Справа № 203/2699/17
Провадження № 1-кп/0203/132/2018
У Х В А Л А
23.07.2018 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника- ОСОБА_4
обвинуваченого- ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001204 від 05.05.2017 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, Свердловської області, м. Верхні Салда, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться вищевказаний обвинувальний акт.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання підзахисного та просив змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під варти на домашній арешт, встановивши обмеження в нічній час доби.
Прокурор висловив думку щодо наявності ризиків вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, впливу на свідків та потерпілого, однак, у зв`язку із тим, що ОСОБА_5 тривалий час перебуває під вартою, не заперечував проти зміни запобіжного заходу останньому на домашній арешт.
Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить наступного.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року, обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії вказаного запобіжного заходу закінчується 16 серпня 2018 року.
Згідно вимог ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
При вирішенні питання щодо заявленого клопотання обвинуваченим про зміну запобіжного заходу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.
По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І. А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.
Суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуває під вартою з травня 2017 року, прокурором не забезпечується явка потерпілого у судові засідання, обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце мешкання.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, без застосуванням електронного браслету.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в період з 22 години до 6 години наступного дня строком на 2 місяці, тобто до 23 вересня 2018 року, без застосування електронного засобу контролю, звільнивши з під варти негайно в залі суду.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 протягом вказаного строку: прибувати до суду за першою вимогою; не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 22 години до 6 години наступного дня, крім випадків звернення за медичною допомогою, запобігання надзвичайним ситуаціям, повідомляти суд про зміну місця свого проживання або роботи, утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Виконання ухвали покласти на відділення поліції за місцем проживання ОСОБА_5 .
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили в момент ухвалення.

Суддя Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1