Справа № 568/1071/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м. Дубно
Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубно кримінальне провадження №0000365 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тараканів Дубенського району Рівненської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого, востаннє вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30.05.2013 за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України до 5 років і 2 місяців позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України;
сторони провадження: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник ОСОБА_6 ; потерпілий ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

суд визнає доведеним, що ОСОБА_4 , 09.10.2017 приблизно о 21.00 год., перебуваючи на вулиці в с. Довгалівка Радивилівського району Рівненської області, під час бійки з ОСОБА_7 , умисно, перевищивши межі необхідної оборони, наніс останньому ножем один удар в область живота, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного ножового поранення черевної стінки, шлунку, які згідно висновку експерта №214 від 19.10.2017 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Тобто, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.124 КК України, а саме: умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину за ч.1 ст.121 визнав частково, тому що дійсно наніс ножове поранення. Пояснив, що наніс удар невеликим брелковим ножем, але зробив це під час боротьби, захищаючись від удушення. Був переконаний, що діє в цілях самозахисту і це перевищення самозахисту, умисел виник спонтанно у відповідь на ситуацію, коли лежав на землі, а потерпілий його душив. Не змінював покази від початку і одразу говорив, що його душив потерпілий. Просив врахувати обстановку і перекваліфікувати злочин з ч.1 ст. 121 КК України. Кається, одразу добровільно видав ножа поліції вночі біля дому ОСОБА_8 . По суті подій показав, що 09.10.2017 подзвонила його сестра та попросила провести їх додому з ОСОБА_9 в с. Довгалівку Радивилівського району. Він зустрів ОСОБА_10 близько 20.00 год. в с. Добривода, вже було темно. Провів її майже додому. Але ОСОБА_10 сказала, щоб до додому до неї не йшов, бо там чоловік, з яким вже п`ять років як розлучена, а до того в неї інші були, вона боялась ОСОБА_11 , який неодноразово притягався за насильство в сім`ї. Із-за повороту на вулиці виїхав на велосипеді ОСОБА_12 . ОСОБА_10 просила заховатись і сама відбігла в сторону за метрів 3-5, щоб він її не бачив, на вулиці було темно. Але там не було куди ховатись. Тоді він підійшов до ОСОБА_11 , сказав: «Ти ОСОБА_13 ?», відповів, що так, тоді привітався з ним за руку, побажав здоров`я, бо якраз було свято ОСОБА_14 . Наміру вчиняти злочин чи битись не було. Інакше він би розпочав не з рукостискання, а одразу наніс би удар в лице, і прийшов би з більшим ножем чи сокирою. Але коли ОСОБА_12 побачив ОСОБА_9 , то його обличчя потемніло, очі змінились: «тиха вода греблю рве». Він залишив велосипед, кинувся до ОСОБА_10 зі словами: «Чергового коханця…», почав нецензурно лаятися на ОСОБА_10 , кричати, обзивати. Тоді заступився за ОСОБА_10 і схопив ОСОБА_11 «за барки», за сорочку, затримуючи. Сказав: «Зупинись, навпаки, дякуй, що провів тобі жінку, я ж нічого такого не думав!». А ОСОБА_13 схопив вже його за курточку, теж за барки, стягнув і порвав спортивну «мастєрку», і кинув обвинуваченого в обрив біля дороги. Після чого ОСОБА_13 направився в сторону ОСОБА_10 . Обвинувачений вибрався із рівчака і побіг за ОСОБА_11 , схопивши його, і наніс удар в живіт кулаком. Почалась бійка, шарпанина, впали на землю. Вони два рази перекидались: спочатку він кинув на землю потерпілого і був зверху, а потім потерпілий його перекинув. ОСОБА_7 опинився зверху і почав душити, притиснувши ліктем з силою шию до землі (під час допиту обвинувачений показав відповідний рух), в очах потемніло, вирватись не міг, тоді спонтанно виник умисел вдарити потерпілого ножем. Ніж був в кармані, бо перед тим ходив на рибалку і брав його з собою, маленький, складний, на брелку, не холодна зброя. Витягнув з кармана ножа й штрикнув один раз ОСОБА_11 ножом у ліву частину живота. Тоді ОСОБА_13 злякався, сказав: «О, ніж», і побіг у сторону барака. А обвинувачений ніж забрав із собою. В ході бійки удар ножом наніс лише один в ліву частину живота. Порізи на шиї і лиці ОСОБА_11 побачив вже в лікарні, вони могли утворитись лише коли ніж піднімав до верху (показав як). Після бійки забрав ножа із собою і пішов з ОСОБА_10 до неї додому. Вночі приїхали працівники поліції і він добровільно видав їм той ніж. Це було свято і він був трохи випивший, тому від медогляду відмовився. Через день приїхав зі шваґром в лікарню до ОСОБА_11 , сказав, «що то я». Але ОСОБА_13 не впізнав його каже