Постанова
Іменем України
24 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 170/772/16-к
провадження № 51-275км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 25 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 07 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000172, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що згідно

ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125,

ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вищевказаним вироком ОСОБА_6 засуджено до покарання:

за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч. 1 ст. 125 КК
у виді 200 годин громадських робіт; за ч. 1 ст. 129 КК у виді обмеження волі

на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 146 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

за ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією майна;

на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до остаточного покарання у виді позбавлення волі

на строк 7 років із конфіскацією майна.
Його ж визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,

та виправдано через недоведеність винуватості.
За цим же вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129,

ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років

без конфіскації майна зі звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК. Його ж виправдано

за ч. 2 ст. 125 КК через недоведеність винуватості. Судові рішення щодо

ОСОБА_7 у касаційному порядку не оскаржуються.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди 150 000 грн та 12 197,14 грн відповідно.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 50 000 грн

у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 13 серпня

2016 року в період із 01:20 по 05:00 неподалік нічного клубу «Одісей» в урочищі Гряда Шацького району Волинської області, а надалі на території центрального пляжу озера Великого Чорного в смт Шацьку та с. Світязі Шацького району,

під час конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс численних ударів кулаками та ногами по голові й тулубу

ОСОБА_8 , заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень у виді забою головного мозку важкого ступеня з кровотечею та гематомами.
Він же в указаний період разом із ОСОБА_7 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, на території вказаного пляжу умисно почергово нанесли численних ударів руками по обличчю ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_6 ударив останнього кулаком в обличчя біля бару «Альф-2» в с. Світязі,

а ОСОБА_7 кулька разів в обличчя по дорозі до озера Великого Чорного, спричинивши ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень у виді синців та саден

на обличчі.
Також цього ж дня близько 01:20 неподалік нічного клубу «Одісей» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження,

з метою заволодіння чужим транспортним засобом застосували до ОСОБА_10 насильство, яке не було небезпечним для життя і здоров`я, зокрема: ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, приснули потерпілого до паркану та вимагали віддати ключі від автомобіля Ford Focus,

р.н.з. НОМЕР_1 , а коли той виконав вимогу, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 примусили його сісти за кермо автомобіля BMW, р.н.з. НОМЕР_2 , яким до цього керував ОСОБА_6 , та слідувати за автомобілем Ford, за кермо котрого сів останній. Тим самим засуджені та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, примусово відсторонили потерпілого ОСОБА_10 від керування своїм автомобілем та відкрито заволоділи цим транспортним засобом, який використали

для пересування по території Шацького району.
При цьому ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, також змусили ОСОБА_10 помістити непритомного ОСОБА_8

на заднє сидіння автомобіля Ford, де утримували останнього проти його волі

протягом тривалого часу, пересуваючись указаним автомобілем по території Шацького району, в ході чого неодноразово наносили ОСОБА_8 удари

по різних частинах тіла, чим спричинили йому фізичних страждань

та різних за характером і ступенем тяжкості тілесних ушкоджень.
У той же день ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, на центральному пляжі озера Великого Чорного, використовуючи

та демонструючи предмет, схожий на пістолет, погрожували вбивством непритомному ОСОБА_8 , та ОСОБА_11 , що останній сприйняв як реальну погрозу.
Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався

в тому, що у вищезазначений період він, знаходячись неподалік нічного клубу «Одісей», за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено

в окреме провадження, застосували до ОСОБА_10 насильство, яке

не було небезпечним для його життя чи здоров`я, притиснули останнього

до паркану і, утримуючи його за руки, відкрито заволоділи належними йому грошима на суму 141 грн та 100 злотих, однак місцевий суд виправдав

ОСОБА_6 в цій частині обвинувачення за недоведеністю винуватості.
Також органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що у вищезазначений період він, ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, за попередньою змовою, неподалік нічного клубу «Одісей», а надалі на території центрального пляжу озера Великого Чорного

та с. Світязі, під час конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, почергово нанесли ОСОБА_8 численних ударів кулаками по різних частинах тіла, чим спричинили йому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. В цій частині обвинувачення місцевий суд виправдав

ОСОБА_7 за недоведеністю винуватості.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги захисника

ОСОБА_12 та прокурора, і частково задовольнив скарги захисників

ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , вирок місцевого суду змінив у частині призначеного додаткового покарання, виключив із резолютивної частини вказаного судового рішення вказівку про призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_7

