Ухвала
Іменем України
29 травня 2018 р.

м. Київ
справа № 397/2588/13-к
провадження № 51-3650км18
колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
і виправданого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року, якою залишено без зміни вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2016 року про виправдання
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі КК) у зв`язку з невстановленням подій злочинів,
за ч. 1 ст. 366 КК у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину та невстановленням подій злочинів,

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_2 , такої, що не має судимості,
за ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК у зв`язку з невстановленням подій злочинів.
ОСОБА_7 обвинувачувався органами досудового слідства у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368 КК (в редакції від 10.11.2015) та ч. 1 ст. 366 КК (в редакції від 13.05.2014), а саме :
в одержанні службовою особою, що займає відповідальне становище, неправомірної вигоди повторно за виконання в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, та в інтересах третіх осіб дій з використанням наданої йому влади та службових повноважень;

у вчиненні службового підроблення, тобто складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, за таких обставин.

Так, 30 травня 2008 року ОСОБА_7 , обіймаючи посаду судді і одночасно заступника голови Соснівського районного суду м. Черкас, у власному службовому кабінеті через ОСОБА_9 , яка підбурювала його до вчинення службового підроблення, одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 300 доларів США (1455,6 грн) за прийняття до розгляду позовної заяви останньої, винесення судового рішення про визнання за ОСОБА_10 права власності на самочинно добудоване та реконструйоване нею нерухоме майно на АДРЕСА_3 та за видачу копії вказаного офіційного документа ОСОБА_9 .

Одержавши неправомірну вигоду та використовуючи свої службові повноваження заступника голови Соснівського районного суду м. Черкас, ОСОБА_7 дав вказівку секретарю суду ОСОБА_11 зареєструвати позовну заяву ОСОБА_10 та передати її йому на розгляд, після чого 20 червня 2008 року, без проведення судового засідання, що суперечить вимогам статей 209, 218 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), якими визначається порядок ухвалення та проголошення судових рішень, усупереч ст. 197 ЦПК, яка визначає порядок та необхідність фіксування судового засідання технічними засобами, виготовив на своєму робочому місці рішення суду від 09 червня 2008 року про визнання за ОСОБА_10 права власності на самовільно збудовані та реконструйовані споруди на АДРЕСА_3 і видав копію цього судового рішення ОСОБА_9 , яка не мала повноважень на представлення інтересів ОСОБА_10 у суді.
Крім того, 30 травня 2008 року ОСОБА_7 у власному службовому кабінеті через ОСОБА_9 , яка підбурювала його до вчинення службового підроблення, одержав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США (4852 грн) за прийняття до розгляду його позовної заяви та винесення рішення про визнання за ОСОБА_12 права власності на приміщення магазину на АДРЕСА_4 , яке ним було самочинно реконструйовано, та за видачу копії цього офіційного документа ОСОБА_9 .
Одержавши неправомірну вигоду, ОСОБА_7 дав вказівку секретарю суду ОСОБА_11 зареєструвати позовну заяву ОСОБА_12 та передати її йому на розгляд, після чого 20 червня 2008 року без проведення судового засідання всупереч вимогам статей 209, 197 і 218 ЦПК виготовив на своєму робочому місці рішення суду від 09 червня 2008 року про визнання за ОСОБА_12 права власності на самовільно реконструйоване приміщення магазину на АДРЕСА_4 і видав копію цього судового рішення ОСОБА_9 , яка не мала повноважень на представлення інтересів ОСОБА_12 у суді.
Крім того, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів і в інтересах третіх осіб, без проведення судового засідання всупереч вимогам статей 209, 197 і 218 ЦПК на своєму робочому місці в приміщенні вказаного суду підробив та видав ряд офіційних документів, а саме: виготовив 05 червня 2008 року рішення від 02 червня 2008 року у цивільній справі №2-3949/08 за позовом ОСОБА_13 , 20 червня 2008 року рішення від 09 червня 2008 року у цивільних справах №2-3947/08 за позовом ОСОБА_12 та №2-3948/08 за позовом ОСОБА_10 , 22 липня 2008 року рішення від 21 липня 2008 року у цивільній справі №2-5005/08 за позовом ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , а також 10 червня 2008 року протокол судового засідання від 02 червня 2008 року у цивільній справі №2-3949/08 за позовом ОСОБА_13 , 24 червня 2008 року протокол судового засідання від 09 червня 2008 року у цивільній справі №2-3947/08 за позовом ОСОБА_12 та протокол судового засідання від 09 червня 2008 року у цивільній справі №2-3948/08 за позовом ОСОБА_10 , в період з 31 серпня по 02 вересня 2008 року протокол судового засідання від 21 липня 2008 року у цивільній справі №2-5005/08 за позовом ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які долучив до матеріалів зазначених цивільних справ.

