Справа № 426/8232/17
Провадження № 11-кп/782/227/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області у м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 10.05.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Сватове Луганської області, громадянку України, працюючу головною медичною сестрою в КНП «Сватівський центр первинної медично-санітарної допомоги», раніше не судиму, яка зареєстрована та мешкає у буд. АДРЕСА_1 ,

визнано винною та засуджено за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

В с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винною в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 за наступних обставин.

9 жовтня 2016 року приблизно о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_9 , знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 в ході конфлікту, який виник на побутовому підгрунті, схопила ОСОБА_8 руками за волосся та тричі вдарила лівою частиною голови об одвірок вхідних дверей будинку. Після того, як ОСОБА_8 спустилася на подвір`я, ОСОБА_7 штовхнула її на купу щебню, знову схопила руками за волосся та чотири рази вдарила лівою частиною голови об купу щебню, чим заподіяла ОСОБА_8 легке тілесне ушкодження у вигляді синців правої потиличної області голови, лівої лобно-скроневої області голови, лівої вилочної ділянки, лівого плеча і лівого стегна.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та виправдати її у зв`язку з браком доказів і наявності протирічь у показаннях потерпілої і свідків.

Посилається на однобічність і неповноту досудового і судового слідства, що, на її думку, призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, зазначає, що слідчий експеримент проведений неякісно, зазначені у вироку тілесні ушкодження у ОСОБА_8 протирічать показанням самої потерпілої та свідка ОСОБА_10 , достовірність показань якого викликає сумніви, оскільки потерпіла є його співмешканкою. Відсутні докази, які суперечать її показанням, речові докази та постанова про їх долучення до справи, в деяких документах відсутні або підроблені підписи, не всі свідки допитані.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні спершу пояснила, що бійку не бачила, потім на питання прокурора висловила припущення, що ОСОБА_12 може і штовхнула потерпілу, але не била, проте суд у вироку неправильно виклав показання цього свідка.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена просить скасувати вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Посилається на те, що її право на захист було порушене, оскільки захисник ОСОБА_13 в судових дебатах просила призначити їй менш суворе покарання, ніж те, що просив прокурор, хоча вона вину не визнавала, також захисник не склала апеляційної скарги.

Крім того, суд вирішальним доказом для обгрунтування вироку визнав висновки експерта, тоді як, на думку обвинуваченої, висновки експертизи мають бути визнані недопустимим доказом. Зокрема, при призначенні експертизи було порушено її право на захист, оскільки їй не роз`яснили право на відвід експерту. Також їй не роз`яснили право бути присутнім при проведенні експертизи і можливість ставити на вирішення експерта питання. Вважає, що експертизу проведено неповноважною особою, оскільки стороною обвинувачення не перевірені всі обставини, які давали би підставу вважати, що експерт особисто, прямо чи побічно зацікавлений у результатах справи. Експерт не попереджався офіційними особами про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Дослідна частина у висновках експертиз відсутня. Всупереч вимогам ч.4 ст. 69 КПК України експерт самостійно збирав матеріали для проведення експертизи.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи доповненої апеляційної скарги, просили скасувати вирок суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції; прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів доходить до наступних висновків.

Вина ОСОБА_7 в умисному нанесенні

легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 доведена сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що проживала у 2016 році разом з ОСОБА_14 . 9 жовтня 2016 року близько 12 години до них в вікна і двері почали стукати, а коли вона відчинила, то побачила ОСОБА_7 , яка схватила її за волосся і тричі вдарила об одвірок дверей, потім ОСОБА_7 штовхнула її, вона впала на щебінь і ОСОБА_7 ще декілька разів вдарила її об щебінь головою.

Аналогічні за змістом пояснення надав суду і свідок ОСОБА_10 .

Крім його пояснень, показання потерпілої знаходять підтвердження у висновках судово-медичної експертизи №163 від 12.10.2016 року, згідно яким у ОСОБА_8 встановлено легкі тілесні ушкодження у вигляді синців правої потиличної області голови, лівої лобно-скроневої області голови, лівої вилочної ділянки, лівого плеча і лівого стегна.

В ході проведення слідчого експерименту, який всупереч доводам апелянта проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, потерпіла ОСОБА_8 продемонструвала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень.

Протирічь щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, на які вказує в апеляції обвинувачена, в показаннях потерпілої не вбачається. Натомість, згідно висновкам судово-медичної експертизи №36 від 25.04.2017 року виявлені у потерпілої тілесні ушкодження могли бути спричинені при обставинах, встановлених при проведенні слідчого експерименту за участю потерпілої.

Підстав для визнання висновків судово-медичних експертиз№36 від 25.04.2017 року та №163 від 12.10.2016 року недопустимими доказами колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляції обвинуваченої, експерт ОСОБА_15 був попереджений про кримінальну відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку експерта та за дачу свідомо неправдивого висновку за статтями 384,385 КК України, про що у висновках експерта містяться його підписи. Такий спосіб попередження експерта про кримінальну відповідальність не суперечить вимогам кримінального процесуального закону і порушень з боку органів досудового слідства колегія суддів не вбачає.

Під час дослідження висновків експерта у судовому засіданні обвинувачена не зазначала про наявність підстав, які викликають сумнів у неупередженості експерта щодо результатів розгляду кримінального провадження, не змогла вона навести таких підстав і під час апеляційного розгляду. Таким чином, підстави для відводу експерта у обвинуваченої відсутні. Наведене свідчить також про відсутність підстав вважати, що експертизи проведені неповноважною особою.

Також не заявлялося обвинуваченою і її захисником клопотань щодо допиту експерта у судовому засіданні з причин неповноти проведених експертиз, рівно як і клопотань про призначення повторної експертизи, тощо.

Всупереч доводам апелянта, висновки експертиз містять дослідницьку частину, в якій викладені дані медичного огляду потерпілої із зазначенням виявлених тілесних ушкоджень та пояснення потерпілої ОСОБА_8 щодо причини заподіяння цих тілесних ушкоджень.

Посилання апелянта на те, що експерт самостійно збирав докази спростовуються змістом дослідницької частини експертизи, з якої видно, що відповідні матеріали кримінального провадження, зокрема, копія протоколу проведення слідчого експерименту, була надана експерту слідчим. Відсутність в постанові слідчого від 24.04.2017 року про призначення експертизи інформації про надання експерту матеріалів кримінального провадження не є істотним порушенням КПК України, і не тягне за собою визнання висновків експертизи неналежним або недопустимим доказом.

За таких обставин суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в умисному спричиненні ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень і правильно кваліфікував її дії за ч.1 ст.125 КК України. Невизнання обвинуваченою своєї вини суд цілком вірно розцінив як спосіб захисту. З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Суд належним чином мотивував критичне ставлення до показань свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , які пояснили, що не бачили, як обвинувачена наносила удари потерпілій, оскільки вони разом із ОСОБА_7 приїхали з претензіями до ОСОБА_8 і очевидна їх зацікавленість в результатах розгляду даного конфлікту.

Всупереч доводам апелянта, наявність розбіжностей в показаннях свідка ОСОБА_11 не є суттєвою і не впливає на встановлення істини у даному кримінальному провадженні. Так, свідок ОСОБА_11 , змінюючи показання, пояснювала то про відсутність конфлікту між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , то зазначала, що можливо ОСОБА_7 штовхнула ОСОБА_8 і та впала. Свідок ОСОБА_11 також приїхала разом з ОСОБА_17 , ОСОБА_16 і ОСОБА_7 із претензіями до ОСОБА_8 , аби остання залишила місце мешкання ОСОБА_10 , отже, вона також є зацікавленою особою і до її показань слід ставитися критично. Колегія суддів враховує, що навіть за виключенням показань ОСОБА_11 , вина ОСОБА_7 в достатній мірі підтверджена іншими наведеними у вироку суду доказами.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, надав їм належну оцінку, правильно кваліфікував дії обвинуваченої і з цими висновками погоджується колегія суддів.

Порушення права на захист обвинуваченої під час судового розгляду у суді першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 на власний розсуд обрала собі захисника, а саме ОСОБА_13 , і під час судового розгляду не зверталася до суду з клопотанням про відмову від захисника. Будь-яких дій захисника, які би погіршували становище обвинуваченої чи створювали у суду думку про доведеність її винуватості, колегія суддів не вбачає. Також обвинувачена скористалася правом на апеляційне оскарження вироку.

Покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України у межах санкції ч.1 ст.125 КК України та відповідно до положень Загальної частини КК України, із врахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, та даних про особу обвинуваченої.

На підставі викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 і в задоволенні її апеляційних вимог вважає за необхідне відмовити.

Керуючись статтями 407 та 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Сватівського районного суду Луганської області від 10 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3