Провадження № 11-кп/792/160/18
Справа № 681/1024/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст. 146, п.п. 3, 12 ч.2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
В с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні двоє дітей, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено покарання:
-за ч.3 ст. 146 КК України у виді 7 років позбавлення волі;
-за п. п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п. п. 3, 12 ч.2 ст. 115 КК України, та призначено покарання:
-за ч. 3 ст. 146 КК України у виді 7 років позбавлення волі;
-за п. п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п. п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено покарання:
-за ч. 3 ст. 146 КК України у виді 7 років позбавлення волі;
-за п. п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.
-
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженим ухвалено рахувати з дня затримання: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з 28 квітня 2014 року, ОСОБА_13 з 10 липня 2014 року.

Строк попереднього ув`язнення ухвалено рахувати засудженим:
ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з 28 квітня 2014 року по 20 червня 2017 року включно, ОСОБА_13 з 10 липня 2014 року по 20 червня 2017 року включно на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року до вступу вироку в законну силу на підставі ч.5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Заявлений цивільний позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в солідарному порядку на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 6826 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Ухвалено стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на користь держави судові витрати з кожного по 568 грн. 68 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 23 квітня 2014 року ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за попередньою змовою між собою викрали потерпілого ОСОБА_19 , що причинило тяжкі наслідки, та умисно вбили викраденого потерпілого за наступних обставин:
В зазначений вище день, приблизно о 20 год., в м. Полонному, по вулиці Артема,91 Хмельницької області, біля магазину «ЧП продукти» ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_19 , з яким вони розпивали спритні напої, з метою помститися останньому за нанесення удару ОСОБА_14 та маючи на меті викрадення людини та позбавлення його життя, умисно нанесли кулаками декілька ударів по обличчю Дудки, після чого ОСОБА_14 та ОСОБА_15 взяли потерпілого під руки та всупереч волі посадили в автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_13 , та перевезли в лісовий масив, що знаходиться поблизу ПАТ «Полонський гірничий комбінат» в м. Полонному, при цьому по дорозі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 взяли у знайомого ОСОБА_20 господарську лопату.
Приїхавши до лісового масиву, діючи за попередньою змовою між собою та реалізовуючи єдиний із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_19 , ОСОБА_13 по дорозі біля лісового масиву наніс потерпілому кілька ударів кулаком правої руки в голову та тулуб, після цього ОСОБА_14 умисно наніс Дудці металевою частиною господарської лопати декілька ударів в голову та шию та передав лопату ОСОБА_15 .Останній умисно наніс її металевою частиною п`ять ударів в область голови та шиї потерпілого, від чого лопата зламалась, а ОСОБА_21 впав на землю. Після цього ОСОБА_15 умисно наніс потерпілому ще декілька ударів дерев`яною частиною лопати-держаком в область голови і шиї та декілька спрямованих згори донизу ударів ногами у ділянки голови, шиї та по тулубу.
Внаслідок указаних дій обвинувачених ОСОБА_22 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми; двох саден в лобній ділянці голови справа; рани в ділянці правої надбрівної дуги, в ділянці зовнішнього кута правого ока, синця в ділянці зовнішнього кута правого ока, рани в ділянці лівої надбрівної дуги, рани в ділянці зовнішнього кута лівого ока, синця в даній ділянці, рани та садна на переніссі, рани на шкірі верхньої губи зліва, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи зліва, рани на шкірі нижньої губи по центру, рани на підборідді зліва, перелому лобної кістки зліва, субарахноїдального крововиливу в лобній ділянці лівої півкулі, крововиливу в шлуночки мозку, закритої травми шиї, синця на передній поверхні шиї, садна на фоні синця, крововиливу в м`які тканини шиї,прикушений кінчик язика, переломів хрящів гортані з масивними крововиливами в оточуючі м`які тканини, субконюктивальними крововиливами на білкових оболонках обох очей, які відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, та які призвели до смерті потерпілого.
З метою приховання умисного вбивства викраденого ОСОБА_19 обвинувачені закопали його труп в лісовому масиві та, повертаючись в місто, викинули лопату в лісопосадку.

В поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_13 та в його інтересах захисник ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просять вирок суду: ОСОБА_13 - змінити та перекваліфікувати його дії на ст. 396 КК України, закривши провадження за ч. 3 ст. 146 КК України за відсутності в його діях складу даного злочину, а захисник ОСОБА_9 скасувати та закрити кримінальне провадження. Стверджують, що під час досудового розслідування та судового розгляду вина ОСОБА_13 по обставинах позбавлення життя потерпілого не доведена, а сам вирок ухвалений виключно на припущеннях та доказах здобутих з порушенням вимог закону. Акцентують увагу, що ОСОБА_13 не приймав участі у протиправних діях відносно потерпілого, а лише був присутній при їх скоєнні, будь-яких незаконних дій по відношенню до потерпілого не вчиняв та не мав умислу на його викрадення і позбавлення життя.
Обвинувачений ОСОБА_13 вважає, що висновки суду, викладені у вироку щодо вирішення цивільних позовів в частині стягнення шкоди не відповідають вимогам закону. На його думку суд проігнорував вимоги матеріального закону, який регулює спірні правовідносини, не дав їм правової оцінки, невірно оцінив досліджені докази, що призвело до неправомірного стягнення коштів на користь потерпілих.

В поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_15 , його захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , вважають, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та мають істотні суперечності. На їх думку суд не усунув суттєві протиріччя у провадженні щодо спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, не дав їм правової оцінки та поклав в основу вироку докази, які здобуті з істотним порушенням вимог процесуального закону. Не врахував те, що ОСОБА_15 умислу на викрадення і позбавлення життя потерпілого не мав, що свідчить про упередженість суду і на переконання обвинуваченого є підставою для зміни вироку суду та перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 115 КК України і пом`якшення призначеного покарання.
При цьому, вважають, що суд при призначенні покарання ОСОБА_15 не врахував, що він є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та щиро розкаявся у вчиненому, в результаті чого призначив покарання, яке за своєю суворістю явно не відповідає його особі.

Обвинувачений ОСОБА_14 в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на відсутність умислу на викрадення та позбавлення життя потерпілого, просить вирок місцевого суду скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Стверджує, що суд без законних на те підстав не взяв до уваги його послідовні показання щодо фактичних обставин вчинення злочинів та безпідставно призначив найсуворіше покарання встановлене кримінальним законом. Вважає, що вирок суду ухвалений виключно на недопустимих доказах, оскільки такі здобуті з істотним порушенням кримінального процесуального закону, в тому числі з порушенням права на захист, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Потерпілі ОСОБА_23 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечують проти апеляційних скарг обвинувачених та захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_10 . Вважають вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляційні скарги такими, що задоволенню не підлягають.

В поданому запереченні обвинувачений ОСОБА_14 не погоджується з апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_11 , а тому просить їх залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які підтримали подані апеляційні скарги, з посиланням на зазначені в них доводи, прокурора, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просять апеляційні скарги сторони захисту відхилити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі, які характеризують особи ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 , його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_10 до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Рішення апеляційної інстанції за апеляційною скаргою прокурора викладені у вироку апеляційного суду від 12 червня 2018 року і в даному процесуальному документі не вирішуються.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні злочинів при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин провадження та перевірка їх доказами судом проведено упереджено, без з`ясування даних, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в процесі апеляційного розгляду.

Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не заперечували та ствердили обставини конфлікту у вечірню пору 23 квітня 2014 року з потерпілим ОСОБА_19 , транспортування останнього до лісового масиву неподалік ПАТ «Полонський гірничий комбінат», спричинення останньому цілого ряду тілесних ушкоджень, в тому числі внаслідок ударів лопатою, однак викладали свою версію подій.

Аналогічними показаннями свідка ОСОБА_24 , який прямо вказав на обвинувачених, як на осіб, які наприкінці квітня 2014 року, автомобілем, поза його волею, доставили потерпілого до лісового масиву неподалік ПАТ «Полонський гірничий комбінат», де в процесі конфлікту внаслідок ударів руками, ногами та лопатою у різні частини тіла скоїли вбивство ОСОБА_19 .

Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка показала, що 24 квітня 2014 року в лісовому масиві неподалік ПАТ «Полонський гірничий комбінат», виявили тіло ОСОБА_19 із значними видимими тілесними ушкодження, тобто саме в тому місці, куди зі слів обвинувачених вони доставили потерпілого, мали з ним конфлікт і де здійснювали його побиття.

Показаннями свідка ОСОБА_25 , яка ствердила обставини спільного розпивання потерпілим ОСОБА_19 алкогольних напоїв з обвинуваченими в магазині «ЧП продукти» у вечірню пору 23 квітня 2014 року, наявність конфлікту між ними та транспортування ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 потерпілого, поза його волею, автомобілем в напрямку гірничого комбінату, тобто саме туди, де в подальшому був виявлений труп потерпілого. Підтвердила свідок і висловлення їй погроз ОСОБА_13 з приводу не розголошення названих обставин.

Показаннями свідка ОСОБА_26 , яка прямо вказала на ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , як на осіб, які наступного дня після конфлікту з потерпілим розшукували продавця магазину «ЧП продукти» - свідка ОСОБА_25 , при цьому ОСОБА_13 висловлював погрози останній з приводу подій, що сталися напередодні у вигляді нерозголошення даних про конфлікт з потерпілим в торгівельному закладі.

Показаннями свідка ОСОБА_20 , який ствердив обставини надання обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на прохання останніх лопати у вечірню пору 23 квітня 2014 року, тобто безпосередньо перед вчиненням вбивства потерпілого, в тому числі внаслідок нанесення ударів лопатою в життєвоважливі органи.

Допитаний судом лікар судово-медичний експерт ОСОБА_27 показав, що смерть ОСОБА_28 , настала внаслідок спричинення численних тілесних ушкоджень в результаті нанесення ударів виключно в життєвоважливі органи голову та шию, що призвело до поєднаної травми голови і шиї потерпілого та його смерті.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 злочинів об`єктивно стверджується даними протоколів огляду місця події з фототаблицями, з яких вбачається, що за межами м. Полонного виявлений труп ОСОБА_19 із видимими тілесними ушкодженнями. На землі, неподалік трупа, виявлено стакани і пляшки з-під алкогольних напоїв, а також уламки лопати, тобто саме в тому місці, де зі слів обвинувачених вони розпивали алкогольні напої, нанесли тілесні ушкодження потерпілому, в тому числі лопатою та позбулися її (а.п. 9-18, 19, т. 1).

Даними висновку експерта № 175 від 30.06.2014 року стверджується, що причиною смерті ОСОБА_19 стала поєднана травма голови та шиї із переломом кісток склепіння черепа, перелом хрящів гортані, крововиливом під оболонки та в шлуночки мозку, крововиливами в м`які тканини шиї; множинними ранами, саднами та синцями на шкірі обличчя та голови, що призвело до набряку головного мозку та механічної асфіксії.

ОСОБА_19 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми двох саден в лобній ділянці голови справа, рани в ділянці правої надбрівної дуги, в ділянці зовнішнього кута правого ока, синця в ділянці зовнішнього кута правового ока, рани в ділянці лівої надбрівної дуги, рани в ділянці зовнішнього кута лівого ока, синця в даній ділянці, рани та садна на переніссі, рани на шкірі верхньої губи зліва, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи зліва, рани на шкірі нижньої губи по центру, рани на підборідді зліва, перелому лобної кістки зліва, субарахноїдального крововиливу в лобній ділянці лівої півкулі, крововиливів в шлуночки мозку; закритої травми шиї: синця на передній поверхні шиї, садна на фоні синця, крововиливу в м`які тканини шиї, прикушеного кінчика язика, перелому хрящів гортані з масивними крововиливами в оточуючі м`які тканини, субкон`юнктивальні крововиливи на білкових оболонках обох очей.

Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, можливо продовгуватої форми, незадовго до смерті або в момент настання такої, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті.

