від 18.07.2006 року, виданого Вінницькою міською радою, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є власниками квартир АДРЕСА_2 в рівних долях (а.с. 3).
Тобто, частина квартир АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_6 була отримана після постановлення вироку 29 травня 1997 року.
Щодо строків давності виконання вироків, то відповідно до ст. 49 КК України в редакції 1960 року, обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано рахуючи з дня набрання вироком законної сили 5 років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 5 років.
Відповідно, враховуючи те, що вирок від 29 травня 1997 року, набув законної сили 11 червня 1997 року, строки виконання пройшли , відповідно до ст. 49 КК України, ОСОБА_6 відбув покарання та звільнився з місць позбавлення волі в 1999 році.
В матеріалах кримінальної справи відсутні докази того, що після відбуття покарання засудженим ОСОБА_6 відповідними посадовими особами судовими виконавцями або прокурором було подання про вирішення питання щодо звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого, яке було придбане хоча б і після виконання вироку, але на гроші чи за рахунок майна, які підлягають конфіскації за вироком, коли не закінчився строк давності.
Слід зазначити, що посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду України у справі про звільнення майна з під арешту від 15.05.2013 року по справі №6-26 цс 13, - щодо того, що якщо вимоги особи, що гуртуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту, є слушними. Відповідно до даної позиції, в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено про провадження в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.
Не виникає сумніву, що арешт на майно відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 13.07.2007 року за №5300290 здійсненого реєстратором Першої Вінницької державної нотаріальної контори, на підставі ухвали б/н Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.09.1997 року і власником якого є ОСОБА_6 виникло у кримінальній справі щодо ОСОБА_6 по обвинуваченню за ч.2 ст. 140 КК України.
Тому, враховуючи, що арешт на квартиру, належну засудженому ОСОБА_6 та його брату ОСОБА_8 був накладений в рамках кримінального провадження, зокрема під час виконання вироку Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.05.1997 року, яким було конфісковано усе майно ОСОБА_6 , тому скасування арешту повинно розглядатися у порядку передбаченому КПК України.
Згідно п. 9 Перехідних положень до КПК України в редакції закону від 13.04.2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України від 26.11.2012 року «Про деякі питання застосування розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, а саме п. 9 роз`яснень вбачається, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності КПК , продовжуючи свою дію у порядку КПК 1960 року. Тому, зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна, відсторонення від посади, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом, відбувається у порядку, передбаченому КПК 1960 року.
Відповідно до ч.1 ст. 6 КЗПК , - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» , кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом , утвореним відповідно до закону. Для забезпечення справедливого та неупередженого розгляду справ у розумні строки, встановлені законом, в Україні діють суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
Слід також зазначити, щодо засад кримінального провадження, а саме доступу до правосуді та обов`язковості судових рішень, - то якщо інше не передбачене КПК України, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушується її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.
Згідно із ст. 409 КПК України, в редакції 1960 року, - питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при винесенні вироку, вирішується судом, який постановив вирок, тобто питання про скасування арешту майна повинен вирішувати та вірно вирішував Вінницький міський суд.
Тому постанова судді від 21 березня 2018 року про визнання апеляції ОСОБА_6 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2018 року такою, що не підлягає розгляду, є безпідставною, та відповідно такою, що суперечить загальним засадам КПК щодо доступу до правосуддя, та відповідно підлягає скасуванню.
Слід також зазначити, що арешт на майно належне ОСОБА_6 накладено по даній кримінальній справі постановою слідчого СО Ленінського РВВС м. Вінниці лейтенантом міліції ОСОБА_9 26 жовтня 1996 року.
Щодо листа судового виконавця за №И-5-п від 01.09.1197 року ОСОБА_10 про пропозицію терміново повідомити про заключенні чи оформлені договори на засуджених в тому числі і ОСОБА_6 і відповідно до якого накладено заборону 16.09.1997 №10-274, то даний лист не являється офіційним документом про накладення арешту на майно.
Враховуючи зібрані по справі докази, апеляційним судом безспірно встановлено, що на момент накладення заборони на квартиру 16.09.1997 року, квартира АДРЕСА_2 (ухвала б/н Ленінського районного суду м. Вінниці 06.09.1997 року, яка належить ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (право власності від 14.09.2006 року) , яка була об`єктом комунальної власності, і на яку арешт не міг накладатись, тому клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту підлягає до задоволення
Керуючись ст. ст. 409, 411 (в редакції 1960 року), ст. 6 ЄРСЛ, Конституції України, -
Постановив:
Поновити строк ОСОБА_6 строк на оскарження постанови суду від 21.03.2018 року, якою апеляцію ОСОБА_6 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2018 року визнано такою, що не підлягає розгляду.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.
Скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2018 року, якою апеляцію ОСОБА_11 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2018 року визнано такою, що не підлягає розгляду, - скасувати, визнавши апеляційну скаргу на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2018 року такою, що підлягає до розгляду.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2018 року задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зняття арешту, накладеного на його майно, - скасувати, прийняти нову постанову.
Клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту на майно задовольнити.
Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що зареєстрована на праві спільної часткової власності в рівних долях (по ) за ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 , видане 18 лютого 2006 року виконкомом Вінницької міської ради, та накладений Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою 08 травня 1998 року за реєстраційним номером обтяження 5300290 відповідно до ухвали б/н Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 вересня 1997 року №1-274/1 щодо конфіскації майна ОСОБА_6 , засудженого за ст. 140 ч.2 КК України вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 травня 1997 року по кримінальній справі №1-244/97.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: