Справа № 305/1966/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

11.07.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційне провадження № 11-кп/777/236/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.01.2017, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , визнано винуватим та призначено покарання за :
-ч.2 ст.121 КК України вісім років позбавлення волі;
-ч.1 ст.345 КК України три роки позбавлення волі;
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено без змін тримання під вартою, початок строку відбуття ОСОБА_6 покарання ухвалено рахувати з 6 жовтня 2016 року з моменту його затримання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення, з 6 жовтня 2016 року по день набрання вказаним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 278 грн 76 коп.
Вирішено долю речового доказу кухонний ніж, упакований в поліетиленовий пакет з написом «національна поліція, слідчий підрозділ» № 344875, який знаходиться в камері зберігання речових доказів Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ухвалено знищити.
Згідно оскарженого вироку місцевого суду від 27.01.2017 ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 15.09.2016, близько 20 год., перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки наніс декілька ударів ногами та руками, стиснутими в кулак, по різним частинам тіла своїй матері, ОСОБА_8 , внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у неврологічному відділенні Рахівської районної лікарні.
20.09.2016, біля 10 год., ОСОБА_6 , знаходячись на території дворогосподарства АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, використовуючи металевий ніж, який тримав у лівій руці, погрожував фізичною розправою інспектору сектору реагування патрульної поліції № 2 Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області майору поліції ОСОБА_9 , який відповідно до ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу та який здійснював свої службові обов`язки по виконанню спільного доручення із ВКП Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області у кримінальному провадженні № 0001196 від 17.09.2016 за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Як зазначено в оскаржуваному вироку, не дивлячись на часткове визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та повне заперечення своєї вини за ч.1 ст.345 КК України, винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доводиться показаннями свідків, допитаних в ході судового розгляду.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання місцевий суд вказав, що його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого та за ч.1 ст.345 КК України, як погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Судом враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду від 27.01.2017, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до Апеляційного сулу Закарпатської області з апеляційною скаргою, в якій вважає вказаний вирок незаконним та несправедливим, у зв`язку з чим просить пом`якшити йому покарання шляхом зменшення строку позбавлення волі, або звільнення від відбування покарання з іспитовим строком.

В обґрунтування своїх доводів обвинувачений вказує, що він до кримінальної відповідальності не притягувався, завдані збитки, заявлені прокурором у цивільному позові, готовий відшкодувати в повному обсязі.

ОСОБА_6 вказує, що потерпілу він не бив, а тільки штовхнув, внаслідок чого вона впала та отримала тілесні ушкодження.

З доповнень до апеляційної скарги ОСОБА_6 , вбачається, що оскаржуваний вирок ухвалений з істотним порушенням норм процесуального права, висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущено неповноту судового розгляду, що з огляду на положення п. 1,2,3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для його скасування.

Під час судового розгляду судом першої інстанції залишено поза увагою та не досліджено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та винесення законного і обґрунтованого вироку.
Згідно матеріалів кримінальної справи № 305/1966/16-к обвинувачений наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 15.09.2016, проте потерпіла поступила до Рахівської районної лікарні 19.09.2016, тобто через чотири дня після події. Органом досудового розслідування та судом не встановлено, де саме перебувала потерпіла протягом вказаного періоду часу та який в неї був стан. Оскільки в цей період вона також могла отримати виявлені в подальшому тяжкі тілесні ушкодження.
В порушення вимог КПК України ОСОБА_10 не була допитана в якості потерпілої, а її пояснення не є доказом у кримінальному процесі з огляду на положення ч.2 ст.23 КПК України.
Судом не надано оцінку тому факту, що після повідомлення про злочин стороною обвинувачення не вжито заходів щодо невідкладного проведення судово-медичної експертизи чи попереднього огляду судово-медичним експертом ОСОБА_8 з метою встановлення в тілесних ушкоджень безпосередньо після події, що мала місце 15.09.2014, а експертиза почата лише після її смерті, тобто через 9 днів після події злочину.
Тілесні ушкодження (переломи 2-3-4 ребер зліва по передньо-підпаховій лінії, 5-6-7-8-9 ребер по середньо-ключинній лінії, 10-11-12 ребер по задньо-підпаховій лінії, гемопневмоторакс зліва), які й стали безпосередньою причиною смерті, не були взагалі діагностовані лікарями під час перебування померлої на стаціонарному лікуванні з 19.09.2016 по 24.09.2016. Вказані переломи (тяжкі тілесні ушкодження) виявлені лише під час проведення експертизи трупа через 9 днів після події злочину.
Зазначені переломи згідно оскаржуваного вироку суду також не були виявлені при проходженні ОСОБА_10 рентгенологічного дослідження безпосередньо після вчинення злочину. У вироку зазначено, що після огляду лікарями 16.09.2016 ОСОБА_10 відпущено додому, тому органом досудового розслідування не встановлено, в який період часу дані переломи були нею отриманні. Згідно висновку експерта 22.09.2016 на рентгенографії грудної клітки ОСОБА_8 порушення цілісності ребер не виявлено.
Відсутні будь-які підстави стверджувати, що тяжкі тілесні ушкодження потерпілій нанесені саме обвинуваченим ОСОБА_6 15.09.2016.

Також з доповнень до апеляційної скарги вбачається, що судом першої інстанції без достатніх доказів встановлено наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України.
Всупереч встановленим обставинам, дії обвинуваченого кваліфікуються за ч.1 ст. 345 КК України, як погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу.
Обвинуваченого не було затримано безпосередньо на місці вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України в порядку ст.208 КПК, а лише на наступний день в порядку, визначеному КУпАП, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_6 зазначеного злочину. Рапорт інспектором сектору реагування патрульної поліції № 2 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 про вчинення щодо нього злочину подано лише на наступний день.
Вилучення речового доказу кухонного ножа, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, відбулось під час огляду місця події, який був проведений 22.09.2016, тобто через 2 дні після події злочину.
Факт проведення огляду через два дні після вчинення злочину та вилучення кухонного ножа вже ставить під сумнів належність його як речового доказу, оскільки такий мав вилучатись безпосередньо на місці події. Однак, під час події працівником правоохоронного органу, який зобов`язаний був відреагувати на протиправні дії щодо нього, не тільки не був вилучений ніж, як знаряддя для погрози вбивством, а навіть не затриманий сам ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, прокурора, обговоривши доводи сторін та вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції в оскаржуваному обвинувальному вироку посилається на те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні за вказаних вище обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України повністю доведена дослідженими в суді наступними доказами:

- протоколом огляду трупа ОСОБА_6 з фототаблицею від 24.09.2016,
- висновком судово-медичної експертизи № 97 від 31.10.2016,
- поясненням від 16.09.2016, відібраним працівниками поліції від ОСОБА_8 ,
- службовими документами, які підтверджують, що ОСОБА_9 є представником правоохоронного органу.
Доводи сторони захисту про те, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження є обґрунтовані та заслуговують на увагу з наступних підстав.

Місцевим судом не досліджено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме не встановлено, де саме перебувала потерпіла ОСОБА_8 з моменту нанесення їй тілесних ушкоджень 15.09.2017 до моменту поступлення її до Рахівської районної лікарні 19.09.2017, також не дано оцінку висновку рентгенографічного обстеження потерпілої від 22.09.2017, згідно з яким порушення цілісності ребер виявлено не було.
При встановленні вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень місцевим судом не в повній мірі досліджено докази наявності в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, зокрема не досліджено матеріали кримінального провадження щодо затримання обвинуваченого ОСОБА_6 після погроз вбивством працівникам правоохоронного органу та вилучення речового доказу кухонного ножа.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як встановлено апеляційним судом, складений слідчим СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_11 обвинувальний акт від 28.11.2016 не в повній мірі відповідає вимогам КПК України з наступних обставин.

У формулюванні обвинувачення стосовно викладених слідчим обставин погроз вбивства щодо працівника правоохоронного органу, не конкретизовано таких обставин погрози вбивством працівнику поліції у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків виконання спільного доручення із ВКП Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області у кримінальному провадженні № 0001196 від 17.09.2017 за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Наведений недолік полягає в тому, що в описанні, як встановлених фактичних обставин кримінального провадження, так і формулюванні обвинувачення не конкретизовано обставин, в який спосіб інспектор сектору реагування поліції № 2 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 (коли саме, звідки тощо) з`явився на місці події, що сталася 20.09.2017, біля 10 год.

Описані обставини щодо використання металевого ножа ОСОБА_6 , який він тримав у лівій руці та погрожував фізичною розправою інспектору ОСОБА_9 , не місять конкретних даних про те, з яких саме причин (їх наявність або відсутність) ОСОБА_6 вчиняв зазначені вище протиправні дії, передбачені ч.1 ст.345 КК України. Також не зазначено, в який спосіб при погрозах фізичною розправою він використовував ніж.
У зв`язку з вищенаведеним вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.01.2017 стосовно ОСОБА_6 підлягає скасуванню з направленням матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в суді першої інстанції для вирішення питання про відповідність обвинувального акту стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 вимогам ст.291 КПК України.
Під час нового судового розгляду слід врахувати усі доводи сторони захисту, в тому числі, відображені у доповненні до апеляційної скарги (а.п. 119-123).
Керуючись ст.ст. 404,407,412,418,419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , з урахуванням доповнень до неї, задовольнити частково.

Скасувати вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.01.2017 стосовно ОСОБА_6 та призначити новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в суді першої інстанції

Застосований у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10.08.2018 залишити без змін.

Судді