ні, то не ти. Але на той момент вже віддав ножа працівникам поліції і підтвердив, що то був саме він. Став на коліно, попросив пробачення. Потерпілий сказав, що претензій не має, але просив відшкодувати йому витрати на лікування. Він же збитки не мав можливості відшкодувати, оскільки на момент події пропрацював неофіційно на заводі лише два тижні, йому виплатили усього 200 грн авансу і цих грошей вистачило на поїздку до лікарні, а потім його взяли під варту. Раніше судимий, звільнений умовно-достроково. Коли звільнився більше не крав, хоч і неофіційно, але увесь час працював. В той вечір все відбулось спонтанно, він заступився за жінку, удар наніс невеличким ножом, бо його душив потерпілий. Зараз шкодує, розуміє, що перевищив межі самозахисту. Його поліцейські не возили на медогляд, хоч мав червону шию. Він одразу давав одні і ті ж покази, не змінював їх, і слідчому судді говорив, що його душив потерпілий, одночасний допит між ним і потерпілим слідство не провело. Хоч сам слідству сприяв. Готовий відбувати покарання, але просить врахувати обстановку і призначити невеликий строк.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що після обіду 08.10.2017 ОСОБА_8 поїхала разом з донькою із дому на роботу, повернулася лише на другий день 09.10.2017 на ОСОБА_14 . ЇЇ добу не було дома, говорила, що працювала цілу ніч. Але вночі завод не робить, лише з 8.00 до 17.00, а далі закривається. Де вона була не знає. Першою прийшла донька ОСОБА_15 , він спитав де мама, відповіла: «Там іде». Він сів на велосипед і поїхав її шукати. Тільки виїхав на дорогу і побачив, що стоять вони «закохана пара», ОСОБА_16 і ОСОБА_10 . Зустрів їх увечері на перехресті в с. Довгалівка. Під`їхав ближче, обвинувачений підійшов і сказав: «Ти ОСОБА_13 ?». Відповів, що так, тоді ОСОБА_16 сказав: «Поздоровляю тебе». ОСОБА_10 стояла вже в стороні десь за 3 метри. Зліз велосипеда, ОСОБА_16 зробив крок назад, витягнув одну руку з кишені і сказав: «Можеш викликати поліцію». Почали боротись. Обвинувачений схопив потерпілого «за барки», а потерпілий його за руку і сильно штовхнув в кущі. ОСОБА_16 виліз і догнав його, поклав на землю, ударів не на наносив. Стали боротись. Сам тілесних ушкоджень ОСОБА_17 не наносив. Потім щось в боку закололо, він доторкнувся липке. ОСОБА_16 наніс йому три удари ножом: по лиці, шиї та в живіт з лівого боку (чітко показує лише один удар, а два інші продемонструвати не може). Вони билися спочатку біля рову, а потім на дорозі, і саме на дорозі його вдарив ножом ОСОБА_18 . ОСОБА_16 був п`яний, бо від нього несло алкоголем. Зрозумів, що кров. Тоді дав ситуації спокій, зіштовхнув ногами ОСОБА_17 з себе, покинув велосипед і побіг до ОСОБА_19 , бо кров лилася. Сусід викликав швидку. Коли приїхали медики каретою швидкої допомоги та забрали його, в лікарні прооперували, лежав там приблизно тиждень. На другий день приїхав ОСОБА_4 та просив пробачення, ставав на коліна, казав не писати заяву, що все оплатить. Але заява вже була написана. ОСОБА_16 був одягнутий в білу футболку. Потім односельці спитали, хто це приходив? Він відповів, тоді йому сказали, що ОСОБА_20 йшов з ОСОБА_10 з його додому в 6 год. ранку в цьому ж одязі. ОСОБА_16 збитки не відшкодував. До обвинуваченого претензій не має, але ніколи в житті не пробачить його. Щодо кількості ударів ножем, то наполягає, що ОСОБА_20 завдав йому три удари ножом: в живіт, в шию і в лице, бо їх ще зашивали в лікарні. При цьому, продемонструвати суду зміг лише один удар. То говорить, що було темно і він не знає скільки ударів. То що порізи на лиці утворились, коли ОСОБА_20 махнув ножом як забирав його після удару в живіт. То, що вже пройшов час і він не пам`ятає як це було. Врешті решт, стверджує, що ОСОБА_4 наніс йому удар зверху, коли сам потерпілий був на землі. Добре пам`ятає один удар. (При цьому показує аналогічний рух як і обвинувачений удар і помах руки вверх). На питання чи душив він ОСОБА_4 , потерпілий відповів, що з його сторони дійсно був «удушуючий захват» і «якби міг, то ОСОБА_4 голову відірвав би разом із нею (киває на ОСОБА_10 ), бо він розбиває його сім`ю». Під час розповіді про те, як саме душив обвинуваченого, потерпілий пояснив, що спочатку обвинувачений кинув його на землю, потім «я на нього» (показує аналогічний рух придушення, який демонстрував і ОСОБА_4 ), і тоді «він штрикнув». Потім потерпілий виправився і повторив, що ОСОБА_20 його «штрикнув», коли «виліз» на потерпілого зверху. І коли перекидав ОСОБА_4 через себе, то може він і зачепив його ножиком, бо в той момент він болі не відчув. Потерпілий наполягає, що з ОСОБА_8 офіційно одружений і поки що вона його жінка. Коли вони одружились не пам`ятає. Мають спільних четверо дітей. Розлучення не було, суду не було, проживають далі разом. Він ревнував.

ОСОБА_8 в суді показала, що 08.10.2017 їй подзвонили з роботи і повідомили, що надійшло дуже велике замовлення, попросили вийти. На роботі їх було лише троє, одна жінка була з ними до 21.00 год. і пішла додому, бо не мала змоги лишитись. Тоді підійшов начальник запитав, чи може вона лишитись, попросив доробити замовлення і вона погодилась, бо дійсно було дуже велике замовлення. Із колегою пропрацювали до 03 год. ночі і не мала чим добратись додому. ОСОБА_21 на другий день все одно було ще одне велике замовлення. Тому вони пішли до знайомої переночувати, спали недовго. Наступний весь день теж пропрацювали над замовленням. 12-річна дочка була з нею, допомагала. А 09.10.2017 поїхали разом додому маршруткою, яка іде десь в 20.00-20.15. Біля с. Добриводи їх зустрів ОСОБА_16 і вони пішли додому. Почула, що їде велосипед, то був ОСОБА_22 , просила ОСОБА_17 не підходити до ОСОБА_11 , казала давай минем, то він не зрозуміє, що то ми. Але ОСОБА_16 не повірив, що то ОСОБА_13 і підійшов до нього. Спитався: «Ти ОСОБА_13 ?». Вона одразу відійшла десь на 3-4 м, а чоловіки почали з`ясовувати стосунки. ОСОБА_22 почав матюкатися і запитував чи це я. Сама відійшла в темряву і не озивалась, бо не знала що він хотів битись чи ні. Іван поклав велосипед, штовхнув ОСОБА_17 в кущі. ОСОБА_16 виліз з обриву і вони почали на дорозі битися. Вже далі як саме бились на дорозі деталей не бачила. Дочка не була свідком подій, бо як вони дійшли до своєї вулиці, то донька пішла додому, а сама ОСОБА_10 ще постояла. ОСОБА_13 під`їхав після того, як пішла донька. Стосунки в словесній нецензурній формі почав з`ясовувати ОСОБА_13 . Потім кинув ОСОБА_17 в рів. А бійку на дорозі розпочав ОСОБА_16 , бо виліз з обриву і догнав ОСОБА_11 , вдарив його кулаком. Вони почали кувиркатись на дорозі. І вже хто кому конкретно наносив удари не бачила. Спочатку ОСОБА_13 був знизу, а ОСОБА_16 зверху. Потім вона на секунду відвернулась, а коли знову подивилась, то вже ОСОБА_16 був знизу, а ОСОБА_13 зверху. Та ОСОБА_13 зірвався, заматюкався і «полетів», побіг в сторону ОСОБА_23 , а ОСОБА_16 лежав на землі по праву сторону якщо виходити з вулиці і по ліву, якщо з ОСОБА_23 . ОСОБА_16 лежав спиною на землі, а лицем до верху. В той момент вона не знала, що був нанесений удар, ножа не бачила. Як не бачила і здушування. Велосипед лишився. Коли ОСОБА_13 пішов, то ОСОБА_16 встав почав шукати куртку. Вона посвітила ліхтариком й сказала: «Не шукай, тут вона». Вона не хотіла, щоб ОСОБА_13 її бачив. З ним розлучена, згідно рішення суду від 22.07.2014, яке набрало законної сили 06.08.014. (Надала рішення суду про розлучення для огляду, копію у справу). На питання чи були випадки насильства в сім`ї ОСОБА_9 відмовилась відповідати. ОСОБА_24 допитувалась як потерпіла, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 надійшов до суду за двома статтями: за ч.1 ст. 125 КК України, де потерпіла ОСОБА_9 , а також за ч.1 ст. 121 КК України, де потерпілий ОСОБА_12 . Але під час судового розгляду ОСОБА_9 відмовилась від приватного обвинувачення. Прокурор, обвинувачений і його захисник підтримали заяву ОСОБА_24 . Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 09.02.2018 кримінальне провадження №0000365 відносно ОСОБА_4 в частині обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення). Ухвала ніким не оскаржувалась і набрала законної сили.
Свідок ОСОБА_25 в суді показав, що очевидцем події не був. Близько 21:15 він дивися телевізор. До нього з`явився ОСОБА_13 з сильною кровотечою. Він вийшов на поріг, а ОСОБА_13 сів. Відразу викликали швидку допомогу. ОСОБА_13 сказав, що його порізали ножем. У нього обличчя і волосся були в крові, з бороди текла кров. Іван розвів сорочку й він побачив рану на черевній порожнині. Через 3хв. передзвонив ще раз на швидку, перепитав чи виїхали. Було холодно, то завів потерпілого в літню кухню. Він був тверезий, хоч це було свято ОСОБА_14 . Швидка надавала йому медичну допомогу. Сам свідок з палицею, то покликали сусіда, й разом з усіма понесли ОСОБА_11 в автомобіль. Це було 09.10.2017, з будинку дружина й троє внуків не виходили, бо полякалися. На лиці у ОСОБА_11 були порізи ножем. У лівій частині живота точно бачив одну колоту рану. ОСОБА_13 розповів, що вийшов з дому й побачив жінку в супроводі іншого чоловіка, але ім`я його не називав. Говорив, що він з с. Добриводи, порізав ножиком. Потім ОСОБА_13 почав стікати кров`ю й говорити повільніше. Швидка до них приїхала десь через 20 хв. Розповідав, що «побачив чужого чоловіка, підійшов до них і ножиком отримав».

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, 10.10.2017 о 00.05 год. ОСОБА_4 у відділенні Радивилівської ЦРЛ від проходження огляду категорично відмовився (а.с. 59 т.2).

Згідно висновку експерта №214 від 19.10.2017 у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження: - проникаюче колото-різане ножове поранення черевної стінки шлунку, виникло від одного травматичного впливу гострого предмету по типу клинка ножа (зважаючи на відмічений лікарями характер рани «колота-різана», могли утворитись в термін, зазначений у постанові, згідно згідно п.2.1.3. к). «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння; різані рани лівої скулової ділянки та шиї зліва, які виникли не менше як від двох травматичних дій ріжучого(их) предмету(ів), по типу леза ножа (зважаючи на відмічений лікарями характер ран «різані») і, згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995), відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (а.с. 71-72 т.2).

Згідно висновку експерта №511 від 13-17.11.2017 кров потерпілого ОСОБА_7 і підозрюваного ОСОБА_4 належить до однієї групи. На наданих на дослідження сорочці, спортивних штанах, футболці встановлено наявність крові людини, вона може належати як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_4 , якщо на момент події в останнього була зовнішня кровотеча (а.с. 108-109 т.2).

Згідно висновку експерта №84 від 05-10.11.2017 при судово-медичній експертизі ножа, вилученого під час огляду місця події, кров не виявлена, ядровмісні епітеліальні клітини не знайдені (а.с. 112-113 т.2).

Згідно висновку експерта №199-мк від 04-05.12.2017 на сорочці ОСОБА_7 виявлено одне колото-різане пошкодження тканини, розташоване у нижній третині лівої полиці. На тенісці ОСОБА_7 виявлено три колото-різані пошкодження тканини, розташовані у нижній третині переду зліва. При проведені судово-медичної експертизи ОСОБА_7 встановлено наявність у нього проникаючого ножового поранення черевної стінки шлунку з вхідною раною, розташованою в епігатеральній ділянці живота. Дані колото-різані пошкодження тканини предметів одягу ОСОБА_7 співпадають по характеру та розташуванню, виникли одночасно, внаслідок однієї травматичної дії плоским, односторонньо загостреним, колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа та могли бути заподіяні клинком ножа, наданого на експертизу, а рівно і внаслідок дії іншого колюче-ріжучого знаряддя з подібними конструктивними характеристиками. Наявність трьох колото-різаних пошкоджень на тканині теніски обумовлена потраплянням колюче-ріжучого знаряддя під час травматичної дії у зморшку тканини (а.с. 121-124 т.2).

Згідно висновку експерта №272 від 12.12.2017 відповідно записам медичної довідки від 23.10.2017, судово-медичних даних про наявність у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, - не встановлено (а.с. 173 т.2).

Також досліджено постанови слідчого про призначення експертиз, про відібрання біологічних зразків для експертиз і протоколи отримання біологічних зразків для експертиз (а.с. 70, 101-104 т. 2).

Згідно заяви від 10.10.2017, власноручно і без примусу написаної ОСОБА_4 , про що він повідомив у судовому засіданні, останній добровільно видав працівникам поліції складного ножа із чорною ручкою, яким спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 (а.с. 27 т.2).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 10.10.2017, що відбувався з 03.10 год до 03.50 год. в присутності понятих, біля будинку по вул. Забрідній №2 в с. Довгалівка Радивилівського району ОСОБА_4 видав працівникам поліції складного ножа із чорною ручкою довжиною 9 см, з довжиною леза 8,5 см. І повідомив, що саме цим ножем наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 . Ніж упаковано і вилучено, зображення і розміри ножа зафіксовано в додатку до протоколу - фототаблиці (а.с. 28-32 т.2). При цьому, за вказаною адресою проживають Базелюки.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 06.12.2017 потерпілий ОСОБА_7 показав на місці події як усе відбувалось, при цьому ОСОБА_4 був зверху на ньому, наносячи удар ножем (а.с. 142-152 т.2). Суд звертає увагу, що потерпілий показує лише один удар ножем, а не три. І вказує, що порізи на лиці були не внаслідок ударів, а в процесі як ОСОБА_7 відбивався від ОСОБА_4 . Під час слідчого експерименту потерпілий взагалі не згадує, що притискав із силою шию ОСОБА_4 до землі.

