Справа № 308/106/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002291 про обвинувачення: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кожарки, Чигиринського району, Черкаської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, пенсіонера, вдівця, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2017 року, близько 11 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний знак НОМЕР_1 , рухаючись площею Дружби народів в м. Ужгород, від вулиці Митної до мосту через річку Уж, в порушення вимог пунктів 1.10, 18.1, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 (далі Правил дорожнього руху), під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що розташовується на пл. Дружби народів, на якому знаходились пішоходи, не зупинився, маючи на це технічну можливість, а продовжив рух, що призвело до наїзду на пішоходів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які переходили проїжджу частину дороги по пішохідному переході.
Відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Пунктом 18.1 Правил дорожнього руху передбачено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Внаслідок наїзду, потерпілий ОСОБА_8 відповідно до висновку експерта №713 отримав тілесні ушкодження які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Потерпіла ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта № 723 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості і вкладаються в час і місце пригоди (ДТП), яка мала місце 29.08.2017 року.
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та поданий цивільний позов не визнав. Вказав, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях та на те, що наїзд на пішоходів допустив водій автомобіля «Рендж Ровер» білого кольору, а дитину внаслідок наїзду відкинуло на його автомобіль. Зазначив, що досудове розслідування проведене з порушеннями вимог КПК України. Зокрема, щодо невідповідності наданих стороною обвинувачення висновків експерта. Окрім того, вважає, що схема місця події складена з численними порушеннями та не надана йому для ознайомлення після її складання.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні вказала, що протокол огляду місця події та протокол проведення слідчого експерименту недопустимими доказами, так як такі отримані з порушеннями вимог КПК України. Окрім цього, зазначила, що слідчі дії преведені з грубим порушенням вимог КПК України. Окрім цього, слідчим на досудовому розслідування не вирішено ряд клопотань заявлених стороною захисту. Зокрема, щодо закриття кримінального провадження.
Під час судових дебатів вказала, що у випадку визнання обвинуваченого винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, до обвинуваченого слід застосувати Закон України «Про амністію у 2016 році».
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , вина обвинуваченого підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала, що того дня йшла з своїми двома дітьми з поліклініки додому. Одного з дітей несла на руках. Зазначила, що джип марки Рендж Ровер бачила за 20-25 метрів, який зупинився.

На пішохідному переході не доходячи до тротуару 1-1,5 метри відчула удар з боку від якого впала з дитиною. Після удару, коли встала, побачила, як машина синього кольору тягнула її старшого сина. Потім водій джипа перегородив дорогу, щоб інші автомобілі не їхали.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні вказав, що того дня рухався з мосту зі сторони готелю «Ужгород», не доїжджаючи до круга побачив скупчення людей, під`їхав ближче, перекрив дорогу та почав надавати першу медичну допомогу дитині, яка лежала на проїжджій частині дороги . Також наголосив, що як сталося ДТП він не бачив.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що неподалік місця дорожньо-транспортної пригоди займався стрижкою газону в парку на пл. Дружби народів, бачив як потерпіла з дітьми переходила дорогу та обвинувачений на транспортному засобі Chevrolet Aveo», реєстраційний знак НОМЕР_1 , допустив на них наїзд.
Крім показань свідків та потерпілої, вина обвинуваченого ОСОБА_6 також підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому засіданні наступними письмовими доказами.
Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.08.2017 року, схемою ДТП та таблицею-ілюстрацією до протоклу, згідно з яким було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди, а саме пішохідний перехід між пл. Масарика та пл. Дружби народів в м. Ужгород, зафіксована загальна обстановка на місці події (а.с. 51-66);
Протоколом проведення слідчого експерименту від 19.09.2017 року та таблицею-ілюстрацією до нього, в ході якого потерпіла ОСОБА_4 вказала місце, де відбулась дорожньо-транспортна пригода, та відбулось відтворення даної події, вказано напрямок та темп руху пішоходів (а.с. 69-74);
Протоколом проведення слідчого експерименту від 19.09.2017 року та таблицею-ілюстрацією до нього, в ході якого ОСОБА_6 вказав місце наїзду автомобіля, яким він керував, на пішоходів, та пояснив, що не може вказати швидкість руху останніх, так як не бачив коли вони почали переходити проїжджу частину в невстановленому місці (а.с. 75-80);
Висновком експерта №713 від 04.09.2017 року, відповідно якого потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів, якими найбільш імовірно могли бути виступаючі частини легкового автомобіля з контактуванням тіла потерпілого з наданням тілу прискорення і падінням його і ударом об тверду поверхню проїжджої частини дороги і по своєму характеру могли бути небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п.2.1.3 (б, в) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (а.с. 81-83);
Висновком експерта №723 від 04.09.2017 року, відповідно якого потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів, якими найбільш імовірно могли бути виступаючі частини легкового автомобіля з наданням тілу прискорення і послідуючим падінням і ударом об тверду поверхню проїжджої частини дороги і по своєму характеру потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно п. 2.2.2 «Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості і вкладаються в час і місце пригоди (ДТП), яка мала місце 29.08.2017 року (а.с. 84-86);
Висновком експерта № 378 від 11 вересня 2017 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого на момент огляду і експертного дослідження, рульове керування, гальмівна система, ходова частина та система освітлення та світлової сигналізації автомобіля марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані та могли виконувати функції, передбачені конструкцією (а.с. 88-95);
Висновком експерта № 379 від 11 вересня 2017 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого місце контактування автомобіля «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_1 з пішоходом знаходиться на смузі руху в сторону річки «Уж» (а.с. 97-103);
Висновком експерта № 575 від 29 листопада 2017 року, відповідно до якого в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля марки «Chevrolet Aveo» реєстраційний помер НОМЕР_2 гр. ОСОБА_6 , повинен був діяти згідно вимог пунктів 1.10 «пішохідний перехід», 18.1, 12.3 Правил дорожнього руху України., тобто у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека (а.с. 105-117);
Вказані висновки експерта в комплексі з іншими доказами беззаперечно вказують на наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 порушення правил дорожнього руху, що призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди. Посилання сторони захисту на те, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом, адже не зрозуміло в якому статусі в момент його складання перебував обвинувачений, не ґрунтується на вимогах закону та є безпідставним, оскільки за приписами ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проте огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду. Тому слідчим було вчинено таку процесуальну дію до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та сумнівів у своїй об`єктивності в суду не викликає.