ОСОБА_9 обвинувачувалася органами досудового слідства у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 369 КК (в редакції від 10.11.2015) та ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК (в редакції від 13.05.2014), а саме:
у наданні неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, та в інтересах третіх осіб дій з використанням наданої влади, вчинених повторно;

підбурюванні до службового підроблення, тобто складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, за таких обставин.

Так, ОСОБА_9 30 травня 2008 року, діючи з корисливих мотивів та в інтересах ОСОБА_10 , у службовому кабінеті заступника голови Соснівського районного суду м. Черкас ОСОБА_7 шляхом умовляння та підкупу схилила останнього до вчинення службового підроблення і надала неправомірну вигоду в сумі 300 доларів США (1455,6 грн) за прийняття ним як суддею до розгляду позовної заяви ОСОБА_10 , винесення рішення про визнання права власності останньої на самочинно добудоване та реконструйоване нерухоме майно на АДРЕСА_3 , та видачу їй копії вказаного офіційного документа. У подальшому, маючи вказане рішення суду, ОСОБА_9 розраховувала отримати від ОСОБА_10 грошову винагороду за виконану роботу в розмірі, більшому, ніж віддані 300 доларів США ОСОБА_7 як хабар.
Того ж дня ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів та в інтересах ОСОБА_12 , у службовому кабінеті ОСОБА_7 шляхом умовляння та підкупу схилила останнього до вчинення службового підроблення і надала неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США (4852 грн) за прийняття ним як суддею до розгляду позовної заяви ОСОБА_12 , винесення рішення про визнання права власності останнього на приміщення магазину на АДРЕСА_4 , яке ним було самочинно реконструйоване, та за видачу їй копії цього офіційного документа. У подальшому, маючи вказане рішення суду, ОСОБА_9 розраховувала отримати від ОСОБА_12 грошову винагороду за виконану роботу.
20 червня 2008 року ОСОБА_7 внаслідок підбурювання з боку ОСОБА_9 , одержавши від неї неправомірну вигоду, діючи в інтересах ОСОБА_9 і одночасно ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, в порушення вимог статей 158, 159 ЦПК, не призначаючи справу до розгляду та не провівши судового засідання, перебуваючи в своєму службовому кабінеті, виготовив текст рішення суду від 09 червня 2008 року про задоволення позову ОСОБА_12 про визнання за ним права власності на самовільно реконструйоване приміщення магазину на АДРЕСА_4 , в якому зазначив завідомо неправдиві відомості, начебто представник відповідача юрисконсульт управління містобудування та архітектури Черкаського міськвиконкому ОСОБА_17 був у судовому засіданні, визнавав позовні вимоги і не заперечував проти їхнього задоволення, після чого підписав цей офіційний документ і, порушуючи вимоги ст. 27 ЦПК, видав його копію ОСОБА_9 .
18 червня 2008 року ОСОБА_9 , перебуваючи в службовому кабінеті судді ОСОБА_7 , діючи в інтересах ОСОБА_10 і з власних корисливих мотивів, шляхом умовляння та підкупу у вигляді раніше наданої неправомірної вигоди схилила ОСОБА_7 до вчинення службового підроблення, а саме виготовлення ним судового рішення за позовом ОСОБА_10 попередньою датою без проведення судового засідання, з наданням їй копії такого документа, тобто складання офіційного документа, який повністю містить завідомо неправдиві відомості, та видачі їй такого завідомо неправдивого документа.
20 червня 2008 року ОСОБА_7 внаслідок підбурювання з боку ОСОБА_9 , одержавши від неї неправомірну вигоду, діючи в інтересах ОСОБА_9 ,і одночасно ОСОБА_10 і з власних корисливих мотивів, усупереч вимогам статей 158, 159 ЦПК, не призначаючи справу до розгляду та не провівши судове засідання, перебуваючи в своєму службовому кабінеті, виготовив текст рішення суду від 9 червня 2008 року про задоволення позову ОСОБА_10 щодо визнання за нею права власності на самовільно збудовані та реконструйовані будівлі на АДРЕСА_3 , в якому зазначив завідомо неправдиві відомості, начебто представник відповідача юрисконсульт управління містобудування та архітектури Черкаського міськвиконкому ОСОБА_17 був у судовому засіданні, визнавав позовні вимоги і не заперечував проти їх задоволення, після чого підписав цей офіційний документ і, порушуючи ст. 27 ЦПК, видав його копію ОСОБА_9 .
Суд першої інстанції дійшов висновку, що під час судового провадження не встановлено безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 і ОСОБА_9 вказаних кримінальних правопорушень.
Апеляційний судКіровоградської області ухвалою від 29 березня 2017 року апеляцію прокурора залишив без задоволення, а виправдувальний вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_9 без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_9 і направити справу на новий апеляційний розгляд. Твердить, що апеляційний суд допустив істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, оскільки, приймаючи рішення про залишення апеляції прокурора без задоволення, усупереч вимогам ч. 2 ст. 377 КПК 1960 року не зазначив в ухвалі підстав, через які його апеляцію про порушення судом першої інстанції правил ч. 1 ст. 67, ч. 4 ст. 75, ч. 3 ст. 323 і ч. 7 ст. 334 КПК 1960 року визнано необґрунтованою. Вказує, що суд першої інстанції своє рішення про визнання недопустимими доказами відеозвукозаписів подій, що відбувалися в службовому кабінеті судді 30 травня, 18 і 20 червня 2008 року, зафіксованих на жорсткому магнітному диску «WD» 2500МЕ-01, та протоколів про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів, а також висновків експертиз, належним чином з посиланням на інші матеріали кримінальної справи, які б спростовували зазначені висновки, не обґрунтував, чим допустив істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону. Крім того, прокурор твердить, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про відсутність доказів, які б свідчили про скоєння ОСОБА_7 і ОСОБА_9 інкримінованих їм злочинів, усупереч вимогам ч. 4 ст. 334 КПК 1960 року не зазначив мотивів, з яких відкидає докази обвинувачення. Зазначає, що суд першої інстанції не дав оцінки показанням свідка ОСОБА_18 і не врахував положення п. 3.5 Інструкції про призначення і проведення судових експертиз та експертних досліджень, а також Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, згідно з якими експертиза може проводитися і за копіями об`єкта, якщо сам об`єкт дослідження не може бути представлений експертові. На думку прокурора, зазначене згідно з п. 3 ч. 1 ст. 367 і ч. 1 ст. 370 КПК 1960 року мало би бути підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, на чому він наполягав у своїй апеляції.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора ОСОБА_5 , яка не підтримала касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , просила залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_9 без зміни, промови захисника адвоката ОСОБА_6 та виправданого ОСОБА_7 , які також просили залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а рішення апеляційного суду без зміни, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла до наступного.

