Справа №489/2385/17 12.09.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001792, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 травня 2018 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_5 просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 травня 2018 року відносно ОСОБА_6 та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи апелянта.

Вважає, що оскаржуваний вирок суду винесено без повного дослідження обставин справи, без урахування дійсних обставин справи, які були досліджені у суді першої інстанції, а тому, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, таким, що ґрунтується на припущеннях, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.
На його думку, у висновку експерт взагалі не посилається на медичну літературу, правила судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що не дає змогу об`єктивно встановити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень. Експерт лише вказує на наявні тілесні ушкодження, і без методики та правил їх оцінювання надає їм експертну оцінку. В дослідній частині висновку не зазначено про виявлені фактичні дані спричинення розладу здоров`я потерпілого тривалістю понад шість днів. Підсумкова частина висновку експерта не узгоджується із його дослідною частиною, та з його змісту взагалі не вбачається, звідки експерт дійшов такого висновку.
На переконання захисника, у слідчого не було підстав для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, з цього приводу захисником неодноразово заявлялись клопотання про виклик експерта ОСОБА_8 , але судом в задоволенні цього клопотання було відмовлено без зазначення підстав.
Вказує, що при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 докази, надані стороною обвинувачення, не мають беззаперечної сили стосовно доведеності вини підсудного, тобто, не доводять винуватості обвинуваченого в повній мірі та поза розумним сумнівом. Судом не прийняті до уваги показання ОСОБА_6 , при цьому у вироку не зазначено, з яких причин вони не взяті до уваги, якими доказами спростовуються, не зазначено і які його показання не узгоджуються з показаннями свідків та потерпілого.
Звертає увагу на те, що під час судового розгляду в суді першої інстанції не допитані свідки згідно реєстру матеріалів кримінального провадження, які були безпосередніми свідками вказаної події. Під час дослідження письмових доказів судом першої інстанції не дотримано принципу безпосередності дослідження доказів. Зокрема, протокол прийняття заяви про вчинений злочин від потерпілого досліджено неповністю, оскільки повний зміст документу не оголошувався, а суддя не звернув уваги на той факт, що в заяві зазначено невстановлену особу. Суд у вироку посилається на протоколи слідчої дії пред`явлення особи для впізнання, що проведені зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , але в судовому засіданні ці особи не допитані, чим також порушено принцип безпосередності дослідження доказів. Висновки судово-медичного експерта оголошувались неповно, та судом безпідставно відмовлено в допиті експерта для підтвердження його висновку.
Під час проведення досудового слідства слідчим не проведено такої слідчої дії, як впізнання з потерпілим, а тому, на переконання захисника, немає підстав вважати, що ОСОБА_11 вказував саме на ОСОБА_6 .
Вказані обставини, на переконання апелянта, стали підставою для неповного з`ясування обставин, що спричинило надання упередженої оцінки доказам, як таким, що підтверджують вину ОСОБА_6 .
Суд у вироку послався на докази, які є недопустимими і неналежними, а прийняття до уваги доказів сторони обвинувачення та безпідставне не прийняття до уваги доводів сторони захисту свідчить про упереджене ставлення суду до особи обвинуваченого.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

07.04.2017 р., близько 15.00 год., ОСОБА_6 , знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , маючи неприязні відносини з своїм сусідом ОСОБА_11 , які виникли на ґрунті розподілу території подвір`я даного будинку, в ході конфлікту з вказаних мотивів, підійшовши до останнього, умисно наніс йому удар головою в обличчя, в результаті чого заподіяв ОСОБА_11 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наведених у вироку обставин підтверджуються дослідженими в суді доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції в інкримінованому йому злочині вину не визнав, стверджував, що потерпілого головою не бив. В ході конфлікту, який виник між ними, вони з потерпілим схопили один одного за коміри та, потримавшись, відштовхнули один одного, від чого ОСОБА_11 упав обличчям вниз. Після цього він побачив на обличчі потерпілого кров.

Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його винуватість у вчиненні злочину за викладених у вироку обставин об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.
Так, потерпілий ОСОБА_11 в суді першої інстанції показав, що він наводив лад на подвір`ї, до нього підійшов ОСОБА_6 та зробив зауваження, що наведений порядок не дозволяв йому припарковувати машину. ОСОБА_6 почав викопувати шини, а потім схопив його за комір та вдарив головою в чоло. Втрачаючи свідомість, він присів на коліно. Пізніше звернувся за медичною допомогою, оскільки у нього було розсічення брови.
Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в суді першої інстанції показали, що не бачили, як обвинувачений вдарив потерпілого, при цьому підтвердили, що між зазначеними особами відбувався конфлікт, в ході якого потерпілий схопив обвинуваченого за комір. ОСОБА_6 його відштовхнув. Після цього потерпілий присів, а коли підвівся, у нього на обличчі в районі ока текла кров.
Окрім наведеного, вина обвинуваченого ОСОБА_6 також підтверджується письмовими доказами.
Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.04.2017 р., ОСОБА_11 звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що 07.04.2017 р., близько 15.00 год., невстановлена особа, знаходячись біля будинку 49-А по вул. Південній в м. Миколаєві, нанесла йому тілесні ушкодження.
Відповідно протоколам пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.05.2017 р., свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 впізнали ОСОБА_6 як особу, яка нанесла тілесні пошкодження ОСОБА_15 по вул. Південній в м. Миколаєві.
За висновком експерта № 461 від 10.04.2017 р., у ОСОБА_11 виявлені тілесні пошкодження у вигляді синців лівого ока, рани лівого верхнього повіка. Дані тілесні пошкодження утворилися внаслідок одного удару тупим твердим предметом, з давністю їх утворення біля 3-4 діб до часу огляду. За ступенем тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
За висновком експерта № 652/461-17 від 22.05.2017 р., у ОСОБА_11 мали місце тілесні пошкодження у вигляді синців лівого ока, рани лівого верхнього повіка. Дані тілесні пошкодження утворилися внаслідок одного удару тупим твердим предметом, яким міг бути кулак, руки, ноги, а також голова та ін. За ступенем тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Утворення наявних у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень при падінні тіла на площину з висоти власного зросту виключено. Взаєморозташування потерпілого та нападника під час нанесення тілесних ушкоджень могло бути обличчям один до одного. Не виключено, що дані тілесні ушкодження могли утворитися за тих обставин, на які вказує потерпілий.
Наведені показання потерпілого та свідків, протоколи процесуальних дій з додатками, висновки експертиз суд першої інстанції правомірно визнав допустимими доказами, оскільки ці докази отримані уповноваженим на це органом з відомого, не забороненого законом джерела, в установленому законом порядку, з дотриманням процесуальної форми, належним чином закріплені та завірені, не протирічать іншим здобутим у справі доказам. Показання потерпілого стійкі, послідовні, узгоджуються між собою, і наведені ним обставини отримання тілесних ушкоджень підтверджуються даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, іншими доказами. Під час судового розгляду не встановлено підстав, які б свідчили про неправдивість показань потерпілого.
За наведеного, апеляційний суд вважає, що всі зазначені вище докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для визнання ОСОБА_6 винним у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України судом першої інстанції кваліфіковані вірно.

Щодо невизнання обвинуваченим вини в інкримінованому йому злочині, судом першої інстанції детально проаналізовані всі докази по справі та зроблено правильний висновок про те, що показання обвинуваченого суперечать доказам, здобутим в ході досудового слідства та суперечать встановленим фактичним обставинам, а тому суд дійшов правильного висновку, що дані пояснення є способом захисту обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник наполягає на тому, що, оскільки висновки експерта не містять посилань на медичну літературу, методики та правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, їх оцінювання, судом першої інстанції безпідставно відмовлено в допиті експерта.
Вимоги до змісту висновку експерта містяться в ст. 102 КПК України. Висновки експертиз, що містяться в матеріалах кримінального провадження є мотивованими, вони узгоджуються із встановленими обставинами кримінального провадження і не викликають жодних сумнівів. Вказані висновки експертів відповідають вимогам ст. 102 КПК України. Підстави для додатково з`ясовування обставин, які б мали значення для встановлення істини в кримінальному провадженні, про що зазначає в скарзі апелянт, відсутні.

Що стосується доводів апелянта про не допит свідків в судовому засіданні, чим порушено принцип безпосередності дослідження доказів, вони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судове засідання, окрім інших, викликались свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 . В судове засіданні вказані особи не з`являлись, у зв`язку з їх неявкою судом приймалось рішення про їх привід.
Виходячи з рапортів працівників поліції, виконати привід вказаних свідків не виявилось можливим у зв`язку з тим, що неможливо встановити їх місцезнаходження та доставити їх до суду.
Отже, вважати, що судовий розгляд проведений неповно, підстав не має.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника про те, що не допитані певні свідки, зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, оскільки захисник не вказує, яке суттєве значення має їх допит, не вказує підтверджують чи спростовують показання цих свідків обставини кримінального провадження.

В ході розгляду справи в суді встановлені і досліджені всі обставини справи, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому доводи захисника про істотні порушення кримінально-процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність та неповноту досудового та судового слідства не знайшли свого підтвердження.
Викладені в апеляційний скарзі захисника доводи про недоведеність вини обвинуваченого та незаконність його засудження суперечать обставинам справи, встановленим судом, і не ґрунтуються на вимогах закону, а тому відсутні підстави для скасування вироку та закриття провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, про що просить апелянт.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Порушень норм КПК України, у тому числі, які б потягли за собою скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.
З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного вироку, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 травня 2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3