УХВАЛА
19 червня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишневе Софіївського
району Дніпропетровської області, громадянина
України, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить зарахувати в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 03 березня 2018 року по 17 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України та за ч. 1 ст. 187 КК України йому призначене покарання у виді трьох років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вид та розмір призначеного покарання, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані положення ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року).
Апелянт просить зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03 березня 2017 року по 17 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 04 січня 2017 року в 01 год. 00 хв., перебуваючи біля будинку № 61 по бульвару Вернадського в м. Києві, звернув увагу на раніше незнайомого ОСОБА_7 , який слідував попереду нього та розмовляв по телефону.
Реалізуючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_7 і, застосовуючи фізичне насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я, з метою подолання опору, наніс удар рукою в область голови останнього, від чого ОСОБА_7 втратив свідомість та впав на землю.
Продовжуючи злочинні дії, спрямовані на заволодіння майном, ОСОБА_5 витягнув з кишень одягу ОСОБА_7 , який лежав без свідомості, мобільний телефон «Леново» з зарядним пристроєм, загальною вартістю 3000 грн. 00 коп. та гаманець з грошовими коштами в сумі 700 грн. 00 коп.
Заволодівши в такий спосіб чужим майном на загальну вартість 3700 грн. 00 коп. ОСОБА_5 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись ним на власний розсуд.
Крім того, 09 листопада 2017 року в 12 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Верховинна, буд. 81, зустрівся з невстановленою судом особою, у якої за 100 грн. 00 коп. незанно придбав для власного вживання особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований в медичному шприці, який поклав до кишені куртки, у яку був одягнений та почав незаконно його зберігати при собі без мети збуту.
09 листопада 2017 року в 13 год. 00 хв. ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: м.Київ, вул.Верховинна, буд. 87, був викритий працівниками поліції, які виявили та в подальшому вилучили в нього медичний шприц з особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, масою 0,036 г.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання за вчинені злочини і за сукупністю злочинів, в повній мірі дотримався вимог закону.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів та середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, за місцем реєстрації характеризується посередньо, завдана потерпілому шкода не відшкодована.
На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості.
Відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше судимий та знову вчинив злочини, один з яких є проти власності, що розцінюється колегією суддів як небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за попереднім вироком не досягло своєї мети щодо виправлення обвинуваченого, відтак підстав для пом`якшення йому покарання немає.
Призначивши ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів у виді трьох років позбавлення волі, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд призначив йому строк покарання в межах ближче до мінімального, передбачених санкціями ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 187 КК України.
Підстав вважати таке покарання несправедливим через суворість у колегії суддів немає.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03 березня 2017 року по 17 червня 2017 року.
Такі доводи обвинуваченого колегія суддів вважає обґрунтованими.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року), в разі засудження особи до позбавлення волі, в рамках того самого кримінального провадження їй зараховується строк попереднього ув`язнення, застосованого в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_5 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 березня 2017 року по 17 червня 2017 року, проте не з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 03 березня 2017 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та 18 червня 2011 року його звільнено з під варти.

Оскільки ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року) втратила чинність з 21 червня 2017 року, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_5 про зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення відповідно до вищевказаної норми закону підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк тримання під вартою з 03 березня 2017 року по 17 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3