Справа №718/2797/18
Провадження №1-кп/718/157/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.11.2018 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у заді суду м. Кіцмань кримінальне провадження №0000290 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хлівище Кіцманського району Чернівецької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , українця по національності, громадянина України, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, з вищою освітою, приватний підприємець, раніше не судимий,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 11 липня 2018 року приблизно о 20 год. 58 хв. керуючи технічно справним вантажним фургоном марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» в межах населеного пункту с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області на швидкості більше 50 км/год., що перевищує допустиму в межах населеного пункту.

Проїжджаючи 484 км. + 20 м. вказаної автодороги, ОСОБА_3 не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , який рухаючись в попутному напрямку та раптово почав перетинати проїзну частину дорогу, рухаючись з права на ліво відносно напрямку руху транспортного засобу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_6 , 1971 року народження, у відповідності до висновку СМЕ №458 від 05.09.2018 року, спричинено смерть, яка настала від набряку та набухання речовини головного мозку, що виникли внаслідок відкритого перелому основи та склепіння черепа із забоєм речовини головного мозку.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_3 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.3 та 12.4 встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 року та ведених в дію з 01.01.2002 року, які вимагають від водія:

п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Вказані порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину свою у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України повністю визнав, щиро розкаюється у вчиненому, вказав, що просив вибачення у потерпілої і з нею примирився. Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд суворо його не карати, а саме не позбавляти волі та права керувати транспортними засобами, оскільки він є єдиним годувальником у сімї, має на утриманні двох малолітніх дітей, дружина не працює, оскільки доглядає дітей, а його єдиний заробіток пов`язаний з підприємницькою діяльністю, а саме, з організацією перевезення вантажів.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні не оспорювала обставин у даному кримінальному провадженні, підтвердила факт примирення з обвинуваченим та відсутність претензій до ОСОБА_3 матеріального та морального характеру. Просили суд суворо не карати обвинуваченого - не позбавляти його волі та права керувати транспортними засобами, так як він добровільно відшкодував завдані їй збитки.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини скоєного злочину, доведеність вини підсудного та кваліфікація його дій, учасниками процесу не оспорюється, при цьому, ці особи правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позицій, їм роз`яснено про позбавлення їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд знаходить недоцільним дослідження інших доказів і приходить до висновку, що пред`явлені ОСОБА_3 обвинувачення знайшли своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, оскільки останній вчинив злочин результатом якого стало позбавлення потерпілого ОСОБА_6 життя, суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року, призначаючи покарання за відповідно частиною ст. 286 КК України, необхідно враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Стаття 50 КК України наголошує на тому, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів.

Визначаючи вид та міру покарання обвинуваченим, суд враховує, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, відноситься до злочинів вчинених з необережності та відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_3 обставинами є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданого збитку потерпілій.

Обтяжуючих вину ОСОБА_3 обставин судом не встановлено.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий (а.с. 156-157), вчинив злочин з необережності, виключно позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 162), на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 159, 161), він є особою молодого віку, має на утриманні двох малолітніх дітей (а.с. 165-166).

Суд також бере до уваги обставини, що пом`якшують покарання винного, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій.

Враховуючи вище викладене, а також та те, що ОСОБА_3 вчинив злочин результатом якого стало позбавлення потерпілого ОСОБА_6 життя - найвищої соціальної цінності, що, згідно ст. 27 Конституції України, захищається державою, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, та вважає що необхідним і достатнім для його виправлення та запобіганню вчинення нових злочинів буде призначення мінімального основного покарання не пов`язаного з позбавленням волі, передбаченого законом, із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, а також вважає за необхідне покласти на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України та не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки, відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_2 від 08.05.2012 року, ОСОБА_3 являється суб`єктом господарської діяльності та займається діяльністю у виді : 51- оптова торгівля і посередництво в оптовій торгівлі та 63.4 організація перевезення вантажів, а отже, саме такий вид діяльності являється єдиним джерелом доходу для його сім`ї.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. . 368, 370, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням на строк два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судові витрати на залучення експертів в сумі 2002 гривні стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави.

Речові докази по справі, а саме: вантажний фургон марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , який переданий на зберігання під розписку ОСОБА_3 , - вважати повернутим власнику; велосипед, яким керував потерпілий ОСОБА_6 та який повернутий потерпілій ОСОБА_5 , - вважати повернутим власнику; флеш носій, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, залишити в справі.

На вирок може бути подана апеляція протягом 30 діб з моменту його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд.

Суддя
Кіцманського районного суду
Чернівецької області: ОСОБА_1