Дата документу Справа № 332/3518/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1207/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/3518/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 05 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 05 жовтня 2017 року приблизно о 14 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, знаходячись поблизу домоволодіння по вул.Лодочній, 12 в м.Запоріжжі, через незамкнені водійські двері потрапив до салону автомобілю «ЗАЗ-1103» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , де з ящика для рукавичок, взявши з метою заволодіння, належні ОСОБА_9 сонцезахисні окуляри та електричний шокер «Kavass MXMC», вартість яких згідно висновку експерта №10-421 від 27.10.2017 року становить 40 грн. та 107,01 грн. відповідно, однак будучи поміченим потерпілим на його окрики не реагував, залишивши місце пригоди, таким чином відкрито викрав нажне потерпілому майно, завдавши шкоду на суму 147,01 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадання чужого майна (грабіж), вчинений повторно. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК у виді 6 років позбавлення волі. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, вину не визнав та не вибачився перед потерпілим. Обвинувачений характеризується негативно, раніше неодноразово (більш як 5 разів) притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Новий злочин обвинувачений вчинив через 5 місяців після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення. Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутні, а тому призначене йому покарання є м`яким;

- обвинувачений, посилаючись на свою незгоду з вироком суду, зазначає, що злочин, за який його засуджено, він не вчиняв. Як на автомобілі, так і на речових доказах відбитків його пальців не виявлено, а місце злочину він вперше побачив на фотографії. Конфлікт з потерпілим відбувся зовсім біля іншого будинку по вул.Невській коли він збирав горіхи;

- захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок скасувати, кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК. Свої вимоги захисник мотивує тим, що стороною обвинувачення не було надано беззаперечних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК. Відтак вина обвинуваченого не доведена, а обвинувачення ґрунтується на припущеннях. Жоден свідок не підтвердив вчинення обвинуваченим грабежу. Крім того, з обставин, викладених в обвинувальному акті та у вироку, вбачаються ознаки незакінченого злочину. Проте ОСОБА_7 засуджено за закінчений злочин.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, що її подав, та заперечила проти апеляційних скарг обвинуваченого і захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок змінити.

Вимагаючи скасувати вирок, захисник, з поміж іншого, виходив з того, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 неправильно кваліфіковані, адже відповідно до встановлених судом обставин мав місце незакінчений злочин.

Колегія суддів вважає такі заперечення захисту слушними виходячи з такого.

Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» N10 від 06.11.2009 року грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 був помічений потерпілим на місці вчинення злочину. Потерпілий одразу вибіг з будинку з метою затримання обвинуваченого. Усвідомлюючи цю обставину обвинувачений ОСОБА_7 почав тікати з місця вчинення злочину. Весь час до моменту затримання обвинувачений був в полі зору потерпілого.

Про ці обставини свідчать покази потерпілого ОСОБА_9 , протокол огляду місця події з фототаблицями до нього.

Крім того, відстань, яку встиг подолати обвинувачений ОСОБА_7 , складає близько 50 метрів. За час долання цієї незначної відстані обвинувачений не міг реально розпорядитися вилученим у потерпілого майном і об`єктивно не мав такої можливості.

Відтак, зважаючи на зазначені обставини, колегія суддів вважає помилковою кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК, тобто як закінчений злочин, а тому вважає за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК, тобто як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно. При цьому, оскільки обвинуваченому судом першої інстанції за ч.2 ст.186 КК призначено мінімальне покарання, то така перекваліфікація дій обвинуваченого на зменшення розміру покарання не впливає.

Разом з тим, до заперечень апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що обвинувачений не вчиняв даного злочину та його винуватість не доведена, колегія суддів ставиться критично, адже винуватість обвинуваченого повністю підтверджується сукупністю зібраних у встановленому законом порядку доказів, яким суд надав належну оцінку відповідно до приписів ст.94 КПК.

Так, потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 05 жовтня близько 14 години він приїхав на автомобілі додому. Залишивши автомобіль біля домоволодіння на вулиці, на сигналізацію не поставив. Зайшовши в дім, через вікно побачив, що обвинувачений знаходиться в салоні автомобілю. Підняв крик, почувши який, обвинувачений побіг, а він побіг за ним. На вул. О.Невського він наздогнав обвинуваченого, повалив на землю та потребував, щоб той віддав те, що взяв в машині. Обвинувачений повернув належні йому сонцезахисні окуляри та електричний шокер.

Ці обставини підтвердила і свідок ОСОБА_10 , яка пояснила, що 05 жовтня близько 14 години її чоловік приїхав додому, при цьому автомобіль залишив на вулиці. Зайшовши в дім, чоловік заругався й вискочив з дому. Вона побачила, як з їх автомобілю вискочив обвинувачений та почав тікати, а чоловік побіг за ним. Вийшовши на вулицю побачила, що обвинувачений повернув сонцезахисні окуляри та електричний шокер.

З протоколу огляду місця події від 05.10.2017 року вбачається, що в 10-15 метрах від будинку №12 по вул.Лодочній знаходиться автомобіль «ЗАЗ-1103» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з відкритим ящиком для рукавичок та розкиданим на передньому пасажирському кріслі майном. Поблизу будинку №108 по вул.О.Невського на проїзній частині знаходиться ОСОБА_7 , поруч з яким знаходяться сонцезахисні окуляри та електричний шокер. Автомобіль потерпілого знаходиться недалеко від місця затримання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Підстав сумніватися у показах потерпілого або недовіряти їм колегія суддів не вбачає, адже такі покази потерпілого увесь час були послідовними та є такими, що повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів. При цьому підстав обмовляти потерпілим обвинуваченого ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що на автомобілі і на речових доказах не було виявлено відбитків його пальців, є необґрунтованими. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідна експертиза з цього приводу під час досудового розслідування не проводилася. Більш того, такі доводи обвинуваченого на висновки суду про доведеність його винуватості не впливають та їх не спростовують.

Твердження обвинуваченого про те, що місце вчинення злочину він вперше побачив на фотографії, а конфлікт з потерпілим відбувся біля іншого будинку, повністю спростовуються показами потерпілого, свідка ОСОБА_10 та протоколом огляду місця події від 05.10.2017 року. Підстав сумніватися у достовірності цих доказів колегія суддів не вбачає, оскільки ці докази правильно відображають обставини, які є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні та містять відомості, які відповідають дійсності.

В апеляційній скарзі прокурор, вимагаючи скасувати вирок суду, виходив з того, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими запереченнями прокурора виходячи з такого.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обставини, на які посилався прокурор в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Зокрема суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого та призначив покарання, яке, на переконання судової колегії, є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, при вирішенні питання про достатність призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів також враховує вкрай незначну вартість майна, яке намагався відкрито викрасти обвинувачений. Дане майно було повернуто потерпілому та в результаті вчиненого обвинуваченим злочину тяжких наслідків не настало.
А тому враховуючи, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення винної особи, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, а тим більше у максимальному розмірі, як вимагав в апеляційній скарзі призначити прокурор.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора і обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 05 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 в цій справі змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та вважати його засудженим за даний злочин до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4