Ухвала
Іменем України
06 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 621/2240/16-к

провадження № 51-8476 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 щодо перевірки вироку Зміївського районного суду Харківської області від 21 лютого 2018 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 31 липня 2018 року,
встановив:
Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 21 лютого 2018 року засуджено ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 липня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції із заявою про перевірку вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду.
Колегія суддів звертає увагу засудженого, що у відповідності до положень глави 32 КПК України, Верховний Суд переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій, після надходження на них касаційних скарг, які мають відповідати вимогам ст. 427 КПК України.
Крім того, перевіривши відповідність змісту заяви вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання положень зазначеної статті.
Наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Натомість, як убачається зі змісту заяви, засуджений вказує на невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження.
Тобто, засуджений не наводить підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.
Крім того, засуджений у заяві не вказує у чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду, чим допускає суперечності при обґрунтуванні скарги.
Також заява засудженого не містить конкретного прохання до суду касаційної інстанції, з урахуванням положень ст. 436 КПК України, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
У порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України засудженим до скарги не долучено копій оскаржуваних судових рішень.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3