Множині садна на спині. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих твердих предметів незадовго до смерті, могли виникнути внаслідок перетаскування тіла по землі, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості в приміненні до живої людини і в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться.

Тяжкі тілесні ушкодження виникли від, не менше як, шести-десяти травмуючих дій тупим твердим предметом продовгуватої форми або тупим твердим предметом із ребром, тобто могли виникнути внаслідок ударів лопатою, як дерв`яним держаком, так і ребром металевої частини лопати.

В момент отримання тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілого, останній знаходився до травмуючих предметів своєю передньою поверхнею тіла (обличчям), міг лежати, стояти, сидіти, тощо. Потерпілий після отримання тілесних ушкоджень міг виконувати якісь активні дії (а.п. 33-36, т. 1).

Із змісту висновку експерта № 242 від 29.04.2014 року вбачається, що у ОСОБА_14 виявлений синець навколо правого ока, чим стверджується наявність конфлікту з потерпілим та свідчить про узгодженість показань обвинувачених щодо спричинення ОСОБА_19 тілесних ушкоджень за його наслідками (а.п. 42, т. 1).

Аналізуючи висновки судово-медичних експертиз в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, колегія суддів вважає, що виявлені в ОСОБА_19 численні тілесні ушкодження були спричинені саме обвинуваченими. Оскільки саме ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в лісовому масиві неподалік гірничого комбінату м. Полонного, в процесі конфлікту, спричинили останньому тілесні ушкодження. При цьому, колегія суддів враховує, що така кількість та вид видимих тілесних ушкоджень напередодні у ОСОБА_19 , в тому числі на відкритих ділянках тіла були відсутні, що стверджується показаннями всіх без виключення потерпілих та свідків. Виключається і їх отримання внаслідок транспортування тіла потерпілого, що стверджується вищенаведеними доказами та висновками судово-медичних експертів.

Доказів, які б стверджували протилежне ні обвинуваченими, ні їх захисниками не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Даними актів стаціонарних судово-психіатричного експерта №№ 330 та 331 від 24.06.2014 року, № 419 від 13.08.2014 року стверджується, що ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , психічним захворюванням не страждають, не страждали такими і на період вчинення інкримінованих їм злочинів, а тому могли та можуть усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто відносно скоєного і на теперішній час їх можна вважати осудними. При цьому, обвинувачені в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психологічного стресу, паталогічного сп`яніння не знаходилися (а.п. 54-56, 62-64, 69-71, т. 1).

Із змісту протоколів слідчих експериментів вбачається, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 в присутності понятих та захисника, з застосуванням відеозйомки, що виключало можливість вчинення будь-якого тиску та примусу на них, в деталях вказали місце, спосіб та механізм транспортування потерпілого ОСОБА_19 до лісового масиву, нанесення потерпілому численних тілесних ушкоджень та позбавлення життя останнього, а також місце, куди вони вивозили потерпілого, тобто саме те, де згодом був виявлений труп ОСОБА_19 з численними тілесними ушкодженнями (а.п. 7-8, 9-16, 17-27, 28-34, 35-41, т. 2).

Про наявність умислу в діях ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на позбавлення життя ОСОБА_19 свідчить спосіб, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх кількість, локалізація поранень, а саме численні нанесення ударів, в тому числі лопатою, в голову та тулуб потерпілого, тобто виключно в життєво важливі органи.

Про наявність умислу в діях ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , спрямованого саме на умисне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_19 , вказує також те, що останній із обвинуваченими фактично знайомий не був, злочинні дії ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 продовжувалися на протязі значного часу, їх значна різниця у фізичній силі, відсутність можливості у потерпілого покликати на допомогу чи звернутися за такою. Обвинувачені жодних заходів щодо відвернення настання для потерпілого шкідливих наслідків, в тому числі виклику швидкої медичної допомоги не забезпечили.
При встановленні спрямованості умислу обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 колегія суддів враховує дані про інтенсивність нападу, що дії обвинувачених були спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_19 , про це свідчать дані щодо кількості, локалізації поранень, сили ударів і нанесення їх в область життєво важливих органів, подальше закопування тіла. Встановлені фактичні обставини провадження свідчать про те, що обвинувачені виконали всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, настання смерті потерпілого (нанесли численні удари, з прикладанням значної сили виключно в життєво важливі органи, а в подальшому закопали тіло потерпілого).

Сукупність всіх встановлених судом першої інстанції обставин вчинення злочинів, спосіб, кількість, характер і локалізація поранень, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинувачених і потерпілого, що передувала події, їх різниця в фізичній силі та їх стосунки, наперед заготовлення лопати перед поїздкою з потерпілим до лісопосадки вказують про цілеспрямовані, обдумані і умисні дії обвинувачених вчинені за попередньою змовою між собою спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_19 .

Зазначені вище обставини, повністю виключають вбивство ОСОБА_19 з необережності, а також вчинення дій спрямованих виключно на приховування злочинів, в чому намагається переконати колегію суддів сторона захисту, оскільки їх дії носили свідомий, умисний, цілеспрямований характер.

З огляду на те, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, незаконно, поза волею ОСОБА_19 , помістивши його в автомобіль, перемістили його з магазину «ЧП продукти» до лісового масиву поблизу гірничого комбінату, де вчинили вбивство останнього, фактично позбавивши його можливості вільно пересуватися в лісовому масиві безпосередньо вказує на наявність в їх діях умислу на викрадення ними ОСОБА_19 за попередньою змовою між собою, що повністю стверджується вищенаведеними, дослідженими судом з дотриманням вимог закону доказами.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційних скарг сторони захисту про необґрунтованість порушення кримінального провадження та засудження ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченими, ні їх захисниками не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочинів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та свідків заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Такі обставини ґрунтуються виключно на твердженнях ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та їх захисників, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону та особи потерпілого, що не можна визнати допустимими доказами.

При цьому, в матеріалах провадження не встановлено доказів, щоб ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 чи їх захисники звертались із заявами та скаргами до прокурора Шепетівської місцевої прокуратури, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі досудового розслідування зі сторони органів дізнання та досудового розслідування на обвинувачених чи свідків чинився тиск, в колегії суддів немає, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду.

Колегія суддів відхиляє твердження обвинувачених та їх захисників в тій частині, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 до вчинення злочинів не причетні, оскільки вони є не послідовними, суперечливими, не відповідають фактичним обставинам провадження та спростовуються дослідженими в судовому засіданні, вищенаведеними доказами.

В тому числі, їх же показаннями в процесі судового розгляду, де вони послідовно, будучи допитані не один раз, а також під час проведення слідчих експериментів, в присутності захисників та понятих, з застосуванням відеозйомки, що виключало вчинення на них будь-якого тиску та примусу, давали послідовні показання, якими в деталях викладали обставини вчинення злочинів, викрадення та позбавлення життя потерпілого (а.п. 7-8, 9-16, 17-27, 28-34, 35-41, т. 2).

При цьому, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , даючи викриваючі себе показання у вчиненні злочинів повідомляли такі деталі, які могли бути відомі виключно особі, яка безпосередньо їх скоїла.

Більше того, на переконання колегії суддів, з огляду на те, що ці показання обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_19 , характеру та механізму спричинення тілесних ушкоджень, повністю узгоджуються з даними висновку лікаря судово-медичного експерта № 175 від 30.06.2014 року та роз`ясненнями експерта ОСОБА_27 в процесі судового розгляду, свідчить про їх достовірність, належність та допустимість (а.п. 33-36, т. 1).

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями сторони захисту, що обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ґрунтується виключно на їх зізнавальних показаннях. Оскільки, їх вина у вчиненні злочинів доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експертів, які підтверджують обставини та висновки встановлені судом та спростовують твердження обвинувачених і їх захисників.

Відсутність раніше будь-яких конфліктів та суперечок у обвинувачених з потерпілим, жодним чином не спростовує встановлених судом обставин і висновків та не впливає на кваліфікацію їх злочинних дій.

