Справа № 331/6253/15-к
Провадження № 1-кс/311/3719/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №20002972 від 28.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про арешт майна, в якому просить застосувати такій захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а саме:

1) металевого предмету схожого на пістолет з маркуванням «ME38 COMBAT For export only Cal. 9mm, blank Made in Germany 043787» та п`ять патронів до нього з маркуванням «Терен 3, 9мм/380»;

2) чотирьох флешнакопичувачів з надписами: 1) «Transend 16GB»; 2) «BB55-B1G4B01 C0820002»; 3) в прозорому корпусі без надпису; 4) «SD UFO memory 512 MB»,

3) 2 (два) предметів схожих на патрони з маркуванням 1) «Takho Ukraine 12»; 2) «12»,

4) металевого предмету схожого на шаблю,

5) предмету схожого на бронежилет.

На обґрунтування поданого клопотання слідчим зазначено, що у провадженні слідчого відділення Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002972 від 28.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.08.2015 року, близько о 08:45 годині, біля будинку № 18 по вул. Пестеля в м. Запоріжжі, невстановлена досудовим розслідуванням особа, з наявної у неї в руках атомату «Калашникова» калібру 5,45 мм, здійснила постріли по автомобілю марки «Део Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в наслідок чого останньому були спричинені вогнепальні поранення голови та тулубу, з яким його було госпіталізовано до КУ «Міська Клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя».

Згідно ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення був проведений обшук, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бородінська буд. № 96.

Згідно ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Таким чином, є достатні підстави вважати, що майно, яке було вилучене під час обшуку а саме:

1) металевий предмет схожий на пістолет з маркуванням «ME38 COMBAT For export only Cal. 9mm, blank Made in Germany НОМЕР_2 » та п`ять патронів до нього з маркуванням «Терен 3, 9мм/380»,

2) чотири флешнакопичувача з надписами: 1) «Transend 16GB»; 2) «BB55-B1G4B01 C0820002»; 3) в прозорому корпусі без надпису; 4) «SD UFO memory 512 MB»,

3) 2 (два) предмети схожих на патрони з маркуванням 1) «Takho Ukraine 12»; 2) «12»,

4) металевий предмет схожий на шаблю,

5) предмет схожий на бронежилет.

можуть бути предметами кримінального правопорушення та мають значення для кримінального провадження.

З матеріалів справи вбачається, що слідчий належним чином повідомлявся про розгляд клопотання, про що свідчать матеріали справи.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності слідчого не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В судовому засіданні представники володільця (користувача) майна - адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти клопотання заперечували, пояснили суду, що громадянин ОСОБА_7 у домоволодінні якого було проведено обшук не має процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0002972 від 28.08.2015 р. та володіє вилученим майном на законних підставах. Вказане у клопотанні майно не має жодного відношення до кримінального правопорушення, яке було скоєно 28.08.2015 р. не встановленою особою 28.08.2015 року біля будинку № 18 по вул. Пестеля в м. Запоріжжі.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення адвокатів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши додані до клопотання матеріали, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, та проаналізувавши докази на обґрунтування заявленого клопотання у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Як слід з матеріалів клопотання, у провадженні слідчого відділення Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002972 від 28.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.08.2015 року, близько о 08:45 годині, біля будинку № 18 по вул. Пестеля в м. Запоріжжі, невстановлена досудовим розслідуванням особа, з наявної у неї в руках автомату «Калашникова» калібру 5,45 мм, здійснила постріли по автомобілю марки «Део Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в наслідок чого останньому були спричинені вогнепальні поранення голови та тулубу, з яким його було госпіталізовано до КУ «Міська Клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя».

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 28 червня 2018 року (справа № 1-кс/331/3319/2018; 331/6253/15-к) задоволено клопотання слідчого Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління поліції в Запорізькій області, ОСОБА_8 про проведення обшуку по кримінальному провадженню № 0002972, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2015 року, за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Надано слідчим слідчої групи дозвіл на проведення обшуку домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , а також в усіх житлових та господарських приміщеннях, розташованих на території вказаного домоволодіння, з метою виявлення і фіксації слідів злочину, відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, предметів і речей (одягу, мобільних телефонів, що могли використовуватися під час підготовки та вчинення злочину, сім-карток операторів стільникового зв`язку, персональних комп`ютерів та ноутбуків, за допомогою яких у мережі Інтернет могла здійснюватися переписка між особами, причетними до вчиненого злочину та які можуть мати доказове значення для встановлення усіх обставин вчиненого злочину, а також зброї та боєприпасів.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засобі чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або зберегли на собі його сліди. Відповідно до п.4 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо щодо яких є достатні підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямовано кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на майно, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані у випадках, коли їх застосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У відповідності до п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна, застосовується найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірно обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правиламист.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч.1ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України, а саме: зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2, ч.3, ч.4 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Загальними підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і арешт майна, КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту, слідчий у клопотанні зазначав, що всі вищезазначені речі можуть бути предметами кримінального правопорушення та мають значення для кримінального провадження. Однак, на підтвердження цього слідчим не надано суду жодного доказу.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України,суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна. Суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що в клопотанні слідчим не доведена необхідність арешту на перелічене у клопотанні майно, оскільки не доведена наявність хоча б одного з ризиків, передбачених ч.1 ст. 170 цього Кодексу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Тому, слідчим суддею передбачених законом підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна не встановлено а також в клопотанні слідчим не доведено необхідність даного арешту.

На підставі вищевикладеного слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими Законом, і завданням даного кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 169, ч. 3 ст. 173 КПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні клопотання про арешт майна, тимчасово вилучене майно підлягає поверненню особі, у якої воно було вилучено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.167, 170-173,376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання слідчого Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №20002972 від 28.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 15,ч. 1 ст. 115 КК України - відмовити.

Вилучене під час обшуку 18.07.2018 року майно, а саме:

1) металевий предмет схожий на пістолет з маркуванням «ME38 COMBAT For export only Cal. 9mm, blank Made in Germany 043787» та п`ять патронів до нього з маркуванням «Терен 3, 9мм/380»,

2) чотири флешнакопичувача з надписами: 1) «Transend 16GB»; 2) «BB55-B1G4B01 C0820002»; 3) в прозорому корпусі без надпису; 4) «SD UFO memory 512 MB»,

3) 2 (два) предмети схожих на патрони з маркуванням 1) «Takho Ukraine 12»; 2) «12»,

4) металевий предмет схожий на шаблю,

5) предмет схожий на бронежилет.

- негайно повернути особі, у якої вищевказане майно було вилучено, а саме: володільцю тимчасово вилученого майна ОСОБА_7 .

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню вказаним слідчим.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня оголошення, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309, ст. 395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1