за ч. 2 ст. 289 КК додаткового покарання у виді конфіскації майна, а в решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_6 , посилаючись

на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й його особі внаслідок суворості, порушує питання про скасування вищезазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що місцевий суд необґрунтовано визнав його винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129,

ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК, поклавши в основу вироку показання потерпілого

ОСОБА_10 , які той надавав під час досудового розслідування. Цей суд не розглянув клопотання сторони захисту про повторний допит ОСОБА_10 , допит потерпілого ОСОБА_8 та неправильно вирішив питання щодо речових доказів

у кримінальному провадженні, оскільки ухвалив їх знищити, хоча відповідні предмети (пістолет) можна було реалізувати, а вилучені від цього кошти повернути

ОСОБА_8 в якості компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 121 КК. При призначенні покарання

за останній злочин, на думку скаржника, суд не врахував того, що ОСОБА_6 визнав вину в його вчиненні, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та відшкодував завдану шкоду, а отже, існували підстави для застосування положень статей 69, 69-1 КК. Крім того суд не обґрунтував розміру стягнутої

з ОСОБА_6 шкоди на користь потерпілих. Апеляційний суд не звернув уваги на вказані порушення і постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки в ній не зазначено мотивів та підстав, виходячи з яких апеляційні скарги сторони захисту суд залишив без задоволення.
У запереченні на касаційну скаргу прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, вважає

її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважав, що касаційну скаргу засудженого слід задовольнити частково, скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається засуджений у касаційній скарзі,

не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді.
Висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, останній

не оспорює, а висновку про доведеність його ж винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146,

ч. 2 ст. 289 КК місцевий суд дійшов відповідно до вимог ст. 370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст. 94 КПК.
Такі висновки місцевий суд обґрунтував показаннями, наданими в суді потерпілим ОСОБА_10 , даними протоколів слідчих дій, висновків судових експертиз та іншими письмовими доказами.
Всупереч доводам, викладеним у касаційній скарзі, місцевий суд поклав у основу вироку показання потерпілого ОСОБА_10 , які він надавав у судових засіданнях цього суду, а не під час досудового розслідування, про що безпідставно зазначає засуджений.
Відповідні показання є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому немає підстав не довіряти їм.
Визнавши ці докази достовірними, допустимими, а в сукупності достатніми,

суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6

у вчиненні інкримінованих йому злочинів і правильно кваліфікував відповідні дії останнього за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК.
Доводи, які ОСОБА_6 наводить у касаційній скарзі, є аналогічними за змістом тим, що ретельно перевірялись як судом першої інстанції, так і апеляційним судом та були спростовані, про що в судових рішеннях наведено докладні мотиви,

з якими погоджується суд касаційної інстанції.
З матеріалів кримінального провадження, зокрема журналів та аудіозаписів судових засідань місцевого суду вбачається, що в судовому засіданні 14 грудня 2016 року був допитаний потерпілий ОСОБА_10 , а потерпілий ОСОБА_8 не брав участі у розгляді кримінального провадження місцевим судом з огляду на його тяжкий стан здоров`я, замість нього відповідно до ч. 6 ст. 55 КПК як потерпілий

був залучений ОСОБА_15 . У судовому засіданні 26 грудня 2016 року суд розглянув і задовольнив клопотання про виклик для додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 (т. 2, а.п. 252), однак у наступне судове засідання 16 січня 2016 року останній не з`явився. Проте як ОСОБА_6 , так і його захисники

у цьому засіданні не заперечували проти закінчення дослідження обставин кримінального провадження без допиту потерпілого (т. 3, а.п. 77), тож доводи

в касаційній скарзі щодо ігнорування місцевим судом відповідних клопотань

є необґрунтованими.
Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК,

є справедливим, а підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК,

про що просить останній, не вбачається.
Цивільний позов вирішено судом відповідно до вимог статей 127-129 КПК.

Розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визначений судом

з урахуванням вимог статей 22, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України,

є обґрунтованим.
Усупереч доводам засудженого суд вирішив питання щодо речових доказів

у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 100 КПК.
На підставі наведеного Суд вважає, що при розгляді цього кримінального провадження суди першої та апеляційної інстанцій не допустили істотних порушень норм процесуального та матеріального закону. Вирок суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду вимогам ст. 419 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Шацького районного суду Волинської області від 25 січня 2017 року

та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 07 серпня 2017 року

щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3