П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 р.
м. Київ

Справа № 158/2279/15-к

Провадження № 51-57 км 17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 04 жовтня 2017 року щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 04 жовтня 2017 року, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 13 серпня 2015 року близько 15.00, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, умисно, шляхом обману потерпілого ОСОБА_8 під приводом надання послуг з обміну валюти, незаконно заволодів грошима останнього в сумі 749 484 грн, що є особливо великим розміром, які той надав ОСОБА_7 добровільно.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із постановленим щодо ОСОБА_7 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, при цьому належним чином не мотивував свого рішення, зокрема, в частині призначення судом першої інстанції покарання. На думку прокурора, призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам ст. 65-67 КК України, а ухвала ст. 419 КПК України.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_7 судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді й вичерпанням можливості їх отримати. Свої вимоги захисник мотивує тим, що висновки судів про винуватість його підзахисного ґрунтуються на припущеннях і суперечливих показаннях потерпілого і свідків. Вказує на те, що під час досудового розслідування і судового розгляду було допущено ряд порушень вимог КПК, зокрема, слідчі дії та допит свідка проведені без захисника, участь якого у даному провадженні є обов`язковою. Зазначає про залишення наведених порушень поза увагою суду апеляційної інстанції, який до того ж не розглянув заявлене ним клопотання про повторне дослідження доказів і допит свідка. Також захисник стверджує про неповноважність органу досудового розслідування й відсутність належних доказів винуватості ОСОБА_7 .
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав свою касаційну скаргу, проти задоволення скарги прокурора заперечив.
Прокурор підтримав свою касаційну скаргу, проти задоволення скарги захисника заперечив.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання захисник, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.
Той факт, що засуджений шляхом обману заволодів коштами ОСОБА_8 в особливо великому розмірі, підтверджується показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , протоколом огляду місця події, висновками експертиз.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх належність та допустимість.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також дані про його особу.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 65-67 КК України.
Крім того, доводи захисника та прокурора щодо істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, аналогічні наведеним у їх касаційних скаргах, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи їх апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

постановив:
Касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 04 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3