КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
представників власника
майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційними скаргами представників власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 та накладено у кримінальному провадженні № 0001990 від 27.03.2015 арешт на ноутбук марки «ASUS», model: X55OC, s/n: D9NOCV273903382, вилучений у результаті обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду вмотивовано тим, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки таке є доказом у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі представники власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , просять скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.
Як зазначають представники власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 в своїй апеляційних скаргах, ідентичних за змістом, вилучене та арештоване на підставі ухвали слідчого судді майно, а саме ноутбук марки «ASUS», model: X55OC, s/n: D9NOCV273903382, що належить ОСОБА_8 , не стосується кримінального провадження № 0001990 від 27.03.2015 року та не було зазначено в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_10 від 04 липня 2018 року, підлягає поверненню, а ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.08.2018 року скасуванню.
На думку апелянтів для вилучення ноутбука необхідно було отримати ухвалу суду, в якій було б безпосередньо зазначено про його вилучення. Проте, в порушення ч.2 ст.168 КПК України було здійснено вилучення ноутбука без відповідної ухвали.

Заслухавши доповідь судді, представників особи, на майна якої накладено арешт, які підтримали подані апеляційні скарги і просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити, прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 27 березня 2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001990 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 189, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 205, ч.2 ст. 2051, ч.3 ст. 2062, ч.3 ст. 209, ч. 3 ст. 358 КК України.
24 липня 2018 року в ході проведення обшуку в квартирі за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено ноутбук чорного кольору марки «ASUS», model: X55OC, s/n: D9NOCV273903382.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, є достатні підстави вважати, що речі, вилучені 24 липня 2018 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , можуть відповідати критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
У зв`язку з викладеним, постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_11 від 25 липня 2018 року вказані вище речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (а.с.118).

24 липня старший слідчий в ОВС 1 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене у результаті обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ноутбук марки «ASUS», model: X55OC, s/n: D9NOCV273903382.
В обґрунтування свого клопотання слідчий зазначив, що вказана комп`ютерна техніка є речовим доказом у кримінальному провадженні, та повну інформацію, що міститься на ній, можливо отримати лише після проведення експертного дослідження і з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні виникла необхідність у їх арешті.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року зазначене клопотання було задоволено.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів, перевіривши дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і взявши до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону, прийшла до переконання, що постановляючи оскаржувану ухвалу слідчий суддя місцевого суду вищезазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001990, про накладення арешту на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_8 , а саме ноутбук марки «ASUS», model: X55OC, s/n: D9NOCV273903382, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про задоволення клопотання слідчого, оскільки арештоване майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Такі висновки слідчого судді цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою обставин вчинення та розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій. Арештоване майно може бути доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням. Метою ж арешту майна є забезпечення кримінального провадження, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст. 170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у право власності ОСОБА_8 з потребами кримінального провадження.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що вилучення ноутбука було здійснено без відповідної ухвали, в якій було б безпосередньо зазначено про його вилучення, то вони не можуть бути підставою для задоволення апеляційних скарг та відмови у накладенні арешту, оскільки арешт було накладено саме на тимчасово вилучене майно та у строки передбачені КПК України .

Крім того, накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів можливо на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, що у цьому випадку і мало місце з огляду на наявність постанови про визнання майна речовим доказом.
Інші доводи на які посилається апелянти у своїх апеляційних скаргах, також не мажуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, авторами апеляційних скарг не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційні скарги представників власника майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , з урахуванням усіх викладених в них доводів, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представників власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 та накладено у кримінальному провадженні № 0001990 від 27.03.2015 арешт на ноутбук марки «ASUS», model: X55OC, s/n: D9NOCV273903382, вилучений у результаті обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/263/2018
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_12
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1