Справа № 712/8459/18
Провадження №1-кс/712/3931/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про накладення арешту на майно

25 липня 2018 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
слідчий ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
власник майна ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про арешт майна поданого слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 , -
В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся слідчий СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 з клопотанням про накладення арешту.

Клопотання мотивує тим, що СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області розслідується кримінальне провадження № 0002411 від 01.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1, 2 ст. 197-1 КК України.

Під час судового розслідування встановлено, що 01.07.2015 року до Соснівського РВ УМВС надійшло повідомлення від директора комунального підприємства «Дирекція парків» Черкаської міської ради ОСОБА_7 про те, що на території парку Соснівський в м. Черкаси в районі між вулицями: Золотоніська, Грузиненка, Мініна і Пожарського і Ціалковського невстановлені особи самовільно зайняли земельні ділянки.

Досудовим розслідуванням з`ясовано, що на території парку «Соснівський» в м. Черкаси в районі між вул. Золотоніська, Грузиненка, Мініна і Пожарського та Ціолковського, а саме самовільно зайнято та засмічено суміжними землекористувачами земельних ділянок парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення природно-заповідного фонду України. Самовільне зайняття вчиняється шляхом самовільної забудови ділянок парку.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 130931852 право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за гр. ОСОБА_8 .

На даний час, правомірність перебування зазначеної земельної ділянки у власності гр. ОСОБА_6 досліджується в рамках кримінального провадження № 0002411 та її реалізація може негативно вплинути на хід досудового розслідування вказаного провадження і подальшого поновлення прав законного володільця цієї нерухомості.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що земельна ділянка кадастровий номер № -02-009-0015 за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом вчинення кримінального правопорушення, а законність набуття її ОСОБА_6 досліджується в рамках кримінального провадження, беручи до уваги наявність ризику відчуження вказаного об`єкту нерухомості, виникла необхідність у накладенні арешту на вказану земельну ділянку до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Захисник та ОСОБА_6 , як власника майна,в судовому засіданні заперечували проти накладення арешту, вказували на той факт, що ОСОБА_6 була придбана земельна ділянка відповідно до чинного законодавства, ніяких протиправних дій нею не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, слідчого, захисника, ОСОБА_6 , слідчий суддя приходить до наступного.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3--1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частина 1 статті 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 197-1 КК України самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, - карається штрафом від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців.

Частина 2 ст. 197-2 КК України самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або групою осіб, або щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель, - карається обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років або позбавленням волі на строк до двох років.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, які додані до клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання, оскільки хоча слідчим і надано постанову про визнання земельної ділянки кадастровий номер -02-009-0015 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 речовим доказом у даному кримінальному провадженні, однак слідчий суддя вважає, що вказана земельна ділянка не є речовим доказом по справі оскільки відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.10.2012 року зазначена земельна ділянка на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , вказаний договір чинний на момент розгляду клопотання про накладення арешту. Самовільно земельна ділянка останньою не займалася.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлено. Конфіскація ч. 1, 2 ст. 197-1 КК України не передбачена.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором не доведено необхідності накладення арешту на вказане в клопотанні майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 40, 98, 100, 131, 132, 167, 170, 171, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання про арешт майна поданого слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1