Під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 06.12.2017, в присутності захисника, ОСОБА_4 показав як саме відбувались події, і що удар він наніс ножем в ліву частину живота ОСОБА_7 , бо той притискав рукою його шию до землі (а.с. 152-164 т.2). При цьому, ОСОБА_4 показував аналогічні рухи, що зафіксовані в фототаблиці до слідчого експерименту, і в судовому засіданні: як притискав ОСОБА_7 його шию до землі правою передньою частиною руки від зап`ястя до ліктя, як сам ОСОБА_4 наніс удар ножем у живіт ОСОБА_7 , і як потім підняв догори руки, при цьому в правій був ніж і так утворились порізи на лиці та шиї ОСОБА_7 .

Суд вважає беззаперечно доведеним, що саме ОСОБА_4 наніс ОСОБА_7 ножем один удар в область живота, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного ножового поранення черевної стінки, шлунку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Але для правильної кваліфікації дій обвинуваченого, необхідно з`ясувати обстановку, точний механізм.

Тож, щодо двох версій механізму нанесення тяжких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні 27.12.2017 потерпілий ОСОБА_7 погодився з показами обвинуваченого ОСОБА_4 , сам відмовився їх давати, скориставшись правом, наданим ст. 63 Конституції України. В судовому засіданні 09.02.2018 потерпілий вирішив дати покази. В результаті чого виявлено дві різні версії події.

1.Обвинувачений стверджує, що наніс удар ножем, коли лежав спиною на землі, на ньому зверху знаходився ОСОБА_12 , який душив його так сильно, що потемніло в очах. І тоді спонтанно виник умисел, він з кишені витягнув ножа, який брав із собою на рибу, вдарив лезом у ліву частину живота нападника один раз.

2.Потерпілий стверджує, що ОСОБА_26 наніс йому удар ножем, коли потерпілий лежав на землі, а обвинувачений був зверху. Після того, потерпілий уперся ногами в обвинуваченого та скинув його з себе, сам встав і побіг до сусіда, бо дуже лилась кров.

Під час розгляду справи по суті, судом ретельно перевірялись обидві версії.

Згідно додаткового висновку експерта №268/214 від 11.12.2017 у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження: - проникаюче колото-різане ножове поранення черевної стінки шлунку, виникло від одного травматичного впливу гострого предмету по типу клинка ножа (зважаючи на відмічений лікарями характер рани «колота-різана», могли утворитись в термін, зазначений у постанові, згідно п.2.1.3. к). «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння; різані рани лівої скулової ділянки та шиї зліва, які виникли не менше як від двох травматичних дій ріжучого(их) предмету(ів), по типу леза ножа (зважаючи на відмічений лікарями характер ран «різані») і, згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995), відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Загалом, локалізація та механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого може відповідати механізмові, на який вказує він та ОСОБА_4 під час слідчих дій (а.с. 167-168 т.2).

Допитаний в судовому засіданні міжрайонний судмедексперт ОСОБА_27 підтримав свій висновок №268/214 від 11.12.2017, підтвердив факт нанесення удару ножем в живіт. Слова потерпілого привів лише як приклад, краще б на них не посилався. Але механізм ушкодження міг бути як той, на який вказує потерпілий, так і той, на який вказує обвинувачений. Конкретно сказати хто з них в якому положенні був хто знизу, а хто зверху не може, але, скоріш за все, нападник був зверху. Щодо порізів на шиї і обличчі, то вони могли утворитись і як від того, що гострий предмет протягнули знизу, так і зверху.

У висновку експерта №214 від 19.10.2017 не надано відповіді на питання 2 щодо того як саме могли виникнути тілесні ушкодження. У додатковій судово-медичній експертизі №268/214 від 11.12.2017 вказано, що «локалізація та механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого може відповідати механізмові, на який вказує він та ОСОБА_4 під час слідчих дій», а далі судмедексперт навів як приклад слова потерпілого. Під час допиту експерт підтвердив, що ймовірними є дві версії, скоріш за все нападник був зверху, але конкретно він не може сказати. Враховуючи, що наявні два слідчих експерименти, при проведенні яких і ОСОБА_4 , і ОСОБА_7 підтримав кожен свою версію, дві вищезазначені експертизи і допит експерта, і допити потерпілого з обвинуваченим в судовому засіданні, не усунули розбіжностей в їх показах, ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 05.04.2018 призначено комісійну судово-медичну експертизу, надано окреме доручення слідчому вилучити медичну карту хворого ОСОБА_7 з Радивилівської районної лікарні (а.с. 92 Т.1).

Відповідно до комісійного висновку трьох експертів № 58 від 30.05.2018, згідно наданих медичних документів і матеріалів кримінального провадження, у ОСОБА_7 за час його стаціонарного лікування з 09 до 17 жовтня 2017 року в Радивилівській ЦРЛ лікарями були відмічені наступні тілесні ушкодження:

-проникаюче ножове поранення черевної порожнини з ушкодженням стінки шлунку, яке виникло від однієї травматичної дії колюче-ріжучого предмету по типу клинка ножа (зважаючи на відмічений лікарями характер рани «колото-різана») і, згідно п.2.1.3. к). «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння;

-різані рани лівої скулової ділянки та шиї зліва, які виникли не менше як від двох травматичних дій ріжучого(их) предмету(ів), по типу леза ножа (зважаючи на відмічений лікарями характер ран «різані») і, згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995), як кожне окремо так, і в сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Всі вищевказані тілесні ушкодження виникли незадовго до поступлення потерпілого в лікувальний заклад 09.10.2017, тобто не суперечать вказаному в обставинах терміну виникнення та в своїй сукупності не є характерними для виникнення в результаті самопадіння потерпілого з положення стоячи.

Достовірно встановити напрямок та довжину раневого каналу не представляється можливим через недостатність судово-медичних даних (відсутність детального опису проникаючого поранення в наданій на експертизу медичній карті стаціонарного хворого).

Тілесні ушкодження, які виявлені в потерпілого могли виникнути при різних обставинах і різному положенні тіла потерпілого (стоячому, лежачому, сидячому тощо), при умові, що потерпілий у момент отримання вказаних ушкоджень був повернутий лівою передньо - боковою поверхнею тіла до напрямку дії травмуючого чинника (ножа), а тому встановлені судово-медичні дані в частині механізму спричинення ушкоджень в цілому не суперечать як показам потерпілого, викладеним у протоколі його допиту від 17.10.2017 («...під час бійки ми впали на землю та продовжували битися, відчувши сильний біль у черевній порожнині зліва я ногами відштовхнув ОСОБА_4 та він знову впав у кущ. За цей час я піднявся та виявив, що у мене із живота та шиї тече кров...»), так і показам підозрюваного ОСОБА_4 , викладених у протоколі проведення з ним слідчого експерименту від 06.12.2017 («...між ним та ОСОБА_7 виникла бійка в ході якої вони впали на землю, коли ОСОБА_7 перебував зверху ОСОБА_4 , то ОСОБА_4 із правої кишені штанів вийняв розкладний ніж та розклав його, так як ОСОБА_7 ліктевою частиною правої руки притиснув йому шию. В подальшому ОСОБА_4 наніс ОСОБА_7 один удар ножом в живіт. На прохання показати як наносився удар ОСОБА_4 погодився та показав, як він правою рукою наніс удар ножом в живіт з лівої сторони. В подальшому ОСОБА_4 намагався скинути ОСОБА_7 з себе, та ймовірно в цей час наніс (удар) поріз на шиї....») (а.с. 101-105 т.1).

Отже, комісійна експертиза фактично підтвердила висновок першого експерта щодо ймовірності обох версій: обвинувачений у момент нанесення удару ножем потерпілому міг бути як на землі, так і зверху на потерпілому. Точний механізм нанесення тілесних ушкоджень встановити неможливо, оскільки невідомий напрямок раневого каналу, який не був описаний в медичних документах.

З`ясувати, чи були на шиї ОСОБА_4 червоні сліди від удушення на даний час також неможливо. Адже орган досудового розслідування хоч і вилучив одразу у нього ніж, яким було нанесене тілесне ушкодження, проте не забезпечив медичний огляд ОСОБА_4 .

Також суд звертає увагу, що антропометричні дані обвинуваченого і потерпілого приблизно однакові: це два кремезні чоловіки схожої статури і високого зросту.

Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи імперативне правило ст. 62 Конституції України, суд тлумачить усі сумніви на користь ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_4 не змінював свої покази від початку кримінального провадження та до завершення його розгляду. І при обранні запобіжного заходу в виді тримання під вартою пояснював слідчому судді, що його душив потерпілий, і під час проведення слідчого експерименту показав це ж саме і продемонстрував як, і під час допитів у судовому розгляді щоразу повторював одне і те ж. За його словами, поки шарпались із ОСОБА_7 на землі, то спочатку саме ОСОБА_28 був на спині, а ОСОБА_20 зверху. А потім ОСОБА_28 поборов ОСОБА_29 і опинився зверху, почав душити. Тоді ОСОБА_20 наніс ОСОБА_30 удар ножом в живіт, виймаючи ножа протягнув його уверх, так утворились порізи. Після чого ОСОБА_7 побіг з місця події.

Єдина очевидиця події ОСОБА_9 , - є колишньою дружиною потерпілого ОСОБА_7 , має з ним чотирьох спільних дітей і проживає в одному домі, і яку в той вечір проводив обвинувачений ОСОБА_4 . Вона стояла неподалік від місця боротьби, через те, що вже було темно, не бачила здушення, ножа чи крові. Але категорично ствердила, що бачила фігури і хто як розміщувався. Коли боролись на дорозі, то спочатку на землі був ОСОБА_12 , а зверху ОСОБА_26 . Потім вона відвернулась ненадовго, а коли знову подивилась на чоловіків, то на землі вже був ОСОБА_26 , а зверху на ньому ОСОБА_12 . І саме з положення зверху ОСОБА_13 різко піднявся та побіг («зірвався»), а ОСОБА_16 лишився на землі. Таким чином, очевидець події підтвердила версію обвинуваченого, а не потерпілого. Всі інші її покази (хто і як почав сварку, бійку, напрямки руху учасників, що було з велосипедом і т.д.) співпадають з показами і обвинуваченого, і потерпілого.

На відміну від обвинуваченого і очевидиці, потерпілий плутається в показах, змінює їх. Крім того, заперечує достовірні факти. Наприклад, він стверджує, що не розлучений з ОСОБА_10 . Але жінка вийняла із сумки та продемонструвала в засіданні оригінал рішення суду, згідно якого вони вже не чоловік і дружина більше трьох з половиною років (на момент допитів у суді). Більше того, в рішенні Радивилівського районного суду від 22.07.2014 встановлено, що ОСОБА_7 в стані сп`яніння неодноразово дебоширив в сім`ї, його дії ставлять під загрозу життя і здоров`я ОСОБА_8 і чотирьох малолітніх дітей, про випадки фізичного насильства чоловіка по відношенню до жінки та дітей повідомляв і сільський голова (а.с. 51 т.1). Це підтверджує покази ОСОБА_4 і ОСОБА_24 про агресивну поведінку потерпілого. Навіть у залі суду очевидними були ревниві реакції потерпілого по відношенню до колишньої дружини та обвинуваченого. Даючи покази, він не сказав одразу, що душив ОСОБА_4 . Але, врешті решт, підтвердив це, не стримався та повідомив, якби міг, то «відірвав би голову» обом. Цей момент був дуже емоційним і потерпілий, одночасно говорячи та показуючи руками як все відбувалось, продублював саме версію обвинуваченого ОСОБА_4 . Суд сприймав усе безпосередньо. ОСОБА_7 зопалу показав, що спочатку він був на землі, а потім поборов ОСОБА_4 , опинився зверху та почав його душити (при цьому рух як саме здушував показали однаковий обидва учасники бійки), а потім ОСОБА_4 його «штрикнув», тобто наніс удар ножем. І показав як цей удар нанесено (аналогічний рух показував і обвинувачений ОСОБА_4 удар, вийняв ніж і протягнув зверху вниз). Все ж, ОСОБА_7 намагався переконати суд, що йому нанесено обвинуваченим удар ножем, як він вже лежав знизу. І що ще були удари по шиї та обличчю, але не зміг продемонструвати послідовний механізм своєї версії, сказавши, що вже не пам`ятає. Його покази про три удари ножом: у живіт, лице та шию, також не відповідають фактичним обставинам справи. Згідно експертиз встановлено, що удар був один, а на шиї і лиці лише порізи.

В зв`язку з усім вищезазначеним, суд оцінює критично саме покази потерпілого ОСОБА_7 про механізм несення тілесних ушкоджень.

Суд прийшов до висновку, що в результаті судового розгляду підтверджено версію обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме: що тілесні ушкодження ножем він наніс ОСОБА_7 , коли той здушував йому шию.

Згідно ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Відповідно до ч.1-3 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Враховуючи вищезазначене, обстановку, що учасників бійки було всього двоє, бійку розпочав обвинувачений, під час якої потерпілий зовнішньою частиною правої руки від кисті до ліктя придавив шию ОСОБА_4 до землі, приблизно однакові антропометричні дані ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , той факт, що у ОСОБА_7 в руках не було жодної зброї, а ОСОБА_4 завдав удар ножем у черевну порожнину ОСОБА_7 , де знаходяться життєво важливі органи, суд робить висновок, що ОСОБА_4 допустив перевищення меж необхідної оборони, а це можливо лише умисно. Тож, умисел виник раптово під впливом обставин, пов`язаних із перевищенням меж необхідної оборони, такі дії належить кваліфікувати саме за ст. 124 КК України.
Існує загальний принцип змагальності сторін і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, передбаченим ст. 22 КПК України. За яким кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створив усі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.
Інших доказів, окрім досліджених, сторони суду не бажали подавати, клопотань про доповнення судового розгляду не заявляли.
За таких умов, стороною обвинувачення не доведено суду, що ОСОБА_4 мав умисел саме на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 безвідносно до обставин, що склались під час бійки. Кримінальне провадження було направлене до суду при існуванні двох різних версій потерпілого і обвинуваченого, орган досудового розслідування розбіжностей між показами не усунув. А під час судового розгляду підтвердились покази саме обвинуваченого ОСОБА_4 .