За змістом касаційної скарги, незаконність судових рішень прокурор убачає в неправильному встановленні судом першої інстанції фактичних обставин справи та наявність у справі доказів, що свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Однак з урахуванням вимог закону (ст. 398 КПК 1960 року) ці доводи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції. Вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, Суд виходить із установлених фактичних обставин, викладених у цих судових рішеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 323 КПК 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.
Згідно із ч. 4 ст. 327 КПК 1960 року виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.
Виходячи з вимог ч. 7 ст. 334 КПК 1960 року, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався. Суд докладно дослідив усі докази, зібрані у справі, у тому числі й відеозвукозапис подій та висновки судових експертиз щодо нього, протоколи про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів, а також показання свідка ОСОБА_18 , на чому наголошується в касаційній скарзі прокурора, дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 і ОСОБА_9 .
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 369 КК, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що під час судового провадження не встановлено безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення обвинуваченими вказаних кримінальних правопорушень. Докази, на які посилається обвинувачення, не доводять вину ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у наданні та отриманні неправомірної вигоди.
Самі ОСОБА_7 і ОСОБА_9 упродовж досудового розслідування і в суді заперечували свою участь у вчиненні інкримінованих їм злочинів.
За словами свідка ОСОБА_10 , вона не була знайомою ні з ОСОБА_7 , ні з ОСОБА_9 , хабара нікому не давала.
Свідок ОСОБА_12 також заперечував надання грошей ОСОБА_9 для передачі їх судді, заперечував і намір дати хабара.
Жодний належний доказ, який підтверджував би передачу ОСОБА_10 чи ОСОБА_12 коштів ОСОБА_9 , а останньою неправомірної вигоди судді ОСОБА_7 , в матеріалах справи відсутній. Сам предмет неправомірної вигоди вилучений не був.
Проаналізувавши показання обвинувачених і свідків, дослідивши письмові докази, які долучено до матеріалів кримінальної справи, перевіривши доводи сторін обвинувачення та захисту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що винуватість ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, що їм інкримінуються, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. При цьому суд виходив із того, що значну частину доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, не можна вважати належними та допустимими.
Як зазначив суд першої інстанції, основним доказом за епізодами обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 369 КК сторона обвинувачення називала відеозвукозапис подій, що відбувалися в службовому кабінеті судді Соснівського районного суду м. Черкас ОСОБА_7 30 травня, 18 і 20 червня 2008 року, зафіксованих на електронному накопичувачу інформації жорсткому магнітному диску «WD» 2500МЕ-01 (реєстраційний № 13/12/93-103 цт), та протоколи про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів (т. 1 а. с.122 127, т. 2 а. с.166 171, 173). Водночас вказаний відеозапис, та, відповідно, і протоколи про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів, які складено на його підставі, не можуть бути визнані допустимими доказами та покладеними в основу обвинувачення, оскільки згідно з даними висновків № 2840 та № 2841 судових експертиз відеозвукозапису від 16.11.2009 (т. 6 а. с.115 118, 137 139), відеофонограми № 1-7, що зафіксовані на наданому на дослідження жорсткому магнітному диску «WD» 2500МЕ-01, серійний номер WХЕ108320437 (реєстраційний № 13/12/93-103 цт) є копіями, і встановити по копіям, чи піддавались оригінали цих записів монтажу чи будь-яким іншим змінам, а також чи одночасно в них зафіксовано звук та відеозображення неможливо.
За словами в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , який на час подій працював заступником начальника відділу оперативно-технічних заходів УСБУ у Черкаській області, пристрій, що фіксував відео- та аудіозаписи подій у робочому кабінеті судді ОСОБА_7 , мав невеликий розмір пам`яті, а тому за вказівкою ініціатора запису необхідні фрагменти переносилися на інший накопичувач інформації, а оригінал запису на пристрої знищувався.
Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що оригінали наведених відеозвукозаписів подій є знищеними, а встановити, чи піддавалися вони монтажу, іншим змінам та чи одночасно на них зафіксовано звук та відеозображення, тобто встановити їх достовірність, є неможливим, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дані записи та протоколи про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів не можна визнати допустимими доказами у цій справі.
Крім того, суд визнав недопустимими доказами й ті дані, які були отримані на підставі вказаного відео- та аудіозапису подій у робочому кабінеті судді ОСОБА_7 , а саме: дані протоколу огляду зазначених матеріалів, де слідчий описав зміст розмов (т. 2 а. с. 174 193), висновок судової експертизи відеозвукозапису № 6570/6571/6572 від 10.08.2009 (т. 6 а. с. 103 110), висновок додаткової судової експертизи відеозвукозапису № 10409 від 08.12.2009 (т. 6 а. с. 154 155), висновок судової фототехнічної експертизи № 10727 від 24.12.2009 (т. 6 а. с. 317 320), оскільки вони є похідними від вказаного запису.
Ураховуючи вимоги статей 28, 62 Конституції України, ч. 3 ст. 22 КПК 1960 року та статей 3, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, і усі сумніви щодо доведеності винуватості особи мають тлумачитися на її користь, та виходячи із загальних засад кримінального судочинства верховенства права, законності, презумпції невинуватості й забезпечення доведеності винуватості, суд, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в їхній сукупності та встановивши, що під час судового провадження не отримано та не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 369 КК, вважав за необхідне їх виправдати за вказаними статтями.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_9 у підбурюванні шляхом підкупу та умовляння судді до службового підроблення складання та видачі службовою особою завідомо неправдивих документів, то суд обґрунтовано виправдав обвинувачену за відсутністю події злочину і своє рішення належним чином мотивував. Як зазначив суд, за епізодом надання неправомірної вигоди ОСОБА_9 виправдано, а отже надання нею підкупу ОСОБА_7 не доведено.
Докази щодо умовляння ОСОБА_9 судді ОСОБА_7 винести рішення попередніми числами в матеріалах справи також відсутні. Зазначене заперечували як самі підсудні, так і свідки працівники суду ОСОБА_19 і ОСОБА_20 .
Відеозапис подій у кабінеті ОСОБА_7 від 30 травня та 20 червня 2008 року не є допустимим доказом і не може бути взятий судом до уваги.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_9 30 травня та 20 червня 2008 року відвідувала Соснівський районний суд м. Черкас (т. 3 а. с. 48 69), але при цьому у вказаний період часу вона як представник інспекції участі у розгляді будь-яких судових справ не брала (т. 9 а. с. 115), не доводить зазначене обвинувачення.

А тому суд дійшов правильного висновку про те, що вину ОСОБА_9 у підбурюванні ОСОБА_7 до виготовлення судових рішень за позовами інших осіб попередніми датами без проведення судового засідання не доведено, і за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК вона також підлягає виправданню.
Що стосується обвинувачення ОСОБА_7 у службовому підробленні складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі зібрані у справі докази, дав їм належну оцінку і дійшов висновку, що в діях підсудного відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 366 КК.

Як установив суд, у матеріалах цивільних справах за позовами ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є листи висновки управління містобудування та архітектури Черкаського міськвиконкому про те, що управління не заперечує проти позовних вимог вказаних позивачів. До позовів долучено пакети документів, що підтверджували позовні вимоги. Всі судові рішення після набрання ними чинності було виконано, право власності на їх підставі належним чином зареєстровано у КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». З 2008 року минув тривалий час, однак жодних зауважень щодо узаконення самовільних побудов не було ні у вказаних вище позивачів, ні у дозвільних служб чи інших фізичних (юридичних) осіб. Більше того, жодне з постановлених рішень у вказаних цивільних справах дотепер не скасовано.

За вищевказаних обставин районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що по суті винесеного документа (підстави позовних вимог, наданих підтверджуючих документів, позицій учасників) вказані рішення не можна розцінювати як завідомо неправдиві офіційні документи, відомості в яких за своїм змістом повністю не відповідають дійсності, а відтак за вказаних обставин не може мати місце і видача завідомо неправдивих офіційних документів.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вказано судам на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпано, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, а не повертати справу на додаткове розслідування.
Оскільки є знищеним оригінал відеозвукозапису подій, що відбувались у службовому кабінеті судді Соснівського районного суду м. Черкас ОСОБА_7 , встановити, чи піддавалися копії записів монтажу чи будь-яким іншим змінам, а також чи одночасно в них зафіксовані звук та відеозображення, неможливо, тобто можливість встановити його достовірність є втрачена; чотири рази зазначена справа поверталася на додаткове розслідування, постанови про що кожного разу були скасовані судом вищої інстанції, що вказує на неможливість при додатковому розслідуванні усунути недоліки досудового розслідування у цій справі.
Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 327 КПК 1960 року обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведено.
Ураховуючи зазначені вимоги закону та беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутні дані про наявність в діянні ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, а також у справі не встановлено подій злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 і ч. 1 ст. 366 КК, суд обґрунтовано постановив виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_9 .
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 377 КПК. Своє рішення апеляційний суд докладно вмотивував. Розглядаючи справу за апеляцією прокурора, апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляції, проаналізував їх, зіставляючи з тими доказами, що містяться в матеріалах справи, зазначив підстави, через які апеляцію визнав необґрунтованою.
Будь-яких порушень норм кримінально-процесуального закону, допущених судом під час розгляду справи, на що вказується у касаційній скарзі прокурора, не виявлено, тому колегія суддів не має підстав для її задоволення.

На підставі наведеного, керуючись п. 4 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України в редакції зазначеного Закону України № 2147-VIII, статтями 394 398, 4002 КПК 1960 року, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3