АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 664/2715/16-к Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/461/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України
У Х В А Л А
іменем України

05 червня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000132 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2017 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малокаховка Каховського району Херсонської області, громадянина України, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено:
за ч.4 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі;

за п.6 ч.2 ст.115 КК України на 11 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Міра запобіжного заходу тримання під вартою з 12.07.2016 року.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він в період часу з 23.00 год. 11.07.2016 р. до 00 год. 40 хв. 12.07.2016 р., шляхом вільного доступу, через неогороджену територію проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де умисно, відкрито, з корисливих спонукань, вчинив розбійний напад у спосіб, який є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , застосувавши відносно нього насильство, що виразилось у нанесенні останньому 18 ударів лопатами в область голови, 74 ударів ножем в область тулуба, 21 порізу ножем по нижнім кінцівках, 1 поріз ножем тулуба, 1 поріз ножем правої кисті руки, 4 порізів ножем статевого органу, 1 забитої рани правої гомілки та 1 забитої рани лівого передпліччя, чим спричинив ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки до життя, від яких наступила смерть потерпілого.
Після чого, з метою реалізації єдиного злочинного умислу, ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу, через відкриті двері, проник до будинку АДРЕСА_2 , виявивши під скатертиною кухонного столу грошові кошти в сумі 1500 грн., які належали потерпілому ОСОБА_10 , та заволодів ними, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_9 посилається на суворість призначеного покарання. Зазначає, що він повністю визнав себе винним. Просить змінити вирок та пом`якшити покарання до 10 років позбавлення волі;

- прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , порушує питання про скасування вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування своїх доводів указує, що судом першої інстанції не враховано те, що обвинуваченим не вчинено жодних дій, спрямованих на відшкодування завданої шкоди, його негативну характеристику, та наявну обставину, що обтяжує покарання. Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років; за п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданих апеляційних скарг, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги обвинуваченого про пом`якшення покарання, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, просив ухвалити новий вирок у частині призначення покарання, вважав апеляційну скаргу обвинуваченого такою, що не підлягає задоволенню, доводи представника служби у справах дітей ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні розбою та умисному вбивстві ОСОБА_10 з корисливих мотивів, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і ці висновки суду сторонами обвинувачення та захисту в апеляційних скаргах не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, доведеності вини, правильності кваліфікації дій, які ніким не оспорюються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Що ж до доводів обвинуваченого про суворість призначеного покарання та необхідність його пом`якшення із застосуванням ст.69 КК України, а також доводів прокурора про м`якість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є як надто суворим, так і м`яким, немає.

Призначаючи ОСОБА_9 вид та міру покарання, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься категорії особливо тяжких злочинів, їх наслідки, дані про особу винного, який характеризується посередньо за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та вибачення перед потерпілим, вчинення злочину неповнолітнім, на які є посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі, умови його виховання у неповній та соціально неблагополучній сім`ї, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням цих конкретних обставин провадження та даних про особу винного, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років у мінімальних межах санкцій ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є співмірним протиправним діянням, справедливим, необхідними і достатніми для його виправлення та попередження нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок як суворості, так і м`якості, чи недостатнім для досягнення мети покарання виправлення обвинуваченого.

Ті обставин, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, як такі, що на його думку, дають підстави для пом`якшення покарання із застосуванням ст.69 КК України, зокрема, визнання ним своєї вини, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчинених злочинів та суспільну небезпеку його особи, яким вчинено два особливо тяжких злочинів проти власності та проти життя та здоров`я особи.

Колегія суддів вважає, що характер і ступінь суспільної небезпеки цих злочинів та дані про особу ОСОБА_9 , свідчать про суспільну небезпеку його особи та можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства в межах строку відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом.

З огляду на викладене, підстав для пом`якшення покарання із застосуванням т.69 КК України, як про це ставить питання обвинувачений, колегія суддів не знаходить.

Що ж до доводів прокурора про необхідність призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, то колегія суддів виходить з наступного.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що сторона обвинувачення фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону при призначенні покарання, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На думку колегії суддів, доводи прокурора про недостатність призначеного покарання, є непереконливими з наведених вище підстав.

Даних, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування або зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, підстави для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора відсутні, тому вирок має бути залишений без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора - залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 06 червня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 05 червня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2