Чинним законодавством, як слідчому, так і суду надано право відхиляти клопотання учасників судового розгляду щодо виклику та допиту свідків, проведення процесуальний (слідчих) дій, в тому числі про призначення та проведення експертиз, зокрема таких, як комісійна, а тому колегія суддів не вбачає у відхиленні судом ряду клопотань сторони захисту порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування рішення суду.

В процесі судового розгляду судом був викликаний і допитаний лікар судово-медичний експерт ОСОБА_27 , а тому учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачені та їх захисники мали можливість поставити йому запитання та отримати на них відповіді.

Більше того, експерт ОСОБА_27 надавав вичерпні відповіді щодо механізму, локалізації та способу спричинення ОСОБА_19 тілесних ушкоджень, в тому числі щодо причин смерті останнього, що ставить під сумнів сторона захисту.

За таких обставин, допустимих даних, які б спростовували вищенаведені докази, в тому числі висновки судово-медичної експертизи, чи викликали сумніви у її належності та були б підставою для призначення криміналістичних досліджень, комісійної експертизи, на чому наполягає сторона захисту, колегія суддів не знаходить і вважає вказані клопотання такими, що до задоволення не підлягають.

При цьому, колегія суддів вважає, що ряд питань щодо встановлення механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень на дослідженні яких наполягають обвинувачені та їх захисники носять юридичний характер і знаходяться поза межами знань фахівців у галузі медицини та вирішені судом при ухвалені вироку.

Як органами досудового розслідування, так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

З огляду на те, що лікарське свідоцтво про смерть видане до отримання висновку експерта, причина смерті ОСОБА_19 визначена в ньому попередньо, без проведення усіх необхідних досліджень, в тому числі розтину. Розбіжність у вказаних матеріалах щодо причин смерті потерпілого жодним чином не свідчить про фальсифікацію вказаних матеріалів та не може бути підставою для скасування судового рішення (а.п. 24, 33-39, т. 1).

Оголошена ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підозра, кваліфікація їх дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу, мотиву та інших обставин вчинення злочинів, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Даними протоколів про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування повністю спростовуються твердження сторони захисту, що матеріали здобуті органами досудового розслідування і прокурором їм не відкривались (а.п. 185, 186, 187, т. 2; 47, 48, 49, 50, 51, 52, т . 3).

Посилання сторони захисту про неправильне застосування судом норм матеріального права, є надуманими та повністю спростовуються матеріалами провадження, які ні обвинуваченими, ні їх захисниками не спростовані.

Ставлячи питання про скасування вироку, сторона захисту, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів обвинувачених органами досудового розслідування та судом не навела, а виключно обмежилися перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

На переконання колегії суддів відсутні законні підстави для визнання даних протоколів проведення слідчих експериментів з обвинуваченими та рядом свідків недопустимим доказами, оскільки такі отриманні з дотриманням вимог закону, перевірені та оцінені судом щодо їх допустимості, достатності, об`єктивності та належності. Слідчі експерименти були проведені із залученням понятих, з застосуванням відеозйомки, підписані всіма учасниками, жодних зауважень щодо психологічного чи іншого тиску на обвинувачених не містять.

Колегія суддів не може погодитися з твердження обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника, що оскільки попереднє судове рішення в даному кримінальному проваджені скасовувалось касаційною інстанцією, то йому не може бути призначене більш суворе покарання ніж те, що було визначене судом в попередньому судовому розгляді.

Оскільки як стверджується матеріалами кримінального провадження і стороною захисту не спростовано, за результатами судового розгляду, прокурор, скориставшись своїм процесуальним правом, на підставі ст. 338 КПК України збільшив обсяг обвинувачення стосовно ОСОБА_15 . Тобто, обвинувачення ОСОБА_15 по обставинах позбавлення життя потерпілого порівняно з попереднім судовим розглядом збільшилось.

При цьому, колегія суддів враховує, що зміна обвинувачення це є процесуальним правом прокурора, така зміна обвинувачення відбулась з дотриманням вимог ст. 338 КПК України, від цього нового, збільшеного об`єму обвинувачення, за участі професійного захисника, ОСОБА_15 захищався в суді, відтак твердження сторони захисту, що суд першої інстанції не вправі був ухвалювати рішення за новим обвинуваченням, не можуть бути враховані апеляційним судом та підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення в частині апеляційних доводів сторони захисту, колегією суддів не встановлено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п. п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів та осіб обвинувачених.

Зокрема, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх особливості, особу кожного з них, зокрема характеристики, сімейний стан, роль кожного у вчиненні злочинів, спосіб та механізм позбавлення життя потерпілого, думку потерпілих, які просили виключно суворо покарати обвинувачених, призначивши їм покарання в максимально можливому розмірі, обтяжуючі покарання обставини.

Як стверджується матеріалами провадження вину у вчиненні злочинів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не визнали навіть під тиском зібраних у провадженні доказів, даних виявлення жалю, спроби виправити ситуацію у провадженні не встановлено, не вживали достатніх заходів для досягнення порозуміння з потерпілими.

Призначаючи обвинуваченими покарання місцевий суд врахував, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 визнані винним у вчиненні ряду злочинів, частина з яких є особливо тяжкими, враховував наслідки, що настали у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_19 , батька трьох неповнолітніх дітей, які фактично перебували на його утриманні, спосіб та механізм позбавлення життя потерпілого, роль кожного, де ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в тому числі за допомогою лопати, будучи активними виконавцями позбавили життя потерпілого, з огляду на те, що дії ОСОБА_13 по позбавленню життя ОСОБА_19 не супроводжувались нанесенням ударів лопатою, скоєння ними злочинів в стані алкогольного сп`яніння, що обтяжує їх покарання, те що збитки спричинені злочином не відшкодовані, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, прийшов до обґрунтованого висновку, що їм слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, лише у виді позбавлення волі в максимальному розмірі.

При цьому, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_14 та ОСОБА_15 покарання у виді довічного позбавлення волі, а ОСОБА_13 у виді 15 років позбавлення волі, враховуючи роль кожного у вчиненні злочинів, при даних конкретних обставинах провадження та особах обвинуваченого є достатнім для їх виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону.

А тому колегія суддів не може погодитись з твердженнями сторони захисту про призначення явно несправедливого покарання внаслідок його суворості.

Те, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 позитивно характеризуються за місцем проживання, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягалися, не спростовує встановлених судом обставин і висновків та не дає підстав вважати, що виправлення обвинувачених можливе при призначенні більш м`якого покарання.

При перевірці законності рішення суду першої інстанції в частині стягнення шкоди, місцевим судом були встановлені дійсні обставини провадження та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, зроблено обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

До таких висновків суд дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які учасники кримінального провадження, в тому числі сторона захисту посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визначаючи розмір моральної шкоди, з врахуванням ступеня моральних страждань, порушення нормального способу життя потерпілої, порушенням одного із основних конституційних прав права на життя, перенесеного потерпілою ОСОБА_7 стресу, яка втратила чоловіка та батька трьох неповнолітніх дітей відповідно, часу необхідного для відновлення попереднього стану здоров`я, необхідності докладання додаткових, значних зусиль для забезпечення життєдіяльності сім`ї у зв`язку із втратою годувальника, характеру, способу та виду тілесних ушкоджень, з врахуванням матеріального становища обвинувачених, які не працюють, беручи до уваги інфляційні процеси в державі, суд визначив в розмірі 500000 грн.
Зазначена сума моральної шкоди за своїм розміром, враховуючи наслідки злочину, фізичний та моральний стан потерпілої є достатньою сатисфакцією.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду в межах апеляційних вимог сторони захисту не вбачається, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_15 і його захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року слід залишити без задоволення.

З огляду на те, що вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 12.06.2018 року вирішенні питання щодо зарахування обвинуваченим в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, такі додаткового вирішення не потребують, як і не потребує додаткового рішення апеляційної інстанції щодо вироку Хмельницького міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року стосовно обвинувачених в даному процесуальному документі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2