Справа № 296/3181/16-к
Вирок
Іменем України

11 вересня 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі :

головуючого ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м. Києва, гр-ки України, незаміжня, з середньою освітою, не працюючого, зареєстр. м.Житомир, та прож. АДРЕСА_1 , раніше судимої

-08.12.2015 року Богунським районним судом м.Житомира за ст. 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим терміном на три роки, постановою того ж суду від 29.09.2016 року іспитовий строк було скасовано та засуджена була направлена до місць позбавлення волі для відбуття покарання,

за ст. 190 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2016 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 перебувала у дворі буд. АДРЕСА_2 , де зустрілась із своїм знайомим ОСОБА_7 .

В подальшому, під час розмови ОСОБА_4 з ОСОБА_7 у останнього з кишені куртки випав мобільний телефон, що належить його дружині ОСОБА_5 .

В цей час, день та місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел , направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме мобільним телефоном, що належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_4 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, під надуманим приводом запобігання втрати, попросила у ОСОБА_7 надати їй для тимчасового зберігання мобільний телефон марки «Бравіс», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартістю 2199 грн. 90 коп., при цьому повідомила останньому неправдиві відомості про те, що вказаний мобільний телефон вона поверне наступного дня, однак дійсного наміру повертати його останньому не мала.

В свою чергу, ОСОБА_7 , будучи впевненим у правдивості слів та добросовісності дій ОСОБА_4 , не здогадуючись про її злочинні наміри, в цей же день, час, місці та вказаних вище обставин тимчасово надав останній мобільний телефон марки «Бравіс», яким ОСОБА_4 в подальшому розпорядилась на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , не маючи на меті виконання зобов`язань, заволоділа мобільним телефоном, ща належить дружині ОСОБА_7 ОСОБА_5 , чим спричинила останній матеріальної шкоди на суму 2199 грн. 99 коп.

Обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнала повністю та в судовому засіданні дала показала наступне.

У січні 2016 року вона проживала однієї сім`єю із ОСОБА_7 та вони знімали номер у готелі «Волна» в м.Житомирі. В січні 2016 року ОСОБА_7 пішов у запій. Вона його зустріла у дворі будинку т АДРЕСА_2 та просила його приїхати до «Волни», але той відмовився. ОСОБА_7 віддав їй свій мобільний телефон, оскільки побоювався його втратити та пішов далі пиячити. Ввечері він повернувся до готелю, але його затримали працівники поліції та завезли до витверезника. Після цього ОСОБА_7 зник, вона телефонувала потерпілій по справі та просила допомоги його знайти, оскільки в неї зникли золоті вироби, що належать її матері. Телефон, який їй передав ОСОБА_7 вона особисто здала до ломбарду, оскільки золоті вироби, що зникли в її матері, вона знайшла у ломбарді та необхідно було сплачувати відсотки. Тому гроші, що були отримані від закладення мобільного телефону вона витратила на сплату відсотків за золоті вироби.

Будь-якого умислу на заволодіння мобільним телефоном потерпілої в неї не було.

Винуватість обвинуваченої повністю підтверджується :

- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні показала, що на момент вчинення злочину вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 , але не проживали разом з ним. У ОСОБА_7 у тимчасовому користуванні знаходився її (потерпілої) телефон марки «Бравіс» вартістю 2199 грн. 90 коп. В січні 2016 року ОСОБА_7 був у запої та не проживав вдома, про будь-які відносини між ним та обвинуваченою їй (потерпілій) не було відомо. Також у січні 2016 року ОСОБА_7 повідомив їй, що телефон, який вона передала йому у тимчасове користування в нього викрали. Через деякий час вона від обвинуваченої дізналась про те, що телефон обвинувачена здала до ломбарду та повідомила про те, що телефон вона їй не поверне. Пізніше телефон їй (потерпілій) був повернутий працівниками поліції.

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який показав, що в нього у користуванні перебував мобільний телефон марки «Бравіс», на який був оформлений кредит на ім`я його дружини ОСОБА_5 . У січні 2016 року він особисто віддав вказаний телефон обвинувачений, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння та побоювався його втратити. Телефон він віддав добровільно на зберігання;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка в суді показала, що ОСОБА_7 раніше неодноразово втрачав мобільні телефони, тому міг надати обвинуваченій свій телефон на зберігання;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка показала, що на зберіганні у її доньки (обвинуваченої) знаходились її золоті вироби, які здав до ломбарду ОСОБА_7 , тому її дочка була змушена здати до ломбарду мобільний телефон ОСОБА_7 , щоб сплатити відсотки за золото;

- протоколом огляду місця події від 11.02.2016 р., згідно ОСОБА_4 надала працівниками поліції мобільний телефон марки «Бравіс» та вказала, що даний мобільний телефон належить ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду предметів від 10.02.2016 р., згідно якого було оглянуто копію кредитно-заставного договору між ПТ «Ломбард Кредитно-Заставний Дім» та ОСОБА_4 на суму 700 грн. під заставу майна, а саме мобільного телефону марки «Бравіс» від 30.01.2016 року.

Оцінивши викладені докази в їх сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст. 190 ч. 1 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

При цьому суд приймає до уваги те, що ОСОБА_7 було передано майно обвинуваченій на зберігання, але обвинувачена без дозволу власника майна використала його для власних потреб (здала до ломбарду), тобто зловживаючи довірою використала його на власні потреби.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, передбачений ст. 190 ч.1 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності притягувалась та вчинила новий умисний злочині під час іспитового терміну, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні трьох н/л дітей, на даний час не працює.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій по справі не встановлені.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої по справі, не виявлені.

На підставі викладеного суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства не можливе, тому призначає їй покарання у виді обмеження волі.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України та призначити їй покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України, до призначеного покарання, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Богунського районного суду м.Житомира від 08 грудня 2015 року за ст. 289 ч.2 КК України та визначити остаточне покарання у вигляді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з моменту затримання засудженої 31 січня 2017 року.

Зарахувати засудженій ОСОБА_4 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням з 31 січня 2017 року по час набрання вироком законної сили, з рахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ст. 72 ч.5 КК України (в редакції Закону України №838-VIII).

Речовий доказ по справі - мобільний телефон марки «Бравіс»- повернути потерпілій за належністю.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженою до позбавлення волі в той же строк та у тому ж порядку з моменту вручення їй копії даного вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1