АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/3846/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/232/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року м.Кривий Ріг
Апеляційний суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
суддя-доповідач ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000685 від 19 березня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Архангельське Високопільського району Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції і призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що судом безпідставно щодо нього не застосовано ст.75 КК України, та не звільнено від відбування призначеного покарання. При цьому, ОСОБА_6 посилається на те, що він перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_10 , та мають спільного сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також вказує, що він за характером працелюбний, за професією охоронець-контролер, має трудовий стаж, та бажає вступити до збройних сил України, щоб виправити вчинені злочини, тому вважає, що його можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі ставить питання про зміну вироку щодо ОСОБА_12 в частині призначеного покарання, з застосуванням до нього ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, та скасувавши запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник ОСОБА_7 зазначає, що вирок щодо ОСОБА_6 є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим і несправедливим, та таким, що підлягає зміні. При цьому, вказує на те, що суд не врахував, що його підзахисний скоїв злочин, який не є особливо тяжким злочином та не належить до категорії насильницьких злочинів, тобто є більш суспільно небезпечним, аніж злочини корисливо-насильницькі, а також те, що тяжких наслідків від дій обвинуваченого не настало. Окрім того захисник вважає, що судом не враховано ряд обставин, які пом`якшують покарання, а саме - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини, те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем мешкання, відсутні обставини, які обтяжують покарання, та наведені ним обставини, на думку захисника, є підставою для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України і звільнення від відбування призначеного покарання.
Вироком Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, та, на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднана невідбута частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.11.2015 року й остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
Цим вироком вирішено питання по речовим доказам.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на початку лютого 2016 року у вечірній час доби, діючи повторно, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вступили в злочинний зговір, направлений на таємне викрадення чужого майна. Після чого, того ж дня, у нічний час доби ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 направились в СТ «Машинобудівників», яке розташоване поблизу вул. Прорізної в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рухаючись по території вказаного садового товариства, діючи умисно, з корисливих мотивів та реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на власну користь, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_6 за допомогою «зубила» пошкодили навісний замок на хвіртці й таким чином потрапили на територію дачної ділянки АДРЕСА_3 , на якій знаходиться одноповерховий цегляний будинок з прибудованою дерев`яною спорудою, яка не облаштована замком. Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_6 потрапили до даної дерев`яної споруди, звідки таємно викрали спецодяг у вигляді комбінезону синього кольору на міху вартістю 375 грн., потім за допомогою «зубила» виламали решітку на вікні дачного будинку та, пошкодивши вікно, потрапили до вказаного дачного будинку, звідки таємно викрали майно, а саме: молоток слюсарний середніх розмірів і ножівку по дереву з дерев`яною ручкою, загальною вартістю 80 грн.; секатор садовий з пластмасовими ручками вартістю 95 грн.; металеву хлібницю розміром приблизно 50х30х20 см з металевими ящиками у верхній частині в кількості 3-х штук вартістю 195 грн.; металеву решітку розміром приблизно 80х100 см вартістю 315 грн. Далі, знаходячись на території дачної ділянки, розібрали три арки для винограду та витягли металеві труби в загальній кількості 14 штук, труби довжиною 2,5 м, діаметром 4 см, загальною вартістю 255 грн. Привласнивши викрадене майно, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись майном на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_14 матеріальних збитків на загальну суму 1 315 грн.
Крім того, у середній декаді лютого 2016 року у вечірній час доби ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , діючи повторно, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вступили в злочинний зговір, направлений на таємне викрадення чужого майна. Після чого, того ж дня, у нічний час доби ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 направились в СТ «Перлина», яке розташоване поблизу вул. Тарапаківської в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рухаючись по території вказаного садового товариства, діючи умисно, з корисливих мотивів та реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на власну користь, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_6 через дерев`яну хвіртку, яка не обладнана замком, потрапили на територію дачної ділянки АДРЕСА_4 . Після цього за допомогою металевої проволоки витягли три штапика та скло з дерев`яного вікна, потім ногами пошкодили металеву решітку й потрапили всередину вказаного дачного будинку, де таємно викрали майно, а саме: чавунну поверхню з плити «груби» розміром 40х70 см з колосниками вартістю 475 грн.; двоє чавунних дверцят розміром приблизно 24х28 см з тієї ж плити «груби», загальною вартістю 250 грн.; металеві труби (від поливної системи) діаметром приблизно ?, довжиною приблизно від 1 метра до 1,5 метра в кількості 6 штук, загальна довжина яких складає 15 метрів, загальною вартістю 475 грн.; електричну проводку з мідного одножильного проводу з перетином 2,5 мм2 з оплаткою переважно білого кольору, всього приблизно 20 метрів, загальною вартістю 380 грн., яке належить ОСОБА_15 . Привласнивши викрадене майно, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись майном на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_15 матеріальних збитків на загальну суму 1 580 грн.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити, змінити вирок в частині призначеного покарання, застосувати до ОСОБА_6 положення ст.75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням, звільнивши з під варти в залі суду.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, просив вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_8 учасниками судового провадження не оскаржується.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на зібраних і досліджених у судовому засіданні доказах, а також вказані обставини не оспорюються і в поданих апеляційних скаргах, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Даних, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, судом не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_6 внаслідок суворості, суд вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

За змістом ст.ст 409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд, перевіривши, доводи сторони захисту, зіставивши їх з доказами щодо особи ОСОБА_6 , на які вони посилаються в апеляційній скарзі, встановив, що суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення при призначенні обвинуваченому покарання.
Так, із вироку слідує, що суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду і розміру покарання, керуючись положеннями ст.ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий ( а.п.99-102, т.1) не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебував і не перебуває (ар.пр.10-104, т.1), за місцем мешкання характеризується посередньо (а.п.105, т.1), завдану шкоду добровільно не відшкодував.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, згідно ст.66 КК України, визнав його щире каяття у вчиненому злочині, обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Отже, суд першої інстанції, дійшовши висновку, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 неможливо без ізоляції від суспільства, обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 3 ст.185 КК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду й вважає, що покарання ОСОБА_6 призначено з урахуванням обставин провадження в їх сукупності, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину й відомостей про його особу, та є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Разом з цим, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , що він має на утриманні сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки матеріали справи не містять документів, які б свідчили про те, що обвинувачений дійсно є батьком цієї дитини.
Отже, суд першої інстанції, дотримуючись вимог закону України про кримінальну відповідальність, призначив покарання обвинуваченому, яке за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів, і будь-яких підстав для скасування або зміни вироку, з мотивів зазначених в апеляційних скаргах сторони захисту, суд не вбачає, та підстав вважати покарання несправедливим внаслідок суворості, так як й підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України,не має.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року, щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту отримання ухвали.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4