Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/413/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2018 року.

Цією ухвалою засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Помічна Добровеличівського району Кіровоградської області, українцю, громадянину України, який має середню спеціальну освіту, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому:

10.12.2002 року Добровеличівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки;

18.09.2003 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

29.06.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

02.10.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

12.11.2015 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 191, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 2 роки;

05.05.2016 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 2 роки, постановлено строк покарання рахувати з 15.12.2015 року. На підставі вимог ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 15.12.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання перебування в установах попереднього ув`язнення з 15.12.2015 року по 23.08.2016 рік з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 8 місяців 8 днів,

відмовлено у задоволенні клопотання про застосування умовно - дострокового звільнення.

Кримінальне провадження розглянуто за участю

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою місцевого суду відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування умовно - дострокового звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції вказав, що засуджений не довів свого виправлення. Порушення умов відбування покарання, допущенні ОСОБА_6 під час перебування в СІЗО та відбування покарання у виправній колонії, зважаючи на особу засудженого, навіть зважаючи на належну поведінку засудженого протягом останнього часу, вказують на те, що засуджений став на шлях виправлення, але не довів таке у тому ступені, що робить подальше відбування покарання у виді позбавлення волі недоцільним.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить задовольнити його клопотання про застосування умовно - дострокового звільнення, відповідно до вимог ст. 81 КК України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що з квітня 2017 року працює старшим днювальним. Проявляє добросовісне ставлення до праці, виконує покладені на нього завдання, має сумлінну поведінку. З вересня 2017 року працевлаштований в нарядній кімнаті. Чотири рази заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці.Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Залучається до суспільно корисної праці, в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії.
За таких обставин вважає, що довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Про дату час і місце розгляду справи захисник повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи, що участь захисника у цьому провадженні не є обов`язковою, за відсутності заперечень з боку сторін, апеляційний розгляд проведено за даної явки.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не сам факт відбуття визначеної частини покарання, та досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Згідно із ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Пунктами 2 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», визначено, що головною умовою для прийняття рішення суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05.05.2016 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань за даним вироком та покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12.11.2015 року остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 2 роки. Постановлено строк покарання рахувати з 15.12.2015 року. На підставі вимог ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 15.12.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання перебування в установах попереднього ув`язнення з 15.12.2015 року по 23.08.2016 рік з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 8 місяців 8 днів.

Засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в місцях позбавлення волі з 17.12.2015 року.

За час перебування у Київському СІЗО допустив 4 порушення встановленого режиму утримання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

У державній установі «Кропивницька ВК (№6) відбуває покарання з 04.10.2016 року де допустив 5 порушень встановленого порядку відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани та один роз поміщався на 15 діб у ДІЗО. Стягнення зняті та погашені
З квітня 2017 року засуджений працює у відділенні соціально-психологічної служби, старшим днювальним. Проявляє добросовісне ставлення до праці, виконує покладені на нього завдання, має сумлінну поведінку.
З вересня 2017 року працевлаштований в нарядній кімнаті. Чотири рази заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія».

Відповідно до п. 5 ст. 118 КВК України залучається до суспільно корисної праці, в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, відпрацював 56 годин.

Згідно протоколу № 1 від 04.01.2018 року засідання адміністративної комісії державної установи «Кропивницька ВК (№6) засудженому ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні умовно дострокового звільнення, як такому, що не довів свого виправлення (а.к.п.11).

Відповідно до довідки про заробітну плату ОСОБА_6 за період з 04 жовтня 2016 року по 31 березня 2018 року, засуджений оплатно відпрацював за вказаний період 1 місяць (а.к.п.13).

За змістом ст. 81 КК України, доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання; виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор.
На переконання колегії суддів, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що засуджений ОСОБА_6 має належну поведінку лише протягом останнього часу, тоді як процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним на протязі всього часу відбування покарання.

До того ж, за період з 04.10.2016 року по 31.03.2018 року, засуджений оплатно відпрацював лише 1 місяць, після відмови адміністративної комісії у застосуванні умовно дострокового звільнення, як такому, що не довів свого виправлення, що спростовує доводи засудженого щодо сумлінного ставлення до праці.

Сам по собі факт, що засуджений відбув 2/3 частини призначеного покарання, не є достатньою підставою для застосування до нього ст. 81 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 відносно того, що він на теперішній час має заохочення, стягнень не має, оскільки вони погашені, суд вважає їх такими, що самі по собі не впливають на ступінь виправлення засудженого, а враховуються у сукупності з іншими обставинами при вирішенні питання про можливість звільнення особи умовно-достроково від відбування призначеного покарання, тому не є підставою для застосування до нього положень ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, засуджений ОСОБА_6 під час всього часу відбування покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та потребує подальшого контролю з боку адміністрації установи виконання покарань.

Враховуючи поведінку ОСОБА_6 протягом всього строку відбування покарання, оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей у провадженні в сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним, з чим погоджується і колегія суддів.
Інших переконливих даних, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни ухвали суду, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, оскільки доводи ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2018 року, стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2