Справа № 215/5262/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001817 від 30.09.2017 р.,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25.04.2018 р. обвинуваченому було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 23.06.2018 р., включно.
Обвинувачений ОСОБА_6 доставлений до суду, але відмовився виходити в судове засідання без пояснення причин, про що свідчить рапорт начальника конвою РКС ІТТ №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 ..
Учасники кримінального провадження вважали за можливе проводити судовий розгляд за відсутності обвинуваченого, проте обмежитись при цьому лише вирішенням питання про продовження строку дії запобіжного заходу.
Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів у зв`язку з тим, що дата наступного судового засідання призначена за межами строку дії запобіжного заходу; на даний час не в повній мірі досліджені письмові матеріали, а також не допитані свідки. Крім того, прокурор зазначив, що обвинуваченим скоєно кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення; обов`язки, покладені на нього ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.10.2017 р. при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, були порушені, що підтверджується рапортами працівників поліції.
Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.
Захисник обвинуваченого у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою, посилаючись на відсутність підстав, які б обґрунтовували тримання під вартою, зокрема на тривалий розгляд справи з об`єктивних причин. Крім того, свідки, які не допитані в судовому засіданні не з`являються і орган обвинувачення не може забезпечити їх явку в судове засідання. Немає підстав вважати, що обвинувачений буде перешкоджати кримінальному провадженню. Захисник вважає, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що необхідно задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 16.08.2018 р., включно, виходячи з наступного.
Суд в обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку його дії посилався на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні. Апеляційним переглядом було встановлено, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового слідства, об`єктивно існують, а саме ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, передбаченихп.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати вчиняти злочин, в якому обвинувачується.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, продовження вчинення злочину.

Суд оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим інкримінуємого йому злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у скоєні злочину, а також приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше був засуджений та вчинив нове кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, не одружений, утриманців не має, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Обставини особистого життя та соціальної адаптації у суспільстві свідчать про наявність певних ознак нестабільного характеру поведінки обвинуваченого у звичайному житті (враховуючи вчинення кримінального правопорушення, поєднаного з насильством, у період умовно-дострокового звільнення), що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів.

Крім того, домашній арешт не може бути застосований ще й із огляду на те, що застосування такого запобіжного заходу не забезпечить гарантування усунення ризику спілкування обвинуваченого з потерпілими та свідками, які ще не допитані у судовому засіданні.

Оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, враховуючи зокрема поведінку обвинуваченого під час судового засідання (зневажливе ставлення до учасників процесу і суду, що полягало у відмові вийти до залу судових засідань), враховуючи його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, ризик втечі, зумовлений тяжкістю покарання за інкримінованими йому злочинами, існування ризику можливого впливу на свідків, допит яких не проведено, та обґрунтованість підозри, яка встановлена (та не спростована) при застосуванні запобіжного заходу, суд вважає, що на даний час більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Окрім того, суд вважає, що тримання ОСОБА_6 під вартою з наведених вище підстав у кримінальному провадженні за його обвинуваченням в причетності до вчинення умисних тяжких злочинів виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного судового розгляду у кримінальному провадженні, що за таких обставин переважує принцип поваги до особистої свободи.
Так, ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні в період умовно-дострокового звільнення, зокрема тяжкого злочину, обставини на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку його дії не змінилися, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, - обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду, впливати на свідків, потерпілих, чим перешкоджати кримінальному провадженню. Таким чином, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
На теперішній час свідки у провадженні не допитані, тому існує загроза впливу обвинуваченого на їх покази, які будуть надані суду під час судового розгляду.

Враховуючи повторність, тяжкість кримінального покарання, передбаченого за скоєні кримінальні правопорушення, суд вважає, що обвинувачуваний може переховуватися від суду.

Наявність ризиків, передбачених у п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовують продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , чим покладається необхідність запобігання спробам переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вищевикладене свідчить про те, що заявлені ризики не зменшилися, не втратили свого значення, продовжують мати місце і виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Враховуючи вищезазначене, а також дані про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним відмовити у клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу та продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Разом з тим, суд, керуючись правилами ч. 5 ст. 182; ст.183 КПК України, знаходить правові підстави для визначення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка здатна забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Відмовити у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів по 16 серпня 2018 р., включно.
Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у вигляді 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 140 960 (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень у національній грошовій одиниці.
Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинувачним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу (отримувач коштів: ТУ ДСА в Дніпропетровській області, , Банк отримувача: Державна казначейська служба України в м. Київ, МФО 820172, рахунок 7442, призначення платежу: зазначити інформацію про ухвалу судді, якій обрав заставу, та прізвище, ім`я, по-батькові підозрюваного).
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом терміну дії цієї ухвали.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого наступні обов`язки з моменту звільнення з під варти:
- не відлучатися з місця проживання: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання;
- утримуватися від спілкування з особами, визначеними слідчим, прокурором, судом;
- здати на зберігання слідчому, прокурору, суду свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд за кордон України.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначається терміном дії цієї ухвали.
У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого після звільнення з-під варти, прибувати за кожною вимогою до суду протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави.
Визначити термін дії зазначених обов`язків протягом двох місяців з дня внесення застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави в більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: