н/п 1-кс/640/8772/18
"28" серпня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
На обґрунтування скарги скаржник зазначив наступне.
У вказаному кримінальному провадженні, серед іншого, розслідувалися обставини, викладені у заяві потерпілої ОСОБА_3 щодо факту незаконного заволодіння шахрайським шляхом її однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_6 та інших осіб. Зокрема, потерпіла вказувала, що з 2005 року, будучи знайомою із ОСОБА_6 , який представлявся цілителем, погодилася на його пропозицію допомоги в оформленні технічної документації на приналежну їй квартиру. Для цього потерпіла, не усвідомлюючи повною мірою юридичного значення власних дій,
надала ОСОБА_6 відповідну нотаріальну довіреність, що була складена приватним нотаріусом ОСОБА_7 (станом на теперішній час - ОСОБА_8 ), із правом розпорядження своїм нерухомим майном. У подальшому, потерпіла з`ясувала, що її квартиру було відчужено на користь раніше не відомому їй ОСОБА_9 , проте договір купівлі- продажу із вказаною особою вона не укладала та грошей не отримувала. У зв`язку із описаними вище подіями, потерпілою ОСОБА_3 було подано відповідну заяву про вчинення злочину до Фрунзенського ВП ГУНП в Харківській області, яким було розпочате досудове розслідування та згодом (за постановою прокурора) передано його матеріали до СУ ГУНП в Харківській області.
Вказану постанову заявник вважає такою, що була прийнята не уповноваженою особою із грубими порушеннями кримінального процесуального законодавства, що повинно мати своїм наслідком її скасування слідчим суддею у порядку, передбаченому п.4 ч. 1 ст.303 КПК України.
Зазначив, що як вбачається зі змісту частини 4 статті 284 КПК, прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті. Таким чином, право прокурора на прийняття рішення про закриття кримінального провадження може бути реалізоване виключно у випадку наявності підозрюваного у кримінальному провадженні. В іншому випадку таким правом наділений лише слідчий.
Окрім того, пунктом 3 резолютивної частини оскаржуваної постанови прокурора ОСОБА_5 було скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.02.2016 на квартиру, яка належала потерпілій ОСОБА_3 , що, на думку заявника, не відповідає вимогам законодавства, оскільки прокурор не наділений правом приймати постанову про закриття кримінального провадження.
Також, на думку заявника, досудове розслідування не було проведено всебічно, повно і неупереджено. Так, вказав, що у постанові прокурор зазначає, що у ході досудового розслідування за першим епізодом (відносно майна ОСОБА_3 ) були допитані безпосередньо потерпіла та її близькі особи, а також свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , яка
здійснювала оцінку вартості спірної квартири.
Водночас, як це слідує із постанови прокурора, у рамках досудового розслідуванням не було проведено допитів нового набувача квартири - ОСОБА_9 , який був зазначений в якості покупця спірної квартири, а також приватного нотаріуса ОСОБА_8 , яка, будучи дружиною ОСОБА_6 , здійснила нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Тобто, органами досудового розслідування не було встановлено повного кола осіб, причетних до описуваних потерпілою подій, а також не встановлено ролі даних осіб у цих подіях.
Окрім того, у межах досудового розслідування не проводився одночасний допит
потерпілої ОСОБА_3 та громадянина ОСОБА_6 , на якого вона вказує як на особу, що у шахрайський спосіб заволоділа її майном.
Про дату, час та місце проведення судового засідання представник потерпілої ОСОБА_3 адовкат ОСОБА_4 повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явився. 28.08.2018 подав заяву, у якій просив скаргу розглядати за його відсутності (а.с.21).
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги, а слідчий суддя обмежений щодо строку розгляду скарги, на підставі чого слідчий суддя розглядає скаргу за його відсутності.
В свою чергу, статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи імперативно встановлені скорочені терміни розгляду скарг в порядку ст. 303 КПК України, а також те, що кожна сторона про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином і з урахуванням принципу диспозитивності була наділена судом можливістю скористатися своїм правом надати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень, слідчий суддя визнав можливим розглянути скаргу за відсутності скаржника та прокурора.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Статтею 284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.
Згідно з ч.4 ст.284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 10 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отриманні органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.