Показання обвинуваченого суд до уваги не приймає у зв`язку з тим, що такі спростовуються показаннями потерпілої, свідків та сукупністю досліджених та перевірених в ході судового розгляду належними та допустимими доказами.

Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх свідків, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази, надані учасниками кримінального провадження.
Заява захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , оголошена у судових дебатах, про застосування до останнього Закону України «Про амністію у 2016 році» до задоволення не підлягає, так як згідно з частиною 9 статті 10 вищевказаного закону, особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання, однак обвинувачений ОСОБА_6 такої згоди суду не давав.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.
Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.
Оцінюючи кожний досліджений в судовому засіданні доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує що відповідно до ст. 25 КК України дане кримінальне правопорушення є вчинене з необережності та передбачає необережну форму вини, а також характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я.

Обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину щодо малолітнього.
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.
Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 2107,74 (дві тисячі сто сім грн. сімдесят чотири коп.) грн., та моральної шкоди у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн., дослідивши надані докази, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положеннями ч.1 ст.56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Основними умовами пред`явлення цивільного позову в кримінальному процесі є подання позовної заяви; процесуальна правоздатність позивача; відсутність винесеного судом рішення за тією ж підставою та предметом позову.
Як встановлено судом, обвинуваченим внаслідок вчинення кримінального правопорушення завдано матеріальну шкоду на лікування позивача та її сина ОСОБА_8 , підтвердженням чого є копії фіскальних чеків, доданих до позову.
До спірних правовідносин слід застосувати норми ЦК України.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За приписами ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Аналізуючи докази, надані позивачем у судовому засіданні на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довела ті обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог.
За таких обставин суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги до особи, яка завдала шкоду їй та її сину, ОСОБА_8 здоров`ю шляхом заявлення позову до ОСОБА_6 щодо стягнення суми завданого матеріального збитку у розмірі 2107,74 (дві тисячі сто сім грн. сімдесят чотири коп.) грн.
Одночасно, виходячи з положень ст. 23 ЦК України позивач просить відшкодувати моральну шкоду.
Відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Позивач вказав, що неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, у перенесених нею хвилюваннях та душевних стражданнях, викликаних страхом за життя та здоров`я власної дитини, яка отримала тяжкі тілесні ушкодження внаслідок наїзду.
Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
З наведеного суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин сторін загальної норми цивільного законодавства України щодо підстав для відшкодування моральної шкоди, що найбільш відповідатиме вимогам розумності та справедливості, враховує глибину понесених позивачем моральних страждань, та вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 /три/ роки.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 - суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 2107,74 (дві тисячі сто сім грн. сімдесят чотири коп.) та моральну шкоду в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по справі за проведення судово автотехнічної експертизи №378 від 11.09.2017 року у розмірі 1180 (одна тисяча сто вісімдесят) гривень; судово транспортно-трасологічної експертизи № 379 від 11.09.2017 року, у розмірі 1180 (одна тисяча сто вісімдесят) гривень; судово автотехнічної експертизи № 575 від 29 листопада 2017 року, у розмірі 1180 (одна тисяча сто вісімдесят) гривень.
Речові докази: автомобіль «Chevrolet Aveo», реєстраційний знак НОМЕР_1 повернути власнику.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1