УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/1145/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
20 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.05.2018 року,
в с т а н о в и л а :
Засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в ДУ «Бердичівський виправний центр №108» звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду м. Житомира від 05.05.2018 року у задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення відмовлено.
В ухвалі суду зазначено, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому він не може бути умовно-достроково звільнений від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі.
Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій ухвалу суду просить скасувати. Вказує на те, що висновки суду, які викладені в ухвалі про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення від призначеного покарання не відповідають фактичним обставинам справи.
Заслухавши доповідача, засудженого про задоволення поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 5 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі, позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття не менше строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин. Роз`ясненнями, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким від 26.04.02 передбачено, що особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.
Відповідно до ст. 1 КК України Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам. Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили. Згідно з ч. 1 ст. 1 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. Таким чином, при регламентуванні порядку і умов відбування та виконання кримінальних покарань норми КК України та КВК України співвідносяться між собою як загальні та спеціальні і відповідно при конкуренції норм загальних та спеціальних застосовуються спеціальні норми.
Згідно ч.8 ст.154 КВК України особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі. Отже, законодавцем встановлено спеціальну норму щодо можливості повторного застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким з дотриманням певного проміжку часу при наявності двох умов: 1) засуджений має бути особою, яка або була звільнена від відбування покарання з випробуванням, або відбуває покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким і при цьому 2) була направлена у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом.
ОСОБА_7 є особою, яка відбуває покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме в порядку заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді обмеження волі, тобто підпадає під перший критерій обмеження у часі у праві умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Також ОСОБА_7 є особою, яка була направлена у місця обмеження волі у випадках, передбачених законом, а саме був направлений до Бердичівського виправного центру (№ 108) у випадку, передбаченому ст. 82 КК України, ч. 3 ст. 154 КВК України, тобто підпадає і під другий критерій обмеження у часі у праві умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Враховуючи, що ухвала про направлення ОСОБА_7 у місця обмеження волі була винесена 25.05.17, тобто з дня винесення ухвали ще не минув один рік, засуджений ОСОБА_7 не може бути звільнений умовно-достроково. При цьому право засудженого на умовно-дострокове звільнення не порушується, оскільки за особою залишається таке право при настанні строків, передбачених у Законі.
Крім цього, ОСОБА_7 прибув до Бердичівського виправного центру (№ 108) для відбування покарання лише 22.06.17, а вже 12.07.17 допустив перше з порушень вимог режиму тримання. При цьому з заявою про умовно-дострокове звільнення звернувся вже в 05.03.18, тобто відбувши у місцях обмеження волі лише 8 місяців, при цьому за час відбування покарання у виді обмеження волі заохочень не має жодного, водночас допустивши чотири порушення встановленого порядку відбування покарання, в тому числі грубе у виді вживання спиртних напоїв, а також двічі відмову від праці, що не дозволяє зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого і його ставлення до праці, які вказують на доведення виправлення засудженого.
Встановивши зазначені обставини районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не зарекомендував себе, як особа яка сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, крім цього він підпадає під перший та другий критерії обмеження у часі у праві умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а тому обгрунтовано відмовив у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.
Ухвалу суду, є законна і обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.05.2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: