Провадження № 11-кп/792/389/18
Справа № 686/6016/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007734 від 3 грудня 2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2018 року,-

В с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2018 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білецьке Летичівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , поляка, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, пенсіонера, інваліда ІІ групи, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
За вироком суду, 2 грудня 2016 року, приблизно о 17 год. 50 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, що за адресою: вул. Героїв Майдану, 54 у м. Хмельницькому, неподалік кабінету № 405, в ході конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , на грунті тривалих неприязних відносин, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область грудної клітини потерпілого та один удар правою ногою в передню поверхню гомілки лівої ноги ОСОБА_7 . Внаслідок вказаних дій обвинувачений ОСОБА_9 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин передньої поверхні лівої гомілки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким виправдати його за ч. 1 ст. 125 КК України. Вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, позаяк, провівши підготовче судове засідання у відсутність захисника, суд позбавив його права заявити клопотання про повернення обвинувального акту з підстав невідповідності такого вимогам ст. 291 КПК України. Вказує, що він не вчиняв інкримінованих йому дій, а суд не дав належної оцінки дослідженим доказам.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку доводів апеляційної скарги, які уточнили вимоги апеляційної скарги, просили вирок суду скасувати та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, потерпілого та прокурора, які заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки за викладених в вироку обставин, грунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, відповідають фактичним обставинам провадження.

Дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність в його діях складу злочину, за який його було засуджено, та невідповідність висновків суду щодо наявності в його діях ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, фактичним обставинам провадження, про наявність в провадженні обставин, що виключають злочинність діяння - безпідставні.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні умисного спричинення легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминучі наслідки, потерпілому ОСОБА_7 , твердження обвинуваченого про те, що його діями потерпілому не були спричинені тілесні ушкодження, а його оговорили потерпілий та свідки через неприязні відносини, були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності. З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, вважає, що такі його показання вказують на намагання винного уникнути настання відповідальності.

В суді першої інстанції ОСОБА_9 свою вину у вчиненні вищезазначених протиправних дій не визнав та заперечував свою причетність до спричинення за вказаних обставин вищезазначених тілесних ушкоджень потерпілому. Вказував, що дійсно 2 грудня 2016 року, в другій половині дня він перебував в суді за адресою: вул. Героїв Майдану, 54 у м. Хмельницькому, де відбувалось судове засідання з приводу поділу майна між ним та донькою потерпілого. В коридорі суду, після оголошення перерви на нього з претензіями накинувся потерпілий ОСОБА_7 , який ще під час судового засідання, даючи показання в якості свідка, висловлював образи та погрози розправою на адресу ОСОБА_9 . У відповідь на таку поведінку потерпілого, ОСОБА_9 лише відштовхнув ОСОБА_7 рукою в груди, а коли останній повторно наближався з погрозами до обвинуваченого, то ОСОБА_9 лише намагався відштовхнути потерпілого ногою, однак не дістав його, оскільки між ним та ОСОБА_7 стала ОСОБА_11 .
Колегія суддів критично оцінює такі його показання про неспричинення ним потерпілому тілесних ушкоджень, що він захищався від неправомірних дій потерпілого, та що не наносив виявлених на нозі потерпілого тілесних ушкоджень, як такі, що не знайшли свого підтвердження в суді, суперечать сукупності досліджених в суді об`єктивних доказів, вказують на намір обвинуваченого уникнути настання відповідальності.

Незважаючи на заперечення обвинуваченого, винуватість останнього у вчиненні злочину повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Потерпілий ОСОБА_7 в суді вказував, що він після оголошення перерви в судовому засіданні, де давав показання в якості свідка у цивільній справі щодо поділу майна між його донькою ОСОБА_11 та його колишнім зятем - обвинуваченим ОСОБА_9 , перебував в коридорі суду, де запропонував обвинуваченому припинити говорити неправду та владнати справу добровільно, однак ОСОБА_9 наніс йому один удар кулаком в груди, від чого він похитнувся, а потім, коли втрутилась ОСОБА_11 і стала захищати потерпілого, то ОСОБА_9 наніс йому один удар ногою в ліву ногу, чим спричинив крововилив на нозі.
Такі показання потерпілого повністю узгоджуються з показанням в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (адвокат), які підтверджували факт, що в коридорі суду після оголошення перерви в судовому засіданні між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт, під час якого ОСОБА_9 спочатку наніс удар кулаком в груди ОСОБА_7 , а потім, як видно з показань ОСОБА_11 один удар ногою в ногу потерпілому. На їх зауваження та дії ОСОБА_11 , яка стала захищати і закривати потерпілого собою, обвинувачений припинив свої протиправні дії.
Свідок ОСОБА_13 в суді вказував, що бачив, як 2 грудня 2016 року, приблизно о 17 год. 50 хв., коли він піднімався по східцях на четвертий поверх Хмельницького міськрайонного суду, то спочатку почув крик ОСОБА_11 , щоб не били її батька, в коридорі четвертого поверху побачив свого дідуся ОСОБА_7 , який тримався за груди і повідомив, що в нього болить нога, після чого на місце події викликали поліцію та швидку допомогу.
Потерпілий, свідки давали послідовні показання про обставини спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, як в суді першої інстанції, так і під час проведення з ними слідчих експериментів під час досудового розслідування, що підтверджується даними протоколів та відеозаписів цих слідчих дій. Невилучення органом досудового розслідування відеозаписів з місцевого суду не дає підстав для інакшої оцінки доказів, ні та, яку дав суд першої інстанції.
Характер, локалізація, причина, час та механізм утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень підтверджується даними висновків судово-медичного експерта № 1549 від 06.12.2016 року та № 146 від 10.02.2017 року, згідно яких у потерпілого ОСОБА_7 станом на 06.12.2016 року виявлене тілесне ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин передньої поверхні лівої гомілки, що могло утворитися від одноразової дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, за механізмом «удар», про що свідчать локалізація, характер і властивості даного ушкодження, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Характер і локалізація тілесного ушкодження у потерпілого не є специфічними чи характерними для утворення при падінні людини з висоти власного зросту; не виключено можливості їх утворення в час, який вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи. Виявлене у потерпілого ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин передньої поверхні лівої гомілки, могло утворитися від одноразової дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, за механізмом «удар», не виключено, що за тих обставин, які зазначив потерпілий ОСОБА_7 під час проведення з ним слідчого експерименту, про що свідчать локалізація, характер і властивості даного ушкодження, а також відомі обставини справи.
Відсутність даних про ушкодження на нозі в травм картці потерпілого не спростовує даних висновку судово-медичного експерта про виявлення таких тілесних ушкоджень, які були встановлені експертом при огляді потерпілого.
Ті обставини, що в заяві ОСОБА_7 про злочин не конкретизовано, які тілесні ушкодження він отримав, не вказує, що на момент написання заяви в нього таких ушкоджень не було та слідством не встановлено обставин їх отримання, зважаючи на послідовність показань потерпілого, свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , які підтверджували, що бачили почервоніння на нозі потерпілого, який скаржився на біль в нозі, тому такі доводи апелянта не можуть бути враховані апеляційним судом.
Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі, який вказував, що змушений був захищатись від потерпілого, який перед тим в судовому засіданні йому погрожував, плював в його бік в коридорі суду, очікував обвинуваченого в коридорі, не можуть бути враховані та не дають підстав вважати, що тілесні ушкодження обвинувачений спричинив потерпілому, обороняючись. При цьому колегія суддів враховує, що з боку потерпілого не було вчинено суспільно небезпечних дій, які б вказували про існування стану необхідної оборони у обвинуваченого. Суспільно небезпечного посягання, так і реальної загрози суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого щодо обвинуваченого в апеляційному суді не встановлено.
Показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були детальними та послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими об`єктивними доказами, зокрема, даними висновків судово-медичного експерта, даними протоколів проведення слідчих експериментів. Підстав сумніватись в таких показаннях потерпілого та свідків у суду першої інстанції не було, не встановлено таких і під час апеляційного розгляду. Ті обставини, що між обвинуваченим і свідком ОСОБА_11 в суді вирішується цивільний спір, де потерпілий був свідком, а свідок ОСОБА_12 представником ОСОБА_11 , не вказує про наявність підстав вважати, що потерпілий та свідки його оговорили, зважаючи на детальність та послідовність їх свідчень.
Твердження апелянта, що судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не можуть бути враховані з наступних підстав.
Як видно з даних запису фіксування судового засідання з допомогою технічних засобів, під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_9 не надав суду доказів укладення договору з захисником, не заперечував проти проведення підготовчого судового засідання без участі захисника, тому протилежні твердження апеляційної скарги не можуть братись до уваги. Твердження захисника ОСОБА_8 , що ним подавалась заява про відкладення підготовчого засідання, не відповідають фактичним обставинам провадження, зважаючи, що в матеріалах провадження відсутні будь-які заяви захисника про відкладення підготовчого засідання, лише наявна заява (датована 5 травня 2017 року) про відкладення судового розгляду, яка подана до суду 11 травня 2017 року, тобто вже після проведеного 27 квітня 2017 року підготовчого судового засідання. Саме до цієї заяви захисником долучено копію договору про надання ним правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_9 .
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що під час підготовчого судового засідання він був позбавлений права заявляти клопотання про повернення обвинувального акту внаслідок невідповідності того вимогам ст. 291 КПК України, не можуть бути враховані, позаяк обвинувачений не був позбавлений права заявляти будь-які клопотання та такі доводи не є підставою для скасування вироку та закриття провадження, на чому обвинувачений і його захисник наполягали в апеляційному суді.
Як видно в вироку, судом вірно зазначено національність обвинуваченого «поляк» та враховано наявність в нього інвалідності. Такі обставини, як невірне зазначення національності та незазначення даних про його інвалідність в обвинувальному акті, та що, на думку апелянта, невірно слідчим встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення (що не знайшло свого підтвердження під час судових розглядів), то такі доводи апелянта не вказують, що в суду першої інстанції були підстави для повернення обвинувального акту через невідповідність того вимогам ст. 291 КПК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

Обираючи покарання ОСОБА_9 суд врахував, що той вчинив злочин невеликої тяжкості, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання відсутні негативні характеристики. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визнано стан здоров`я обвинуваченого, який є інвалідом другої групи, а також поведінку потерпілого ОСОБА_7 , яка передувала події і полягала у висловлюванні погроз в бік обвинуваченого, згідно витягу з журналу судового засідання Хмельницького міськрайонного суду від 02.12.2016 року. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_9 слід призначити покарання в виді максимального розміру штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 125 КК України. Колегія суддів вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи відсутність щирого каяття обвинуваченого у вчиненому впродовж тривалого часу досудового розслідування та судових розглядів.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, про які зазначає апелянт в апеляційній скарзі, підстав для пом`якшення йому покарання та призначення меншого розміру штрафу колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції, апелянт не наводить, не встановлено таких і апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2018 року щодо ОСОБА_9 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2