Справа № 585/1514/18
Номер провадження 1-кп/585/225/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0000032 від 16 квітня 2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розкішне Лутугинського району Луганської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, офіційно працюючого у Городнянському держлісгоспі верстатником, 31.03.2014 призваного на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишній військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді старшого водія саперної роти групи інженерного забезпечення, звільнений в запас 13.03.2015 у зв`язку з демобілізацією,

- за ч. 1 ст. 402 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» 20 березня 2014 року був призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та того ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), та відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 64 від 20.03.2014 молодший сержант ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого водія саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини полова пошта НОМЕР_1 .
Проходячи військову службу молодший сержант ОСОБА_4 , як військовослужбовець, відповідно до ст.ст. 11, 16, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, зобов`язаний неухильно та беззастережно виконати відданий йому прямим начальником наказ у зазначений термін.
Крім того, згідно з вимогами ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
У військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді начальника відділу бойової готовності проходить військову службу полковник ОСОБА_5 , який відповідно до вимог ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є прямим начальником для всього особового складу вказаної військової частини, в тому числі і для солдата ОСОБА_4 .
В травні 2014 року 254 військовослужбовця були передислоковані з АДРЕСА_1 (місце постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ) до АДРЕСА_2 з метою проведення злагодження у складі тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » перед відправкою до зони проведення антитерористичної операції.
10.10.2014командир тактичної групи «Північ» полковник ОСОБА_5 підписав наказ № 37 від 10.10.2014 щодо передислокування особового складу підрозділу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 до зони проведення антитерористичної операції.
11 жовтня 2014 року о 10 год. 00 хв. полковник ОСОБА_5 на шикуванні перед особовим складом 2 батальйону тактичної групи «Північ» зачитав (оголосив) вищевказаний наказ. Після оголошення наказу молодший сержант ОСОБА_4 , завідомо знаючи вимоги наказу від 10.10.2014 року № 37 «Щодо убуття особового складу в зону проведення антитерористичної операції», будучи повідомленим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ та не вчинення дій щодо його виконання, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути участі у антитерористичній операції, умисно, через небажання вибувати до іншого місця дислокації разом з підрозділом, виявив непокору - відкрито, в категоричній формі відмовився виконати зазначений вище наказ, чим підірвав бойову готовність підрозділу та порушив вимоги ст.ст. 11, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України визнав повністю і дав покази, якими підтвердив обставини скоєння злочину. Пояснив, що дійсно 11.10.2014 р. відмовився виконати наказ командира тактичної групи «Північ» полковника ОСОБА_5 № 37 від 10.10.2014 щодо передислокування особового складу підрозділу військової частини польова пошта НОМЕР_1 до зони проведення антитерористичної операції, оскільки не знав тих людей з якими йому необхідно було відбувати до зони проведення антитерористичної операції. Пізніше, відбував службу в зоні проведення антитерористичної операції.

Враховуючи, що фактичні обставини скоєного злочину, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 та кваліфікація його дій учасниками процесу не оспорюється, суд, роз`яснивши їм порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, та переконавшись при цьому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, а також відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненому повністю доведена, а його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.402 КК України - як умисна непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст.ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи, особу винного та його відношення до скоєного, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують його покарання.

Зокрема, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги те, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення належить до категорії злочинів середньої тяжкості.

Також судом враховуються і дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку в Чернігівському обласному наркологічному диспансері, офіційно працюючий, приймав участь в антитерористичній операції на сході України.

При цьому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, суд, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, визнання вини, а також щире каяття, відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, вважає за доцільним призначити останньому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 402 КК України (в редакції станом на час вчинення злочину), а саме один рік позбавлення волі.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, 07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році», дія якого поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Так, прокурор в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування покарання за даний злочин.

ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення даного клопотання.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

У відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі підлягають особи кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України,статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 29.10.2002 року, а тому підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

У відповідності до вимог ст. 57 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

За наслідками судового розгляду кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 бажає аби до нього був застосований Закон України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені, при цьому ОСОБА_4 усвідомлює та розуміє наслідки застосування до нього амністії, зокрема те, що в подальшому протягом десяти років до нього не може бути застосовано амністію.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67 КК України, ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Сумької області через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому негайно.

Суддя: підпис...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1