Єдиний унікальний номер 235/2471/18
Номер провадження 11-сс/775/194/2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 ,-
ВСТАНОВИЛА:
У поданому клопотанні слідчий зазначає, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186, у тому, що він будучи особою раніше судимою за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за вчинення яких у встановленому Законом порядку не знята і не погашена, знову скоїв корисливий злочин на території Покровського району Донецької області при наступних обставинах. 8 травня 2018 року приблизно о 16:00 годині ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою таємного викрадення чужого майна, прийшов до будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Безпосередньо реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_6 переліз через огорожу, та проник до двору будинку, де побачив дві металеві труби загальною вагою 13,80 кілограм вартістю 96,60 гривень та металевий каркас столу загальною вагою 134,40 гривень, якими вирішив заволодіти з метою подальшого звернення їх у свою власність. Після чого, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливою метою, став перекидати вказані труби та стіл через паркан домоволодіння. В цей час, його злочинні дії помітила листоноша ОСОБА_8 , яка проходила по вулиці. Побачивши, що ОСОБА_6 , перекинув через паркан металевий каркас столу та металеві труби та сам переліз через паркан домоволодіння, взявши викрадене майна став прямувати по вулиці, в цей час ОСОБА_8 стала кликати його та вимагала припинити протиправні дії. Однак, ОСОБА_6 , ігноруючи вимоги листоноші ОСОБА_8 припинити протиправні дії, з викраденим майном намагався втекти з місця вчинення злочину, однак не довів свій злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий співробітниками поліції.
10 травня 2018 року слідчим СВ Покровського ВП складено повідомлення про підозру в скоєнні вказаного кримінального правопорушення, яку вручено ОСОБА_6 10 травня 2018 року о 17:30 год.
З дотриманням ч. 2 ст. 184 КПК України клопотання про обрання запобіжного заходу вручено підозрюваному ОСОБА_6 10 травня 2018 року о 18:50 год.
Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2018 року задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 на строк 60 днів до 09 липня 2018 року включно.
На вказане рішення захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту. Звертає увагу суду, що суд не в повній мірі врахував, що ОСОБА_6 має фактичне місце проживання, працевлаштований, крім того, провина підозрюваного не встановлена. Вважає, що ризики заявлені прокурорм не доведені.
Підозрюваний ОСОБА_6 повідомлений належним чином проо день та час слухання справи, про що свідчить його розписка.
Прокурор ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_5 також повідомлені належним чином про день та час слухання справи, про що надіслалали до адресу суду відповідні заяви про слухання справи в їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 не підлягає задоволенню за таких підстав.
10 травня 2018 року слідчим СВ Покровського ВП складено повідомлення про підозру в скоєнні вказаного кримінального правопорушення, яку вручено ОСОБА_6 10 травня 2018 року о 17:30 год.
В силу ст. 183 КПК України, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно вимог ст. 177 КПК України, - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, - під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_6 будучи судимим за скоєння кримінального правопорушення проти власності, підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкцією ч. 2 ст. 186 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.
При цьому, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляції захисника, що на момент вирішення питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованість підозри у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення слідчим належним чином не доведена, оскільки факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Такі висновки колегії суддів ґрунтуються також на висновках, зроблених Європейським судом з прав людини в своїх рішеннях, а саме:
1. П.175 Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України»: «Суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати обєктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (див. рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства).
2.П. 32 Рішення «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства) від 30 серпня 1990 року: «Наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати обєктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин
Факти, що підтверджують «обґрунтовану підозру», «не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок чи навіть пред`явлення обвинувачення» ( Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»
3. П. 55 Рішення ЄСПЛ «Мюррей проти Сполученого Королівства» «факти, що викликають підозру, не обовязково повинні бути встановлені до рівня, необхідного для засудження чи навіть для предявлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу».
Таким чином, на думку колегії суддів, наданих стороною обвинувачення фактів на даному етапі кримінального провадження достатньо, аби вважати, що ОСОБА_6 міг таки вчинити інкримінований злочин.
Згідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 N 4 взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
В матеріалах судової справи містяться матеріали щодо обґрунтованості підозри саме у вчиненні вказаного злочину: витяг з кримінального провадження, протокол огляду місця події від 08.05.2018 р., протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 , протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Слідчим суддею, правильно зазначені ризики, визначені п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, по даному кримінальному провадженню, а саме можливість прийняття підозрюваним спроби переховуватися від органів досудового розслідування та суду (ступінь ризику втечі слідчим суддею оцінено в сукупності факторів, пов`язаних з характером особи підозрюваного, моральністю, його відношенням до пред`явленої підозри в скоєнні кримінального правопорушення, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, ОСОБА_6 , будучи судимим за скоєння кримінального правопорушення проти власності, підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкцією ч. 2 ст. 186 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Вказане може свідчити про те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, маючи на меті уникнути кримінальну відповідальність. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди у розслідуванні та подальшому відправленню правосуддя в спосіб неявки до слідчого, прокурора, суду - слідчим суддею не встановлено. Такі висновки слідчого судді про зазначений ризик кримінального провадження узгоджуються і з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою, тяжкість підозри не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Європейський суд в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
У зв`язку з наведеним, слідчий суддя обґрунтовано зазначив в ухвалі, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду.
Таким чином, оскільки відсутні підстави вважати, що скасування ухвали слідчого судді в частині обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, буде адекватним заходом у даному кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу, в саме такий спосіб процесуального примусу.
Не може колегія суддів також погодитися і з доводами апеляцій про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які зазначив суд першої інстанції.
Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі до 6 років, що підвищує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду; крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про доведеність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що з урахуванням тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_13 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з реальним позбавленням волі.
Із зазначених міркувань ОСОБА_6 не може бути обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. ст. 197, 199, 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі його захисника колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2018 року про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді