Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

17 жовтня 2018 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Зазначала, що ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 21.06.18 задоволено клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку майно та накладено арешт на автомобіль Мітсубісі, н.з. НОМЕР_1 із забороною користування та розпорядження вказаним автомобілем.

Посилаючись на те, що вказаний автомобіль було придбано нею під час шлюбу з ОСОБА_5 , автомобіль є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5 , який також має право користування автомобілем, просила скасувати арешт автомобіля в частині заборони користування та розпорядження автомобілем.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її захисник підтримали клопотання та просили клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, просив у задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на те, що арешт на автомобіль було накладено законно з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання у подальшому.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, вивчивши клопотання та дослідивши письмові докази, приходжу до наступного висновку.

Установлено, що СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003901 від 03.06.16 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 21.06.18 накладено арешт на тимчасово вилучене в ході обшуку 14.06.18 майно, а саме: автомобіль Мітсубісі, н.з. НОМЕР_1 та ключ від автомобіля із забороною користуватися та розпоряджатися даним автомобілем.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином в силу норм ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано, якщо особи, зазначені в ч. 1 ст. 174 КПК України доведуть, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Аналогічний висновок міститься і в роз`ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні Судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яке було заслухано та обговорено на засіданні пленуму ВССУ, яке відбулось 07.02.14.

Накладаючи арешт на вказане вище майно, слідчий суддя виходив з наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна, та наявності підстав, передбачених ст. 170 КПК України для арешту автомобіля з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Частиною 11 ст. 170 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Запобігання вказаним негативним наслідкам (ризикам), відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 170 КПК України є одночасно і завданням арешту майна.

Прокурором у судовому засіданні було доведено необхідність подальшого застосування арешту вказаного вище майна, в свою чергу стороною захисту, як це вимагає ст. 174 КПК України, не доведено, що необхідність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала, так і не доведено те, що арешт накладено необґрунтовано.

Ураховуючи вищевикладене та те, що слідчим суддею в якості мети та правової підстави для накладення арешту на вказане рухоме майно визначено забезпечення конфіскації майна як виду покарання, приходжу до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1