АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/3000/2018 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 173 КПК Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника власника майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна Державного підприємства "Укрвакцина" МОЗ України - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року,-
в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник власника майна - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року та зобов`язати слідчих повернути вилучене майно (а саме документи) під час обшуку 3, 4, 5, 7 травня 2018 року, який відбувся в офісі ДП "Укрвакцина", за адресою: м. Київ, вул. Чигоріна, 18.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що ухвалою слідчого судді від 23 квітня 2018 року про проведення обшуку надано право проникнути в приміщення офісу лише один раз, натомість таких проникнень було чотири 3, 4, 5 та 7 травня 2018 року. Також зазначає, що під час обшуку було вилучено документи, які не зазначені в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку та яке дозволено вилучати. Окрім цього апелянт вважає, що вилучене майно не можна вважати доказом в розумінні ст. ст. 84, 98 КПК України, оскільки дане майно не встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберігає на собі його сліди та не містить відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
14.05.2018 року старший слідчий з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно документи, вилучені під час обшуку в офісному приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Чигоріна, 18, яке займає ДП "Укрвакцина", посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.
16.05.2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання слідчого задоволено.
Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.
Згідно положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність вказаного майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, на думку колегії суддів, спростовуються наданими матеріалами справи.
Посилання апелянта про вилучення під час проведення обшуку майна, на яке прямо не вказано в ухвалі слідчого судді щодо можливості його вилучення, є, як вважає апеляційний суд, необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства таке майно вважається тимчасово вилученим та на нього можне бути накладено арешт на підставах зазначених у ст.ст. 170-173 КПК України.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Беручи до уваги викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ____________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4