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає доведеним, що ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_7 умисні тяжкі тілесні ушкодження, вчинені у разі перевищення меж необхідної оборони, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 124 КК України. А тому кваліфікація його дій органами досудового розслідування за ч. 1 ст. 121 КК України була не правильною.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд скористався правом, наданим ч. 3 ст. 337 КПК України, і вийшов за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, оскільки це покращує становище ОСОБА_4 .

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості згідно ст. 12 КК України; - дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий (а.с. 49-50, 53-63 т.3), востаннє 30.05.2013 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 23.01.2017 на невідбутий термін 11 місяців 29 днів (а.с.64, 66 т.3 ); перебуває на диспансерному обліку в лікаря-нарколога, в лікаря-психіатра не перебуває (а.с.48 т.3), згідно висновку судово-психіатричного експерта №271-267/17 від 15.11.2017 під час вчинення інкримінованого йому діяння і на даний час психічним розладом, внаслідок якого не міг у той період усвідомлювати свої дії або керувати ними, не страждав; у даний час психічною хворобою, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, не страждає; в момент скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення в тимчасовому хворобливому стані не знаходився; примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 131-135, т.2); за місцем проживання характеризується негативно; періодично проживає разом з матір`ю 1955 року народження, братом, сестрою та племінниками (а.с. 45-46 т.3); характеристика з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» посередня (а.с. 50 т.1); згідно повідомлення Дубенського міськрайонного відділу з питань пробації ОСОБА_4 на обліку не перебуває (а.с. 68 т.3);
- обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд згідно п.1 ч.1 ст. 66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів відповідно до п.1 ч.1 ст. 67 КК України. Оскільки, маючи судимість за умисний злочин, ОСОБА_4 вчинив новий умисний злочин, що згідно ст. 34 КК України є рецидивом.

Відповідно до ч.4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, впродовж невідбутої частини покарання нового злочину, - суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги вказані вище обставини в їх сукупності, наявність рецидиву під час умовно-дострокового звільнення, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства неможливе.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Тому, обираючи спосіб остаточного визначення покарань, суд враховує пом`якшуючу обставину і вважає за необхідне застосувати часткове, а не повне складання, оскільки саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нового злочину.

З 23.10.2017 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який до вступу вироку в законну силу потрібно залишити без змін.

Щодо цивільного позову: відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Дубенською місцевою прокуратурою подано цивільний позов у інтересах Радивилівської РДА в особі КЗ «Радивилівської районної лікарні» Рівненської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 від злочину в розмірі 5626,77 грн.

В судовому засіданні прокурор цивільний позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просить його задовольнити. Обвинувачений ОСОБА_4 позов визнав, захисник підтримала його позицію.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 підтверджено довідками з лікарні та розрахунками витрат на лікування (а.с.63-64 т.2). Оскільки, суд прийшов до висновку про винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст..124 КК України, то цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати за проведення судових експертизи відсутні.

Питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч.9 ст. 100, ст.ст.107, 127, 128, 337, 368, 373-376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, і призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Згідно п.п. «б» п.1 ч.1 ст. 72 КК України перевести менш суворий вид покарання у більш суворий, виходячи зі співвідношення, за яким одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30.05.2013, остаточно призначити покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати строк тримання під вартою з 23.10.2017 до дня набрання вироком законної сили. Початком строку відбування покарання вважати 23.10.2017.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без зміни: у виді тримання під вартою з утриманням у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Цивільний позов Дубенської місцевої прокуратури в інтересах Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області в особі КЗ «Радивилівська районна лікарня» задовольнити: стягнути з ОСОБА_4 на користь КЗ «Радивилівська районна лікарня» (вул. Садова, 4, м. Радивилів Рівненської області, р/р 2485 в ГУ ДКСУ у Рівненській області, МФО 833017), - 5626 (п`ять тисяч шістсот двадцять шість) грн. 77 коп. понесених витрат за лікування потерпілого ОСОБА_7 .

Речові докази у справі, які передано в кімнату зберігання речових доказів Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області: 1) спортивну куртку чорного кольору, яка належить ОСОБА_4 , - повернути власнику; 2) сорочку сірого кольору в клітинку, футболку блакитного кольору, штани спортивні синього кольору, які належать ОСОБА_7 , - повернути власнику; 3) складний ніж із чорною ручкою, - знищити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляції через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області впродовж тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - впродовж цього ж строку з дня отримання вироку. Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: