В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційній скарги першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 , заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 800 055 09 від 27 червня 2017 року стосовно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, не одруженого, що працював неофіційно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що проживав за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
- 06.08.2015 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, що притягнутий до відповідальності 28.01.2016 за ч. 2 ст. 185 КК України, 22.01.2017 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та 30.06.2017 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України;
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, громадянки України, вдови, яка має на утриманні малолітню дитину, працюючої неофіційно, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , не судимої,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком засуджені ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців та ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році у зв`язку з актом амністії.
За вироком суду, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винуватими у тому, що 24.06.2017, близько 19 год. 45 хв., ОСОБА_10 , який був раніше засуджений за аналогічний злочин, та ОСОБА_11 за попередньою змовою групою осіб, знаходячись у приміщенні АЗС № КВ 39, розташованої по пр-ту Леся Курбаса, 1-А в м. Києві, діючи з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за їх спільними діями ніхто не спостерігає, таємно викрали з торгових полиць солодощі на загальну суму 515 грн. 60 коп., що належать ТОВ ОККО-РІТЕЙЛ, а ОСОБА_10 при цьому - повторно, після чого разом з місця злочину втекли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Не погоджуючись з вироком суду перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого
ч. 2 ст. 185 КК України, правильності юридичної кваліфікації їх дій, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_11 покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості.
Так, перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 вказує, що, всупереч вимогам ч. 3 ст. 61 КК України, суд першої інстанції призначив ОСОБА_11 покарання у виді обмеження волі, яке не може бути застосовано до обвинуваченої, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного вироку достовірно було встановлено, що ОСОБА_11 має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
А тому, перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 , з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин його вчинення, визнання ОСОБА_11 частково вини в інкримінованому їй злочину, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має на утриманні малолітню дитину, посередньо характеризується за місцем проживання, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2018 стосовно ОСОБА_11 , засудженої за ч. 2 ст. 185 КК України - скасувати, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання.
Також, в апеляційній скарзі висловлена вимога щодо дослідження матеріалів кримінального провадження стосовно дослідження даних, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_11 .
В апеляційній скарзі з доповненнями заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій кожного з обвинувачених, вважає, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2018 підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню - положень ст. 71 КК України та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а вирок стосовно ОСОБА_11 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити їй покарання у виді 5 місяців арешту та звільнити від відбування призначеного покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році у зв?язку з актом амністії.
В обґрунтування апеляційних вимог заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 вказує, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у випадку призначення ОСОБА_10 покарання полягає у незастосуванні до обвинуваченого закону, який підлягав застосуванню, а саме положень ст. 71 КК України, оскільки судом першої інстанції прийнято необґрунтоване рішення про відсутність підстав для призначення покарання за сукупністю вироків, внаслідок чого призначено покарання, яке явно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. При цьому, відповідно до вироку суду обвинувачений ОСОБА_10 , який був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2015 за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, від покарання не звільнений у зв`язку з тим, що під час іспитового строку притягнутий до кримінальної відповідальності 28.01.2016 за ч. 2 ст. 185 КК України, 22.01.2017 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та 30.06.2017 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а тому, інкримінований злочин ОСОБА_10 вчинено під час відбування іспитового строку за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2015, а, отже, остаточне покарання повинно визначатись за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Крім того, як вказуєзаступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 , при визначенні розміру покарання ОСОБА_10 за досліджуваним вироком, судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, який, будучи засуджений за вчинення умисного злочину проти власності, наполегливо продовжує злочинну діяльність, у зв`язку із чим під час іспитового строку неодноразово повторно притягується до кримінальної відповідальності, і вчинення нових злочинів під час іспитового строку, свідчить про ігнорування наданої попереднім вироком можливості для виправлення, небажання ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів.
Посилається прокурор і на те, що судом допущено помилку при призначенні покарання і обвинуваченій ОСОБА_11 , оскільки, відповідно до положень ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до жінок, які мають дітей віком до 14 років, у той же час прокурор не оскаржує звільнення ОСОБА_11 від призначеного покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році у зв`язку з актом амністії.
Підсумовуючи, прокурор просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2018 стосовно ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_10 внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2015, призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 2 років позбавлення волі; стосовно обвинуваченої ОСОБА_11 прокурор просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити їй покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 5 місяців арешту та звільнити від відбування призначеного покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році у зв`язку з актом амністії.
При цьому прокурором висловлена вимога про дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу кожного з обвинувачених.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , вказуючи про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2018 в частині засудження ОСОБА_10 і закрити кримінальне провадження стосовно нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Обгрунтовуючи апеляційній вимоги захисник ОСОБА_9 вказує на те, що той факт, що обидва обвинувачені зайшли до приміщення АЗС почергово через незначний проміжок часу не може свідчити ані про наявність, ані про відсутність попередньої змови між ними, і та обставина, що поруч з ОСОБА_11 у момент вчинення останньою крадіжки знаходився ОСОБА_10 та спостерігав за її діями - не підтверджується доказами у провадженні.
Акцентує захисник і увагу на тому, що на відеозапису з камери відеоспостереження в приміщенні АЗС зафіксовано, що поруч із взуттям ОСОБА_11 знаходиться й взуття іншої людини, розташоване в одну з ним сторону, але на відеозапису не зафіксоване кому саме належить це взуття та чи дійсно його власник, якщо ним є ОСОБА_10 , дивиться в бік обвинуваченої ОСОБА_11 та спостерігає за її діями.
А тому, на переконання захисника ОСОБА_9 , за таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність не лише попередньої, а й взагалі змови між обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на спільне таємне викрадення чужого майна на загальну суму 515 грн. 60 коп. не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, що виключає наявність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, через відсутність в діянні ОСОБА_10 предмету злочину, який має складати вартість чужого майна понад 160 грн.
Представник потерпілого - ТзОВ ОККО Рітейл ОСОБА_14 про час, дату та місце його розгляду повідомлений належним чином.
Неявка представника ТзОВ ОККО Рітейл в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника та обвинуваченого ОСОБА_10 на підтримку доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в повному обсязі щодо закриття провадження за відсутності в діянні обвинуваченого ОСОБА_10 складу злочину, які при цьому заперечували проти апеляційних вимог прокурорів, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 у повному обсязі та щодо задоволення апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 в частині ухвалення нового вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 та призначення йому покарання як за ч. 2 ст. 185 КК України, так і за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, а також в частині неправильного призначення обвинуваченій ОСОБА_11 покарання без врахування положень ч. 3 ст. 61 КК України, у зв?язку з чим і стосовно неї підлягає ухваленню новий вирок, як про це поставив питання в апеляційній скарзі перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 , при цьому прокурор також заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_10 , як і ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, пояснення ОСОБА_11 , яка покладалася на розсуд суду, підтримуючи своє клопотання про застосування до неї акту амністії, дослідивши відеозапис на задоволення клопотання сторони захисту та матеріали провадження, що характеризують особу кожного з обвинувачених, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, у межах апеляційних скарг в обсязі, підтриманому сторонами захисту та обвинувачення у суді апеляційної інстанції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 повторно, за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю досліджених доказів у провадженні.
Так, ні ОСОБА_10 , ні ОСОБА_11 в судах першої та апеляційної інстанцій і захисник в апеляційній скарзі не заперечували обставин того, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , 24.06.2017, приблизно о 19 год. 45 хв., знаходячись у приміщенні АЗС № КВ 39, розташованої по пр-ту Леся Курбаса, 1-А, в м. Києві, діючи з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, кожний, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрали з торгових полиць солодощі, загальна сума яких складає 515 грн. 60 коп., що належать ТзОВ ОККО-РІТЕЙЛ, після чого з місця злочину, окремо кожний з них втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Доводи сторони захисту про те, що між обвинуваченими під час вчинення кримінального правопорушення не було попередньої змови, досліджувалися судом першої інстанції і, на переконання колегії суддів, ґрунтовно визнанні безпідставними.
Так, з показань ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції видно, що вони один за одним 24.06.2017, приблизно о 19 год. 45 хв., увійшли до приміщенні АЗС № КВ 39, розташованої по пр-ту Леся Курбаса, 1-А, в м. Києві, об?єднані спільною метою - купівлею цигарок.
Проте, в судах першої та апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_11 вказувала, що перебуваючи в приміщенні АЗС, вона, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, непомітно взяла з торгових полиць солодощі (цукерки), загальна вартість яких становила 428 грн. 69 коп., після чого з місця вчинення злочину втекла, залишивши в приміщенні АЗС ОСОБА_10 , від якого, в подальшому, дізналася, що він також вчинив крадіжку цукерок.
В судах першої та апеляційної інстанції ОСОБА_10 пояснив, що він дійсно перебував в приміщенні АЗС, коли там перебувала і ОСОБА_11 , проте цукерками вартістю 86 грн. 91 коп., він заволодів таємно, без попередньої змови з ОСОБА_11 .
З переглянутого відеозапису з камер відеоспостережень подій, видно, що до приміщенні АЗС № КВ 39 слідом, один за одним, зайшли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які відразу стали оглядати одну з стійок з товаром (стелаж, на якому з чотирьох сторін розміщені полиці з товаром), обходячи її, коли біля полиці з товаром зупинився спочатку ОСОБА_10 , а всід за ним і ОСОБА_11 , яку ОСОБА_10 пропустив поперед себе та став впритул за нею, обличчям до полиць.
В подальшому з відеозапису видно, що і ОСОБА_11 , і ОСОБА_10 беруть з полиць коробки з солодощами (цукерками), при цьому ОСОБА_11 ховала їх під куртку, яка висіла у неї на руці, а ОСОБА_10 під/в одяг чорного кольору, що перебував у нього.
Заволодівши у такий спосіб чужим майном, вони ще оглядали полиці стійки/стелажу, розглядали оточуючу обстановку, а ОСОБА_10 робив вигляд, що телефонує/спілкується по мобільному телефону, таким чином пересвідчуючись, що їх дії лишилися непоміченими для оточуючих, після чого один за одним вийшли з приміщення АЗС.
Запис вівся безперервно, його тривалість 1.58 хв.
За переглянутим відеозаписом у колегії суддів не має підстав взяти до уваги доводи сторони захисту про те, що запис не містить відображення дій ОСОБА_10 , чи про відсутність ОСОБА_10 біля ОСОБА_11 , коли вони фактично одночасно, перебуваючи поряд один з одним, заволодівали майном ТзОВ ОККО-РІТЕЙЛ, після чого разом, один за одним, покинули приміщення торговельної зали АЗС.
Навпаки, вказані дії обвинувачених вказують на наявність у них одного умислу на таємне заволодіння майном ТзОВ ОККО-РІТЕЙЛ, які вони почали відразу реалізовувати за попередньою змовою групою осіб узгодженістю дій кожного з них, доповнюючи їх, як і по заволодінню майном, так і після, шляхом залишення місця вчинення кримінального правопорушення.
Отже за обставин того, що обвинувачені поряд вчиняли в одному місці фактично одні і ті ж дії по викраденню однорідного чужого майна, після чого покинули місце вчинення правопорушення і слід прийти до висновку про наявність у них попередньої змови на викрадення чужого майна, загальна вартість якого становила 515 грн. 60 коп., що тягне за собою відповідальність за вчинення кримінального правопорушення.
Позиція ж кожного з обвинувачених про те, що дії на вчинення крадіжки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожний, вчиняв самостійно, колегія суддів розцінює, як бажання обвинуваченої ОСОБА_11 зменшити свою вину та намагання допомогти уникнути відповідальності за вчинене обвинуваченому ОСОБА_10 .
При цьому слід вказати на те, що сторона захисту ОСОБА_11 вирок суду першої інстанції не оскаржила, погодившись з вчиненням нею кваліфікованого кримінального правопорушення - крадіжки за попередньою змовою групою осіб.
А тому, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції правильно кваліфіковані дії ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, а дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно.
Підстав для закриття провадження стосовно ОСОБА_10 за відсутністю складу правопорушення, як про це поставив питання захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, і, як наслідок, кваліфікація дій ОСОБА_11 за менш тяжким законом - колегія суддів не вбачає.
Досліджуючи доводи апеляційних скарг першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та м?якості призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_11 та обвинуваченому ОСОБА_10 , відповідно, колегія суддів дійшла до таких висновків.
У відповідності до приписів ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень загальної частини цього Кодексу.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
Санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає призначення покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.
Згідно положень ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується, зокрема, до жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років.
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_11 має сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п. 90), тобто дитину віком до чотирнадцяти років, а тому їй не можна було призначати покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність - є слушними.
Погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 щодо необхідності призначення обвинуваченій ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ч. 2 ст. 63 КК України, виходячи з ступеню тяжкості вчиненого злочину, її особи, що вперше притягається до відповідальності, посередньо характеризується, має на утриманні малолітню дитину, за відсутності обставин, що обтяжують та пом?якшують її покарання, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_11 покарання у виді 5 місяців арешту, як про це поставив питання в своїй апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 .
Колегії суддів вважає, що і ОСОБА_10 призначене м?яке покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та його конкретні обставини, особа обвинуваченого, який, будучи засуджений за вчинення умисного злочину проти власності, наполегливо продовжує злочинну діяльність, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів, а тому призначене йому покарання у виді арешту є м?яким і, на переконання колегії суддів, тільки покарання у виді позбавлення волі у розмірі, вказаному в апеляційній скарзі заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 , в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України - буде відповідати його меті.
Водночас, не є беззастережними доводи апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 щодо необхідності застосування до ОСОБА_10 положень ст. 71 КК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані щодо вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення за даним вироком під час іспитового строку, встановленого за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2015 при застосуванні положень ст. 75 КК України і що такі дані існували на час ухвалення оскаржуваного вироку Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2018.
На дані висновки не можуть вплинути доводи апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 про те, що під час іспитового строку ОСОБА_10 притягнутий до кримінальної відповідальності 28.01.2016 за ч. 2 ст. 185 КК України, 22.01.2017 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та 30.06.2017 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки такі судові рішення в матеріалах провадження відсутні.
За наявності для того підстав, питання про застосування покарання за наявності кількох вироків може бути вирішено у порядку п. 11 ч. 1 ст. 537 та п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України.
За наведеним, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2018 стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині призначеного кожному з них покарання та застосування ОСОБА_11 акта амністії підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, у відповідності до вимог ст.ст. 409, 413, 414, 420 КПК України.
На переконання колегії суддів є правильним застосувати до ОСОБА_11 положень п. в ч. 1 ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році, клопотання про що підтримала в суді апеляційної інстанції обвинувачена та на що є посилання в апеляційних скаргах першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_11 вчинила вперше умисний злочин, який не є тяжким або особливо тяжким, є особою не позбавленої батьківських прав, яка на день набрання чинності цим Законом має дитину, який не виповнилося 18 років - сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Доля речових доказів в провадженні вирішена в порядку ст. 100 КПК України.
За наведеним, апеляційна скарга першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 підлягає задоволенню, апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 - частковому задоволенню, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -
З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 задовольнити, апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 - задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 800 055 09 від 27 червня 2017 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині призначеного покарання та застосування до ОСОБА_11 акту амністії - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити: ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік та ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 за даним вироком обраховувати з 24 січня 2018 року.
В решті вирок залишити без зміни.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_10 , який тримається під вартою, - у той же строк з дня отримання копії вироку.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3