Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1018/18
Провадження № 1-кп/376/97/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю начальника Сквирського відділу ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області кримінальне провадження № 0000222 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, не працюючого, з професійно-технічною освітою, раніше судимого :

- 30.04.2004 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

- вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.04.2013 р., зміненого ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22.01.2014 р., засуджений за вчинення злочину передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано частково один рік позбавлення волі за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.04.2004 р. за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, і остаточно до відбуття визначене покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.396 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, 13.02.2018 року, близько 22 години, більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_5 , знаходився у салоні власного автомобіля, який був припаркований неподалік домоволодіння № 38 по вул. Центральній в с. В.Половецьке Сквирського району Київської області та очікував двох своїх знайомих, яких він же привіз на їх прохання до вказаного місця на своєму автомобілі. В цей час, двоє знайомих підійшли до його автомобіля, сіли в салон та сказали ОСОБА_5 їхати в напрямку м. Біла Церква Київської області. При цьому, в ході розмови з ними, він дізнався від них про скоєння ними тяжкого злочину, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у житло особи, тобто будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Будучи обізнаним про вчинення двома вказаними особами злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, не являючись членом сім`ї чи близьким родичем останніх, маючи реальну можливість повідомити правоохоронні органи про вчинений двома його знайомими злочин, ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправний характер своєї бездіяльності, заздалегідь не обіцяно, приховав вчинення тяжкого злочину, чим створив перешкоду у своєчасному виявленні та розкритті тяжкого злочину, а також притягненні винних осіб до кримінальної відповідальності.

Крім цього, 23 березня 2018 року приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 , знаходився у салоні власного автомобіля марки «Audi А6», р.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований неподалік домоволодіння № 38 по вул. Центральній в с. В.Половецьке Сквирського району Київської області та очікував трьох своїх знайомих, яких він же привіз на їх прохання до вказаного місця на власному автомобілі. В цей час, вказані особи підійшли до автомобіля ОСОБА_5 , сіли в салон та наказали водієві їхати в напрямку м. Біла Церква Київської області. При цьому, в ході розмови із трьома своїми знайомими, ОСОБА_5 дізнався від останніх про скоєння ними тяжкого злочину, а саме розбійного нападу, скоєного групою осіб на магазин ПП ОСОБА_6 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Будучи обізнаним про вчинення трьома вказаними особами злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, не являючись членом сім`ї чи близьким родичем останніх, маючи реальну можливість повідомити правоохоронні органи про вчинений ними злочин, ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправний характер своєї бездіяльності, заздалегідь не обіцяно, повторно приховав вчинення тяжкого злочину, чим створив перешкоду у своєчасному виявленні та розкритті тяжкого злочину, а також притягненні винних осіб до кримінальної відповідальності

Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 396 КК України, а саме як заздалегідь не обіцяному приховуванні тяжких злочинів.

11.05.2018 року між начальником Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч. 1 ст. 396 КК України.

Згідно з угодою про визнання винуватості підозрюваний ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні і зобов`язався: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання підозрюваному ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 396 КК України у виді 3-ох років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину та покласти на нього обов`язки визначені ст. 76 КК України, а саме : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Крім того, прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_5 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник ОСОБА_4 також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_5 під час кримінального провадження не подавав.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 396

КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_7 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність обтяжуючих обставин, а саме вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, а також те, що даним кримінальним правопорушенням не завдано шкоди правам та інтересам окремих осіб, воно не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, та затвердження угоди про визнання винуватості.

За вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.

Керуючись ст.ст. 314, 369-371, 373, 374, 475 КПК України, суд

з а с у д и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 11 травня 2018 року, укладену між начальником Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.

Призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 11 травня 2018 року покарання за ч. 1 ст. 396 КК України у виді 3-ох (трьох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину).

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки : а саме : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснити ОСОБА_5 наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ч.ч. 1 і 5 ст. 476 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя