Справа № 415/3831/16-к
Провадження № 11-кп/782/92/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши 31 липня 2018 року у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Лисичанської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 16 січня 2018 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Луганської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 19 квітня 2013 року Апеляційним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,
засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
На підставі ст.71 КК України, до призначеного за даним вироком покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Луганської області від 19 квітня 2013 року у виді 1 року позбавлення волі, остаточно визначено покарання, за сукупністю вироків, - у виді позбавлення волі на строк 12 років

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду встановлено, що 27 жовтня 2015 року, приблизно о 15.00 годині, між ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 виникла сварка. У ході даної сварки ОСОБА_6 , умисно наніс удар рукою по обличчю ОСОБА_9 , від якого остання впала, вдарившись головою об кут печі та втратила свідомість. Після цього у ОСОБА_6 , який усвідомлював, що ОСОБА_9 є живою, раптово виник злочинний умисел на протиправне заподіяння їй смерті, реалізуючи який, ОСОБА_6 виніс ОСОБА_9 у двір, за вказаною адресою, та поклав у яму, призначену для поміщення сміття. У подальшому, взявши у будинку кухонний ніж, ОСОБА_6 повернувся до ОСОБА_9 та умисно перерізав ним шию останній. Далі, впевнившись у тому, що ОСОБА_9 померла, ОСОБА_6 , з метою приховати сліди злочину, засипав її тіло землею, спалив свій одяг зі слідами крові потерпілої, та позбавився від знаряддя злочину.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі з доповненнями просить скасувати вирок і направити кримінальне провадження на додаткове розслідування для з`ясування всіх обставин та перевірки версій ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Вказує на те, що цей злочин не вчиняв, вину не визнає. Співробітниками поліції його було затримано 06 квітня 2016 року безпідставно за сфальсифікованими доказами; захисника йому не було надано. Посилається на застосування до нього недозволених методів досудового слідства. Його вивезли до смт. Новодружевка Луганської області, де утримували до 17 квітня 2016 року. Після чого його відпустили. 15 червня 2016 року його знов затримала та наступного дня застосували запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У судовому засіданні ним заявлялось клопотання про проведення судово-медичної експертизи, оскільки на його тілі залишились тілесні ушкодження за наслідками жорстокого поводження. Проте йому було відмовлено. Через застосування до нього таких методів слідства, він визнав свою вину у вчинені вбивства. Вважає, що прокуратурою не надано в суді жодного доказу його провини. Посилається на те, що на момент вчинення злочину він знаходився у ВК № 11 м. Брянка. Оспорює показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Переконаний, що суд безпідставно відмовив йому в проведенні слідчих дій за місцем вчинення злочину за участю зазначених свідків, а також у виклику дільничного. Вказує на негативну репутацію потерпілого ОСОБА_12 , який неодноразово судимий, щодо нього надходили заяви про нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_15 SMS-повідомлення про вчинення ним вбивства він не відправляв, це зробили працівники поліції, коли він перебував у відділенні поліції. Доказ роздруківка на аркуші паперу не має юридичної сили, оскільки не скріплена печаткою. Ним направлялось клопотання, яке знаходиться в особовій справі в спецвідділі СІЗО, про відвід захиснику ОСОБА_7 , проте воно не вирішено. Вказує про версію, згідно з якою ОСОБА_12 побив ОСОБА_15 . Припускає, що вже мертву ОСОБА_15 поклали до ями, де вона була виявлена. Зазначає про відсутність тілесних ушкоджень на голові ОСОБА_15 , хоча було встановлено, що вона вдарилась голову об кут печі та втратила свідомість.

Захисник в апеляційній скарзі просить скасувати вирок, матеріали кримінального провадження направити в суд першої інстанції на новий розгляд. Вважає, що ухвалений вирок є незаконним та необґрунтованим. На думку захисника, органами досудового розслідування та судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, котрі роблять неправосудним цей вирок. Обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, належним чином не з`ясовані.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі строком на 10 років, на підставі ст.71 КК України остаточно визначити покарання, за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 12 років 5 місяців. Посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Вважає, що суд під при призначенні покарання не в повній мірі враховано суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини, що відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційних скарг, були заслухані:

- обвинувачений та захисник, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, пославшись на доводи, що в них викладені, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора, пославшись на доводи, що в ній викладені, заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого, захисника та прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що вирок суд першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК України є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так при судовому розгляді в суді першої інстанції обвинувачений свою вину у вчинені злочину не визнав. Суду вказав про наявність у нього алібі, оскільки на момент вбивства ОСОБА_9 він відбував покарання у виправній колонії № 11 міста Брянка Луганської області, через його засудження у 2012 році. Приблизно 27-28 січня 2016 року був звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково. Після звільнення проживав в м. Попасній. Приїжджав до м. Лисичанська у лютому 2016 року. Про те, що його племінниця ОСОБА_9 зникла, йому стало відомо зі слів сестри, яка телефонувала йому, коли він ще знаходився в місцях відбування покарання. 06.04.2016 його затримали працівники поліції, які доставили його у Лисичанський ВП ГУНП, де він пробув до 07.04.2016, після чого його перевезли до відділку поліції в місто Новодружеськ, де тримали до 17.04.2016. Співробітники поліції до нього весь час застосовували насильство, недозволені заходи фізичного впливу, з метою примушення його зізнатися у вбивстві ОСОБА_9 . Не витримавши знущань він надав показання, про те, що він вбив племінницю. Після чого, 17.04.2016 його відпустили. SMS-повідомлення на ім`я ОСОБА_16 та ОСОБА_12 з вибаченнями перед останніми за вбивство ОСОБА_9 не направляв, це зробили співробітники поліції, які забрали у нього телефон, коли незаконно тримали його у Лисичанському ВП та Новодружеському ВП.

Суд першої інстанції ретельно перевірив невизнання вини обвинуваченим, вірно встановив, що це є намаганням обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності, оскільки спростовуються дослідженими та перевіреними такими доказами.

У суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_9 є його колишньою дружиною. Обвинуваченого ОСОБА_6 він знає як рідного дядька своєї дружини. Зі слів самого ОСОБА_6 , йому відомо, що останній відбував покарання у колонії міста Брянка Луганської області, а коли незаконні збройні формування захопили місто, у травні 2015 року він втік з місць позбавлення волі. Приблизно за чотири місяці до зникнення ОСОБА_9 , обвинувачений переїхав до міста Лисичанська, де став проживати разом з сестрою ОСОБА_16 та ОСОБА_9 в будинку АДРЕСА_2 . З 26.10.2015 до ранку наступного дня він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 розпивали спиртні напої. Після чого ОСОБА_6 пішов до себе за місцем мешкання ( АДРЕСА_2 ). 27.10.2015 приблизно о 10.00 годині, ОСОБА_9 прокинулася та стала просити у нього випити, на що він відмовив їй, вигнав з будинку. Остання забрала сина і пішла. Протягом наступних двох днів він з будинку свого не виходив, зловживав спиртними напоями. У подальшому дізнався, що ОСОБА_9 зникла. У вчиненні вбивства його дружини підозрює лише ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_9 неодноразово скаржилась йому на свого дядьку, з її слів йому відомо, що той раніше намагався вступити з нею у статевий контакт насильно. Також за два тижні до її зникнення вона скаржилася на обвинуваченого, що той її образив, а коли він вживав спиртні напої, то був дуже агресивним та вів себе неадекватно. У квітні 2016 року від ОСОБА_6 на його телефон прийшло SMS-повідомлення, в якому той просив вибачення у нього за те, що вбив ОСОБА_9 .

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 пояснила, що обвинуваченого ОСОБА_6 знає як рідного дядька її сусідки ОСОБА_9 . Їй відомо, що ОСОБА_6 втік з місць позбавлення волі, де відбував покарання, і переховувався у своєї сестри - матері ОСОБА_9 ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_2 . 27.10.2015 вона знаходилась за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_4 , коли приблизно о 15.00 годині до неї прийшла ОСОБА_9 разом з малолітнім сином, який сидів у колясці. З телефонної розмови між ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , яку вона чула, їй стало відомо, що остання не може зайти в будинок, оскільки в ньому знаходиться її дядько ОСОБА_6 , який закрив будинок зсередини. ОСОБА_9 мала намір проникнути до будинку через вікно. Після 20.00 години до неї додому прийшов ОСОБА_6 , який був у стані алкогольного сп`яніння.

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 пояснив, що за декілька днів до того, як він дізнався про зникнення ОСОБА_9 , наприкінці жовтня 2015 року в післяобідній час, він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_14 чули сварку між чоловіком та жінкою у домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_2 . Через пів годині після того, на городі цього будинку він побачив чоловіка, як потім дізнався ОСОБА_6 з лопатою, який щось робив. Взнав, що той чоловік був саме обвинувачений ОСОБА_6 , після того як у листопаді 2015 року його з ним познайомив ОСОБА_12 .

Тотожні показання надала свідок ОСОБА_14 .

Ці показання потерпілого та свідків спростовують версію обвинуваченого про перебування його 27.10.2015 в ВК № 11 м. Брянка, яка знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється владою України.

При цьому колегія суддів враховує, що обвинуваченим на підтвердження зазначених обставин не надано жодного доказу.

Також вказані показання обвинуваченого спростовують даними, що містяться в заяві ОСОБА_16 про вчинений злочин щодо ОСОБА_6 . Так за цією заявою 05.05.2015 були внесені відомості до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 146 КК України. Згідно з фабулою якого з 13.03.2015 і по теперішній час невідомі особи, знаходячись на території м. Первомайська Луганської області незаконно викрали та позбавили волі ОСОБА_6 .

Отже відповідно до цих відомостей про вчинений злочин достовірно встановлено, що ОСОБА_6 починаючи з березня 2015 року не перебував у виправній колонії в м. Брянка.

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що 27.10.2015 після 11.00 години він прийшов до ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , з яким до ранку наступного дня вживав спиртні напої.

Показання даного свідка спростовують доводи обвинуваченого про можливе вчинення вмисного вбивства ОСОБА_9 її колишнім чоловіком ОСОБА_12 , оскільки останній на час вчинення злочину перебував в іншому місці.

З наведених показань свідків вбачається, що ОСОБА_9 27.10.2015 біля 10.00 години вийшла з будинку, де проживає ОСОБА_12 за адресом: АДРЕСА_3 та незадовго до вчинення злочину знаходилась біля домоволодіння, розташованого за адресом: АДРЕСА_2 , де перебував тільки обвинувачений ОСОБА_6 .

За таких обставин відсутні об`єктивні дані вважати можливим вчинення цього злочину іншою особою, зокрема ОСОБА_12 .

Будь-яких даних, які б спростовували показаннях потерпілих та свідків та свідчили, що вони обумовлюють обвинуваченого, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Крім того, ці показання потерпілого та свідків, які, зокрема, спростовують алібі обвинуваченого, підтверджується іншими дослідженими та перевіреними в суді першої інстанції такими доказами.

Висновком судово-медичної експертизи № 140 від 15.04.2016, якою підтверджується, що при дослідженні трупа ОСОБА_9 було виявлено наступні тілесні ушкодження: в області дефекту м`яких тканин шиї, передньої її поверхні, було виявлено край пошкодження (в підщелепної області), який носить різаний характер; різана рана могла утворитися від дії предмета, що має ріжучи властивості і носить прижиттєвий характер, що підтверджується, як даними медико-криміналістичного, так і гістологічного дослідження. Надати абсолютну відповідь про індивідуальні властивості контактуючого предмета, відповідь про давність спричинення ушкоджень та точний час смерті не надається можливості у зв`язку з різко вираженими гнилісними змінами, однак характер і локалізація пошкодження в області шиї дає підстави вважати, що воно могло бути заподіяно незадовго до настання смерті і в такому випадку, може мати прямий причинно-наслідковий зв`язок з її настанням. Пошкодження в області шиї стосовно до живої особи за своїм характером носять характер тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння. Не виключається можливість настання смерті у строк, зазначений в постанові, тобто у жовтні 2015 року. У зв`язку з різко вираженими гнілисними змінами причину смерті не надається можливим, однак наявність і характер ушкоджень, виявлених в області шиї при дослідженні трупа ОСОБА_9 дає підстави вважати, що її смерть могла настати від різаної рани шиї з пошкодженням органів шиї, що супроводжувалося гострою крововтратою, можливо в термін і за обставин, зазначених ОСОБА_6 07.04.2016. Яких небудь пошкоджень, які б могли б утворитися при самообороні не виявлено. Не виключається можливість того, що після отримання ушкоджень, а саме різаної рани шиї, як правило з пошкодженням органів шиї, ОСОБА_9 могла жити короткий проміжок часу від декількох десятків секунд до декількох десятків хвилин.

При апеляційному розгляді експерт ОСОБА_19 підтвердив висновки даної експертизи, що проводив. Пояснив, що іншої причини смерті ОСОБА_9 , крім як від різаної рани шиї, ним встановлено. Вважає, що це тілесне ушкодження причинене за життя ОСОБА_9 , незадовго до настання її смерті. В області голови ОСОБА_9 ним не виявлено тілесних ушкоджень. Від удару голови об кут печі вони могли не утворитися.

За таких обставин припущення обвинуваченого, викладене в апеляційній скарзі, що вже мертву ОСОБА_15 поклали до ями, де вона була виявлена, є надуманими.

В ході проведення слідчого експерименту 15.06.2016 ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 у присутності понятих, захисника ОСОБА_7 , судово-медичного експерта ОСОБА_20 , добровільно і самостійно показав, за допомогою статиста, та детально пояснив механізм спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Під час проведення слідчого експерименту з застосуванням фото та відео фіксації, ОСОБА_6 неодноразово ставилося питання щодо застосування відносно нього будь яких заходів впливу, що той спростовував. Заперечень та зауважень щодо проведення цієї слідчої дії від учасників слідчого експерименту не надходило.

Колегія суддів вважає, що протокол даного слідчого експерименту є належним доказом, оскільки він прямо підтверджує подію кримінального правопорушення та винуватість ОСОБА_6 у його вчиненні. Також цей доказ є допустим, через те що він отриманий у порядку встановленим ст. 240 КПК України.

Окрім того висновком додаткової судово-медичної експертизи № 140/1 від 07.07.2016 підтверджується можливість виникнення ушкоджень, виявлених при експертизі трупа ОСОБА_9 , а саме різаної рани шиї, яка могла стати причиною смерті в строк і при обставинах, вказаних ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту 15.06.2016 за його участю, а саме 27.10.2015, в результаті удару ножем, або предметом йому подібним.

Доводи обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування, жорстоке поводження були належним чином перевірені судом першої інстанції та свого підтвердження не знайшли.

За вказаними скаргами ОСОБА_6 судом першої інстанції було проведено ефективне офіційне розслідування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (Справа «Луньов проти України» від 22.10.2015).

У ході проведення службового розслідування за обставинами можливих неправомірних дій співробітників Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області ці обставини не підтвердились. За результатами перевірки встановлено, що порушень дисципліни та законності з боку співробітників Лисичанського ВП не виявлено.

Висновки службового розслідування зацікавленими особами не були оскаржені.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що за медичною допомогою з приводу отриманих обвинуваченим тілесних ушкоджень спричинених, з його слів, співробітниками поліції у квітні 2016 року не звертався. Будь яких скарг чи заяв з цього приводу не надавав. При цьому обвинувачений ОСОБА_6 перебував на волі до застосування до нього запобіжного заходу 16.06.2016 та мав можливість вільного пересування, що ним не спростовувалось. Отже були відсутні які-небудь перешкоди до написанні ним заяви про жорстоке поводження з ним, якщо б воно реально існувало.

Також судом першої інстанції перевірялось знаходження обвинуваченого ОСОБА_6 у відділках поліції в дні, коли зі слів останнього до нього застосувались недозволені методи досудового розслідування.

Проте ці показання обвинуваченого не знайшли свого підтвердження, зокрема перебування його у Новодружеському відділенні поліції, у період з 08.04.2016 по 16.04.2016.

За таких обставин колегія суддів вважає, що скарги обвинуваченого про жорстоке поводження з ним на досудовому розслідуванні є безпідставними.

Отже у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для призначення судово-медичної експертизи з питань наявності чи відсутності у обвинуваченого тілесних пошкоджень. За наслідками розгляду відповідного клопотання обвинуваченого судом першої інстанції винесено обґрунтовану ухвалу від 31.10.2017.

Протоколом огляду предмета від 11.04.2016 підтверджується, що на мобільний телефон «Samsung», що належить ОСОБА_21 з абонентського номеру НОМЕР_1 , 06.04.2016 о 22.36 годині надійшло SMS-повідомлення такого змісту: «Лариса прости что я лишил жизни ОСОБА_22 так получилось нужно признаваться сразу думал думал что в огороде не найдут». Під час проведення цієї слідчої дії, присутня ОСОБА_16 зазначила, що це повідомлення надійшло на її мобільний телефон від ОСОБА_6 , який є її братом, та який підписаний у неї в телефоні, як « ОСОБА_23 ».

Окрім того, відповідно до протоколу огляду предмета від 15.06.2016 під час огляду мобільного телефону «Fly», що належить потерпілому ОСОБА_12 , встановлено, що 06.04.2016 о 22.38 годині на цей телефон з абонентського номеру НОМЕР_1 надійшло SMS-повідомлення такого змісту: «Андрей прости меня за наташу я не хотел ее убивать». В ході проведення зазначеної слідчої дії потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що це повідомлення надійшло на його мобільний телефон від ОСОБА_6 , та який підписаний у нього в телефоні, як « ОСОБА_24 ».

Доводи обвинуваченого про те, що він не відправляв ці SMS-повідомлення, а це зробили працівники поліції з його мобільного телефону, були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.

Згідно з протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 08.08.2017 та додатків до нього зазначені SMS-повідомлення відправлені за адресом базової станції: АДРЕСА_5 . При цьому, як вбачається з дослідженого в суді першої інстанції протоколу огляду предмета від 28.04.2016 зона покриття базової станції місто Лисичанськ, вулиця Сосюри (Свердлова), 129 поширюється на адресу: місто Лисичанськ, вулиця Макаренко, 72 «а», тобто за місцем проживання ОСОБА_6 .

З побутової характеристики обвинуваченого вбачається, що саме за цією адресою він проживав як переселенець.

У матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, які підтверджені доказами, про перебування мобільного телефону, яким користувався обвинувачений на час відправлення вказаних SMS-повідомлень, у інших осіб.

За таких обставин колегія суддів вважає, що протоколи огляду предметів, якими встановлено відправлення обвинуваченим ОСОБА_6 SMS-повідомлень рідним загиблої ОСОБА_9 з вибаченнями щодо вчиненого ним вбивства, є допустимими доказами, оскільки підтверджують його винуватість у вчинені цього злочину.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що ним направлялось клопотання, яке знаходиться в особовій справі в спецвідділі СІЗО, про відвід захиснику ОСОБА_7 , було перевірено при апеляційному розгляді, проте свого підтвердження не знайшло.

Згідно з матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання обвинуваченим ОСОБА_6 відвід захиснику ОСОБА_7 не заявлявся.

Також при огляді особової справи спецвідділу СІЗО щодо обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що останнім відвід захиснику ОСОБА_7 до суду не направлявся.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що на теперішній час у нього відсутні підстави для відводу захиснику, він їй довіряє.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

При цьому вирок ухвалений судом першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 під час сварки з ОСОБА_9 ножем умисно у життєво важливий орган шию, заподіяв їй тілесні ушкодження, від яких настала смерть останньої.

За таких обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковані правильно, оскільки він вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Колегія суддів переконана, що при ухваленні обвинувального вироку судом першої інстанції дотримано стандарт доведення поза розумним сумнівом, оскільки сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений ОСОБА_6 є винним у його вчиненні.

Стороною захисту не надано жодного доказу, які б могли спростувати встановлені фактичні обставини цієї справи. Отже немає обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, також відсутня реальна можливість іншої версії інкримінованої події.
З урахуванням наведеного, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_6 , через те що версія сторони захисту була спростована фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

В апеляційній скарзі захисник не конкретизувала, які обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження, залишились недослідженими. Також в апеляційній скарзі відсутнє посилання на те, в чому саме полягає однобічність та неповнота дослідження обставин справи, які на думку захисника, допущені органами досудового розслідування та судом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту є необґрунтованими.

Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність за своєю м`якістю призначеного покарання тяжкості злочину та особи обвинуваченого, є непереконливими.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який не працює, раніше судимий, за місцем реєстрації характеризується негативно, за місцем останнього місця проживання ( АДРЕСА_2 ) характеризується задовільно; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.

Судом першої інстанції призначено покарання в межах санкції, передбаченій ч. 1 ст. 115 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчиненню нових злочинів, з чим погоджується колегія суддів.

Окрім того судом першої інстанції остаточне покарання вірно визначено на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_6 після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, тому суд до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги прокурора Лисичанської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 16 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3