Однак, в порушення ч.1 ст. 223, п.1 ч.1 ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, в ході досудового розслідування слідчим не проведені в повному обсязі слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
У постанові про закриття кримінального провадження від 11.07.2018 прокурор, зокрема, зазначає, що в ході досудового розслідування за першим епізодом за фактом заволодіння квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено наступне:
В якості потерпілої була неодноразово допитана ОСОБА_3 , яка показала, що їй на праві приватної власності належить кв. АДРЕСА_1 . З 2005 року під приводом цілительства вона познайомила з ОСОБА_6 , який їй надавав відповідні послуги. Також ОСОБА_13 познайомилася зі співмешканкою ОСОБА_6 - ОСОБА_14 , якій видала у 2009 році довіреність для того, щоб вона допомогла зробити дублікати правовстановлюючих документів на квартиру. У 2015 році за проханням ОСОБА_6 вона надала останньому оригінали документів на свою вищевказану квартиру та видавала ще якісь довіреності для того, щоб привести до норми правовстановлюючі документи на квартиру. Надалі ОСОБА_6 так до норми дублікати вказані документів не привів, інколи передавав гроші у подарунок потерпілій, а станом після 2016 року ОСОБА_3 дізналася, що 03.09.2015 її у кв. АДРЕСА_1 була продана ОСОБА_9 . Намір продавати свою квартиру потерпіла не мала, при видачі довіреностей не знала, що надає повноваження ОСОБА_6 продати свою квартиру. Проведення оцінки квартири вона не замовляла.
Допитані у якості свідків близькі особи потерпілої ОСОБА_3 надали показання, схожі за своїм змістом із показаннями потерпілої.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що він приблизно з 2006-2007 років знайомий з ОСОБА_3 , з якою мав нормальні відносини. У 2015 році вона попрохала допомогти їй продати кв. АДРЕСА_1 через те, що потрібні були гроші на лікування матері. Для цього вона видала довіреність на ОСОБА_6 , після чого він їй передав 2000 доларів США для погашення боргів. Надалі ОСОБА_6 продав вказану квартиру за 25 000 доларів США, які передав вдома потерпілій, про що є розписка. Також свідок ОСОБА_6 вказав, що потерпіла повністю розуміла у нотаріуса зміст довіреності та те, що квартира була продана, адже вона отримала за це гроші.
Допитаний оцінщик квартири ОСОБА_10 вказала, що дійсно проводи оцінку квартири АДРЕСА_1 через посередині яким був незнайомий чоловік. Такий варіант допускається, так як посередник підписує потім у володільця акт оцінки та передає оцінщику.
Надалі, аналізуючи наявні та отримані у кримінальному провадженні копії та оригінали документів, у слідства маються дані, які вказують на те, що дійсно ОСОБА_3 02.09.2015 через вільне волевиявлення видала довіреність ОСОБА_6 щодо різних повноважень, у тому числі з повноваженням розпорядження належною потерпілій на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 , про що свідчить копія відповідної довіреності. Надалі ОСОБА_6 , реалізуючи свої повноваження по цій довіреності, 03.09.2015 продав вказану квартиру ОСОБА_15 , про що свідчить копія договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2015, після чого ОСОБА_6 передав у повній мірі гроші і продажу квартири ОСОБА_3 , про що свідчить оригінал розписки від 03.09.2015, у якій, крім цього, вказано, що ОСОБА_3 щодо ОСОБА_6 не має ніяких претензій.
Вказаний оригінал розписки від 03.09.2015 був наданий ОСОБА_6 на виконання ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ.
Слідчий суддя погоджується з доводами адвоката про те, що в ході досудового розслідування не було проведено допитів нового набувача квартири - ОСОБА_9 , який був зазначений в якості покупця спірної квартири, а також приватного нотаріуса ОСОБА_8 , яка, будучи дружиною ОСОБА_6 , здійснила нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу.
Тобто, органом досудового розслідування не було встановлено повного кола осіб,
причетних до описуваних потерпілою подій, а також не встановлено ролі даних осіб
Крім того, у межах досудового розслідування не проводився одночасний допит
потерпілої ОСОБА_3 та громадянина ОСОБА_6 , на якого вона вказує як
на особу, що у шахрайський спосіб заволоділа її майном.
Також в ході досудового розслідування не була проведена перевірка здійснення розрахунків у безготівковій формі між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за Договором купівлі-продажу квартири потерпілої, як це передбачено вимогами ст. 1087 ЦК України та Постановою Правління НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013 року.
Матеріали кримінального провадження підлягають поверненню для продовження досудового розслідування, повного та об`єктивного встановлення обставин кримінального правопорушення та надання слідчим їм обґрунтованої юридичної оцінки, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 303-307,309,372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1