УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/924/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
20 червня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Житомирі, проживає: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком суду першої інстанції в частині застосування вимог ч.5 ст.72 КК України, просить перерахувати у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили.
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04.09.2017 року у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно до відбуття призначено 4 (чотири ) роки позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Початок строку відбуття покарання обчислювати з 27 лютого 2018 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбутого покарання ОСОБА_6 час його тримання під вартою з моменту прибуття до слідчого ізолятора при державній установі «Житомирська установа виконання покарань №8» із державної установи «Київський слідчий ізолятор» - 11 листопада 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 в прибуток держави процесуальні витрати в сумі 768,00 грн.
Речові докази: телевізор «Bravis», який передано потерпілому ОСОБА_8 , залишено останньому; телевізор «LG», який передано потерпілому ОСОБА_9 , залишено останньому; батарею опалення, яка передана ЖБК№1, залишено в розпорядженні останнього.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 26.11.2015 року близько 09 год. 00 хв. у ОСОБА_6 , який перебував за адресою місця проживання своєї знайомої ОСОБА_10 , а саме: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення телевізора марки «Вгаvis» моделі «LED-ЕН19185В Вlаск», який належать співмешканцю ОСОБА_10 - ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 в цей же день, час та місці, скориставшись тим, що його дії залишаються ніким не поміченими, так як ОСОБА_8 був відсутній за місцем проживання, а ОСОБА_10 , знаходилась в іншій кімнаті, шляхом вільного доступу зі столу, який знаходилася в спальній кімнаті ОСОБА_10 , повторно, таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_8 , а саме: телевізор марки «Вгаvis» моделі «LED-ЕН19185В Вlаск», вартістю 1635 гривень, після чого утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення злочину залишив.
В подальшому ОСОБА_6 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1635 гривень 00 копійок.
21.01.2016 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_6 знаходився в під`їзді №2 будинку АДРЕСА_3 , де між першим та другим поверхом помітив батарею опалення з семи секцій, що належить Житлово-будівельному кооперативу №1 м. Житомира, та вирішив її викрасти.
Реалізуючи свій злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, в цей час та місці ОСОБА_6 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, повторно, шляхом зриву зі стіни викрав чуже майно, а саме: батарею опалення з семи секцій, вартістю 400 гривень, спричинивши Житлово-будівельному кооперативу №1 м. Житомира матеріального збитку на вказану суму. Утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_6 зник з місця події та розпорядився викраденим на власний розсуд.
26.01.2016 року близько 09 години ОСОБА_6 знаходився в квартирі АДРЕСА_4 , де в одній із кімнат побачив телевізор марки «LG», що належить ОСОБА_9 , та вирішив його викрасти.
Реалізуючи свій злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, в цей час та місці ОСОБА_6 , скориставшись тим, що власники квартири відсутні та за його діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, повторно, шляхом вільного доступу викрав чуже майно, а саме: телевізор марки «LG», моделі 42LМ620Т, вартістю 6000 гривень, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на вказану суму.
Утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_6 зник з місця події та розпорядився викраденим на власний розсуд.
На апеляційну скаргу обвинуваченого прокурором подані письмові заперечення, в яких просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, допитавши обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо зазначених обставин, які ніким не оспорюються.
Встановлені судом обставини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст.50, 65 КК України, з чим погоджується апелянт і ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.
Колегія суддів визнає неспроможними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо не зарахування строку відбування покарання в строк попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Частиною 5 ст.72 КК в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-УІІІ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» було визначено правило зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
21 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 18 травня 2017 року № 2046- VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», яким ч.5 ст.72 КК викладено в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Таким чином, судом першої інстанції правильно застосовано закон про кримінальну відповідальність в частині зарахування строків попереднього ув`язнення у строк відбування покарання. Строк попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили судом розраховано у відповідності до редакції ч.5 ст.72 КК України в редакції відповідно до Закону № 2046-VIII від 18.05.2017, а саме день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Така позиція суду першої інстанції узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 180/746/16-к.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що час тримання ОСОБА_6 під вартою у вказаному кримінальному провадженні рахується з моменту прибуття до слідчого ізолятора при Державній установі «Житомирська установа виконання покарань №8» із Державної установи «Київський слідчий ізолятор» - 11 листопада 2017. Вказана обставина підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме довідкою начальника державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8» (а.с.114).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зарахування ОСОБА_6 за ч.5 ст.72 КК у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 11 листопада 2017 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, при перегляді вироку апеляційним судом, що стали б підставою для скасування вироку суду з мотивів, вказаних апелянтом, колегія суддів не знаходить.
З урахуванням викладеного, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого з наведених у ній підстав задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ: