Справа № 357/8897/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Біла Церква кримінальне провадження № 0000036 від 17.04.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росошани Кельменецького району Чернівецької області, громадянина України, українця, із середньою освітою, розлученого, раніше не судимого, 26 січня 2016 року прийнятий на військову службу за контрактом командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , сержант, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
До суду надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 та угода про визнання винуватості.

Відповідно до обвинувального акта від 31 липня 2018 року, затвердженого прокурором 31 липня 2018 року, під час досудового розслідування встановлено, що відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:
- від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII;
- від 6 травня 2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 6 травня 2014 року № 1240-VII ;
- від 21 липня 2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VII;
- від 14 січня 2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII,
з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
26 січня 2016 року командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом на термін до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (з 10 червня 2017 року військова частина НОМЕР_2 ) (по стройовій частині) від 10 вересня 2016 року № 268 його призначено на посаду командира бойової машини командира відділення 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону цієї ж військової частини, що дислокується по АДРЕСА_2 .
З 7 грудня 2017 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №175 сержанта ОСОБА_5 зараховано в розпорядження командира цієї ж військової частини.
Під час проходження військової служби сержант ОСОБА_5 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ч.ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч.ч. 1-4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.
Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують його діяльність, сержант ОСОБА_5 7 грудня 2017 року, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 .
В період з 7 грудня 2017 року до 7 лютого 2018 року сержант ОСОБА_5 ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
7 лютого 2018 року сержант ОСОБА_5 з`явився на службу до військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 .
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби).

22 серпня 2018 року між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковник юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, з урахуванням ст.69 КК України, у виді арешту строком на дві місяці.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому заявив про визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Підтвердив, що він бажає і надалі захищати Батьківщину.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, знайшли своє підтвердження під час підготовчого судового засідання.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином, від якого потерпілих немає.

Суд шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67,69 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання, а саме позитивних характеристик з місця проживання та проходження служби, є учасником бойових дій, має нагороди та на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ненастання шкідливих наслідків, що є обставинами, які згідно ст. 69 КК України істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Речові докази по кримінальному провадженню відстутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання підлягає скасуванню.

Цивільний позов по справі не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 371, 374, 468, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 22 серпня 2018 року, укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковник юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати винним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 КК України, та призначити йому покарання узгоджене сторонами з урахуванням ст.69 КК України, у виді арешту строком на два місяця.

Призначене покарання відбувати на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 . Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку у виконання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, шляхом подачі апеляції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1