Дата документу 05.11.2018 Справа № 332/1552/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/154/18
Єдиний унікальний № 332/1552/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 125 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001050 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонської області Верхньорогачицького району села Нижній Рогачик, із повною загальною середньою освітою, пенсіонера, працюючого у ТОВ «ВАЙТ-БІЛДІНГ» машиністом гідравлічного підйомника, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 , вважає, що при ухваленні вироку судом призначено покарання, що не є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. При призначенні покарання суд обрав обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 510.00 грн., не обґрунтувавши підстав обрання саме цього виду покарання у, а також не врахував його думку як потерпілого.

Всупереч вимог закону суд у вироку не зазначив, обставини, які обтяжують покарання як це передбачено ст. 65 КК України, зокрема скоєння злочину не вперше , не зазначив чому не призначено більш суворий вид покарання.

В судовому засіданні він, як потерпілий від злочину, наполягав на призначенні найсуворішого покарання для ОСОБА_6 , як особі, яка неоднарозово притягувалася до кримінальної відповідальності, не зупинилася на першому вироку, а зухвало продовжує протиправну поведінку. Зазначає, що відсутність у ОСОБА_6 критичної оцінки своєї поведінки засвідчує про відсутність у нього саме щирого каяття, яке би, в свою чергу, засвідчувало про відношення до скоєного, що також повинно вплинути на вид покаранню.

За таких обставин неповноти судового розгляду, не з`ясування та неврахування всіх обставин вчинення злочину, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що мало наслідком обрання виду покарання, що не відповідає особі винного та тяжкості вчиненого ним злочину.

Тому вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2018 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 має бути скасований з ухваленням нового вироку, за яким повинно бути призначено покарання у виді виправних робіт строком на один рік.

Крім того, вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2018 року підлягає зміні в частині визначення суми стягнення моральної шкоди з огляду на таке.

Скоєння відповідачем протиправних дій щодо нього, підтверджується обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001050 від 07.05.2018 року, відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, і є беззаперечним доказом грубого порушення ним його прав.

Даним злочином йому завдано моральної шкоди, яка виражається в тому, що ОСОБА_6 , будучі обізнаний з того, що він є інвалідом другої групи загального захворювання і йому протипоказані нервово-психічні напруження, спровокував конфліктну ситуацію та навмисно наніс йому декілька ударів в обличчя, голову, внаслідок яких він падав, чим завдав фізичного болю та ввів в стан емоційного стресу. Згідно висновку спеціаліста за № 226 йому були завдані наступні ушкодження: «в правій околооковій області набряк м`яких тканин та фіолетовий синець невизначеної форми, розмірами 6x5 см, на тлі якого по нижньому краю нижньої повіки є горизонтальна лінійна садно з коричневою, не виступаючою по верхньою, розмірами 1,4x0,2 см. По слизуватої оболонки нижньої губі справа червоний крововилив невизначеної форми розміром 4x2 см., на тлі якого садно горизонтально орієнтована невизначеною формі під белесовато -фібрінозним нальотом розміром 1x0.3 см.» Враховуючи ступінь і характер ушкоджень - синець з садиною в правій околооковій області крововилив і садина по слизовій оболонці нижньої губі праворуч, були кваліфіковані як легкі тілесні пошкодження.

Після перенесеного стресу його стан здоров`я поступово погіршувався і він був вимушений звернутися до медичної установи за допомогою та призначенням певного лікування.

Крім того, на травень місяць 2018 року було призначено кілька співбесід з його працевлаштування, натомість, враховуючи сінці та інші ушкодження на обличчі, він був вимушений відмовитись від їх проведення та таким чином, втратив можливість знайти роботу.

Все вищенаведене свідчить про те, що він зазнав моральних страждань, які полягають в негативних змінах в його житті, а саме: переживання, тривога, емоційна напруга, нервозність, почуття образи, обурення, погіршення стану здоров`я тощо. Хід його життя був повністю порушений, він нервував, постійно перебував у стані емоційної напруги, адже вимушений був неодноразово відвідувати відділення поліції та лікарняні установи.

З вини ОСОБА_11 він змушений докладати зусилля для організації свого життя,знов шукати роботу, відвідувати лікарняні установи та лікуватися.

За завдані йому, ОСОБА_10 , моральні страждання, виходячи з засад розумності і справедливості, він визначив розмір відшкодування моральної шкоди у 20000.00 гривень, про що обґрунтовано заявив вимоги в цивільному позові про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн., суд не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме такої суми, задовольнивши його вимоги в 10 раз менше, ніж було вказано в позові.

Просить вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2018 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 та стягнення 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок. Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді виправних робіт строком на один рік. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральної шкоди у сумі 20000.00 гривень. В решті вирок суду залишити без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 та прокурор просять вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: представника потерпілого, який просив задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили судове рішення залишити без змін; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_10 підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 510 гривень. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком, 06 травня 2018 року близько 17-30 години ОСОБА_6 , маючи умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого конфлікту, на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс останньому три удари кулаками правої та лівої рук в область обличчя, а саме, два удари кулаком правої руки в праве око та один удар кулаком лівої руки в праву частину нижньої губи, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правої очної ямки та садна слизової оболонки нижньої губи праворуч, які згідно з висновком експерта №651 від 14.05.2018 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

За наслідками розгляду апеляційної скарги встановлено наступне.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

Доводи потерпілого про те, що суд неправильно призначив обвинуваченому ОСОБА_6 самий м`який вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, замість призначення покарання у виді виправних робіт, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до ч. 3 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 КК України, цей злочин карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Згідно до ч. 2 ст. 57 КК України, виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Враховуючи вищевказане, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, працює, є пенсіонером, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину, колегія суддів вважає, що покарання у виді штрафу останньогоє необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 57 КК України, апеляційний суд позбавлений можливості застосувати виправні роботи до нього, оскільки той досяг пенсійного віку (а.с. 60).

Між тим, доводи потерпілогопро необхідність збільшення стягнення суми у відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого є обґрунтованими частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи заявлений потерпілого цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки у судовому засіданні доведено, що саме внаслідок умисних дій останнього потерпілий ОСОБА_10 отримав легкі тілесні ушкодження.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що сума 2000 грн., яка стягнута з обвинуваченого, не в повній мірі відповідає характеру і обсягу страждань, які зазнав потерпілий.

Враховуючи ступінь душевних страждань, які зазнав потерпілий ОСОБА_10 і які виразилися у відчутті фізичного болю та стражданнях у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями (наявність синця в ділянці правої очної ямки та садна слизової оболонки нижньої губи праворуч), а також того, що в результаті злочинних дій обвинуваченогопотерпілий ОСОБА_10 , який є інвалідом другої групи загального захворювання, про що було відомо ОСОБА_6 , зазнав моральних страждань, які полягають в негативних змінах в його житті, а саме: переживання, тривога, емоційна напруга, нервозність, почуття образи, обурення, погіршення стану здоров`я тощо, колегія суддів вважає, що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральна шкода в розмірі 10 000 грн., що відповідає засадам розумності та справедливості.

В решті позивних вимог потерпілого ОСОБА_10 слід відмовити, як не відповідаючим вищевказаним засадам.

Керуючись ст. ст. 404,407 КПК України колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2018 року відносно ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди, змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: