Провадження № 1-кп/742/241/18
Єдиний унікальний № 746/349/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2018 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, що внесені до ЄРДР за № 0000076 від 12.05.2018 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Боршна Прилуцького району Чернігівської області, фактично проживаючої в АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України

за участі сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5 ,
представника потерпілої - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
11.05.2018 року, близько 16 години, перебуваючи на присадибній земельній ділянці поблизу господарства за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті тривалих неприязних стосунків нанесла декілька ударів руками по обличчю та вхопивши за волосся штовхнула останню на землю, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, чисельних синців в лобній, правій скроневій та потиличній ділянках; по одному садну в задній поверхні шиї та в поперековій ділянці зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 187 від 12.06.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Вказаними вище діями, ОСОБА_3 заподіяла ОСОБА_5 умисне легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України визнала частково та надала показання, що 11.05.2018 року в другій половині дня, перебуваючи на присадибній земельній ділянці, виключно з підстав висловлення потерпілою ОСОБА_5 образливих висловлювань в її адресу, нанесла останній руками два удари в область обличчя та, вхопивши за волосся, штовхнула не землю. Обвинувачена вказала, що бійка була обопільною, оскільки потерпілою їй було також нанесено тілесні ушкодження, проте належних доказів, які б підтверджували їх спричинення вона не має. ОСОБА_3 визнала, що стосунки з потерпілою достатньо тривалий час є неприязними, однак не конкретизувала з яких саме підстав. Заявлений цивільний позов ОСОБА_5 вона визнає частково, лише в частині відшкодування матеріальної шкоди. Своєї провини в скоєному злочині не визнає, стверджуючи про протиправність дій потерпілої, яка і обумовила виникнення бійки.
Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Аналізуючи всі показання обвинуваченої ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що всі вони хоча й містять часткове заперечення вини в нанесенні потерпілій тілесних ушкоджень, проте не дозволяють суду взяти їх за основу правдивого пояснення нею подій, оскільки, спростовуються матеріалами справи та встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи.

Більш того, не зважаючи на заперечення ОСОБА_3 вини в пред`явленому обвинуваченні, з усіх наданих суду доказів, у тому числі і показань обвинуваченої, отриманих в ході судового слідства, беззастережно слідує, що обставини скоєння нею злочину достовірно встановлені судом та підтверджуються показаннями свідків, іншими, нижче зазначеними, перевіреними в судовому засіданні письмовими доказами.

Так, допитана в судовому засіданні як потерпіла ОСОБА_5 надала показання, що 11.05.2018 року в другій половині дня перебувала на земельній ділянці сусідів. Раптом, до неї підійшла обвинувачена та почала наносити їй удари в область голови, а потім штовхнула на землю. Потерпіла категорично заперечувала факт висловлення в адресу ОСОБА_3 будь-яких образ, а також нанесення останній тілесних ушкоджень. Заявлений цивільний позов підтримала та наполягала на його задоволенні в повному обсязі.

Будучи допитаною в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 , заперечивши наявність неприязних відносин як до потерпілої, так і обвинуваченої по справі, надала показання, що 11.05.2018 року в другій половині дня перебувала разом з ОСОБА_8 на належній їм земельній ділянці. До неї підійшла потерпіла ОСОБА_5 та почала розповідати про ведення землеробства її сусідами. Незабаром до потерпілої підійшла ОСОБА_3 та між ними виникла бійка. Свідок зазначила, що вона не чула жодних образ зі сторони потерпілої в адресу обвинуваченої. Бійка була обопільною, останні почергово наносили удари один одному, що підтвердилось їх знівеченими обличчями. Обвинувачена, взявши рукою потерпілу за головою, штовхнула на землю. Розборонивши учасників інциденту, свідок відвела ОСОБА_5 до належного їй домогосподарства.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 надав показання аналогічні показанням свідку ОСОБА_7 , підтвердивши відсутність з боку потерпілої жодних протиправних дій в адресу обвинуваченої, категорично заперечивши будь-яку заінтересованість в результатах розгляду кримінального провадження.

Свідок ОСОБА_9 , будучи допитаною в судовому засіданні, надала показання, що вона є медичним працівником, заперечивши наявність як з обвинуваченою, так і з потерпілою, будь-яких неприязних стосунків, вказала, що близько 17 год. 00 хв. 11.05.2018 року до неї звернувся син ОСОБА_5 з проханням в наданні медичної допомоги його матері. Прибувши до домогосподарства останньої, вона оглянула потерпілу, констатувавши високий артеріальний тиск, почервонілий лоб та досить знервований стан. ОСОБА_5 повідомила про її побиття ОСОБА_3 , зазначивши необхідність виклику карети швидкої медичної допомоги.

Сторонами процесу не заявлялось інших клопотань про допит безпосередньо судом в судовому засіданні будь-яких інших осіб як свідків на підтвердження або спростування пред`явленого обвинувачення.

З безпосередньо дослідженого в судовому засіданні протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.05.2018 року вбачається факт звернення ОСОБА_5 до правоохоронних органів з приводу нанесення 11.05.2018 року обвинуваченою їй тілесних ушкоджень. Вказані відомості в заяві, як первинному джерелу інформації про вчинений злочин ОСОБА_3 , заслуговують на увагу оскільки потерпіла зранку наступного дня звернулась до поліції та чітко вказала на особу обвинуваченої як на особу, яка їй спричинила тілесні ушкодження. Незначний проміжок часу між подіями та поданням заяви до правоохоронних органів свідчить про відсутність в ОСОБА_5 умислу змоделювати або спотворити обставини злочину.

Відповідно до висновку експерта від 07.06.2018 року № 187, оголошеному в судовому засіданні, у ОСОБА_5 було виявлено закриту черепно-мозкову травму у формі струсу головного мозку, чисельних синців в лобній, правій скроневій та потиличній ділянках; по одному садну в задній поверхні шиї та в поперековій ділянці зліва. Дані, що були надані експерту в медичній документації не суперечать можливості виникнення виявлених тілесних ушкоджень 11.05.2018 року. Висновки експерта про отримання тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_5 щодо їх характеру, локалізації та часу отримання, які є об`єктивними даними, повністю узгоджуються як з показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілою та свідками, так і показаннями обвинуваченої, а відтак вони враховуються судом при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.

Під час судового розгляду, з огляду на показання ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_5 , в тому числі і фактичних взаємовідносин останніх між собою безпосередньо в залі судового засідання, отримані беззаперечні дані щодо наявності між ними тривалих та стійких неприязних стосунків, що очевидно і стали передумовою нанесення останній тілесних ушкоджень.

Твердження обвинуваченої щодо образливих висловів потерпілої в її адресу безпосередньо перед нанесенням їй тілесних ушкоджень не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Вказаний факт заперечили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які були безпосередніми очевидцями протікання конфлікту. Більше того, власне і обвинувачена не змогла пояснити, які саме висловлювання потерпілої, безпосередньо перед конфліктом, обумовили нанесення їй тілесних ушкоджень.

Припущення обвинуваченої щодо можливого завдання потерпілій виявлених тілесних ушкоджень іншими особами, з огляду на той факт, що бійка мала місце 11.05.2018 року, а звернення до поліції фактично відбулось лише наступного дня 12.05.2018 року, є непереконливими та спростовується даними медичної картки №1140, що була сформована о 18 год. 40 хв. 11.05.2018 року лікарями Срібнянської ЦРЛ і містить детальний опис всього об`єму візуально виявлених ними тілесних ушкоджень. Їх характер та локалізація співвідноситься з показаннями допитаних в судовому засіданні свідками, в тому числі і з показаннями обвинуваченої, а відтак - виявлені тілесні ушкодження вочевидь перебувають в прямому причинному зв`язку з умисними діями ОСОБА_3 .

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами зі сторони обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Оцінюючи зібрані по справі та перевірені в судовому засіданні докази у їх сукупності, співставленні та взаємозв`язку, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, суд вважає доведене пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує її дії за ч.2 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обговорюючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, місце скоєння, особу обвинуваченої: вік та задовільний стан здоров`я, сімейний стан, формально позитивну характеристику за місцем проживання, раніше не судиму, відсутність відомостей про перебування обвинуваченої на обліках в лікаря-нарколога і лікаря-психіатра, наявність даних щодо її притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, за умови наявності, яка її обтяжує вчинення злочину щодо особи похилого віку, фактичні обставини скоєного злочину, досудову доповідь Срібнянського районного сектору філії ДУ «Центр пробації», позицію прокурора, думку потерпілої та її представника, і вважає про необхідність призначення покарання в межах максимальної межі санкції статті у виді громадських робіт, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Розглядаючи заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст.1195 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо.

Провина обвинуваченої у заподіянні ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні. Проте, надані позивачем докази копії чеків на придбання палива на загальну суму 629 грн, через об`єктивну неможливість встановлення судом причинного зв`язку між ними та наслідками скоєного злочину, позбавляють суд можливості визнати їх належними доказами в підтвердження понесення потерпілим матеріальних витрат. Твердження представника потерпілої щодо відсутності транспортного сполучення між місцем проживання потерпілої та Прилуцьким міськрайонним судом не ґрунтується на відповідних доказах.
Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до п.9 постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає, виходячи з характеру та об`єму заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди, потерпіла посилається на те, що в момент отримання тілесних ушкоджень вона перенесла фізичний біль, зазнала душевних страждань через протиправну поведінку обвинуваченої та вимушених змін в її життєвих стосунках з рідними.
На підставі вищевикладеного, суд вважає доведеним факт заподіяння потерпілій ОСОБА_5 з боку обвинуваченої ОСОБА_3 моральної шкоди. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову в повному обсязі, оскільки потерпілою не надано суду належних доказів, які підтверджують факт заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру саме на суму, що заявлена в цивільному позові.
Разом з тим, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи те, що потерпіла дійсно зазнала тілесних ушкоджень від дій саме обвинуваченої, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди і вважає можливим та достатнім стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої в порядку відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.
Суд, з огляду відсутності обґрунтованих клопотань цивільного відповідача щодо не співмірності витрат на правову допомогу, з власної ініціативи, враховуючи складність справи та обсяг наданих послуг, також вбачає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу наданої потерпілій в розмірі 3 000 грн, що підтверджується відповідним розрахунком та квитанцією про їх сплату.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Речові докази та процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 4 640 грн 68 коп. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Прилуцького міськрайонного суду ОСОБА_1