Провадження № 11-кп/792/333/18
Справа № 689/1014/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілих ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «УНІКА» ОСОБА_11 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 14 лютого 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 14 лютого 2018 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні 2-є неповнолітніх дітей, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання за ч. 1 ст.286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», що набрав чинності 7 вересня 2017 року, ОСОБА_9 звільнено від відбування основного і додаткового покарання.
Цивільні позови задоволено повністю.
Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_12 на користь:
ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 1000 /одна тисяча/ грн., моральну шкоду в розмірі 29907 /двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сім / грн. 35 коп.;
ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 55940 /п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок/ грн., моральну шкоду в розмірі 20000 /двадцять тисяч/ грн.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь:
ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 853 /вісімсот п`ятдесят три/ грн. 06 коп., моральну шкоду в розмірі 92 /дев`яносто дві/ грн. 65 коп.;
ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 65243 /шістдесят п`ять тисяч двісті сорок три/ грн. 28 коп.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 6776 /шість тисяч сімсот сімдесят шість/ грн. 32 коп. за проведення експертиз.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 27 жовтня 2016 року близько 12 год. 14 хв., ОСОБА_9 , керуючи автопоїздом / належність т.з. ФОП ОСОБА_12 / у складі сідлового тягача, марки «DAF F95 XF 480», державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом, марки «Berger», державний номерний знак НОМЕР_2 , та рухаючись зі швидкістю близько 50 км/год. по своїй смузі руху на 206 км+ 149,1 м в межах с. Правдівка Ярмолинецького району Хмельницької області по автодорозі Н-03 «Житомир-Чернівці» в напрямку смт. Ярмолинці Хмельницької області, в порушення вимог п. 2.3 (б), 10.1, 12.3, 14.2 (в), 14.6 (в) Правил дорожнього руху України та горизонтальної розмітки 1.1, проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди у вигляді автомобіля, який, рухаючись попереду, зменшив свою швидкість перед пішохідним переходом, яку обвинувачений спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та продовжив рух, намагаючись випередити даний автомобіль з виїздом на смугу зустрічного руху, перед початком обгону не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів, а також перед початком зміни напрямку руху ліворуч, не переконався, що вказаний маневр буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, у невстановленому для цього місці розпочав маневр обгону невстановленого під час досудового розслідування легкового автомобіля, марки «MERSEDES-BENZ», здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, перетнувши при цьому суцільну лінію 1.1. Правил, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків та яку перетинати заборонено.
В цей час по зустрічній смузі зі швидкістю близько 50 км/год. в напрямку м. Хмельницького рухався фургон, марки «KAMAZ», державний номерний знак НОМЕР_3 (належність т.з. ОСОБА_14 ) із напівпричепом, марки «Ackermann», державний номерний знак НОМЕР_4 (належність ОСОБА_7 ), під керуванням водія ОСОБА_13 . Помітивши зазначений транспортний засіб, ОСОБА_9 , з метою запобігти з ним лобового зіткнення, із зустрічної смуги руху з`їхав сідловим тягачем на ліве узбіччя відносно напрямку свого руху. Водночас, водій фургона «KAMAZ» Пилип`юк, виявивши на своїй смузі небезпеку для руху автопоїзд під керуванням обвинуваченого, застосував екстрене гальмування, проте, не зважаючи на вжиті Пилип`юком заходи щодо екстреного гальмування, обвинувачений створив умови, за яких фургон «KAMAZ» на своїй смузі руху зіткнувся з правою стороною напівпричепа «BERGER», після чого, внаслідок удару, у некерованому стані виїхав на зустрічну смугу руху, ліве узбіччя відносно напрямку свого руху, де передньою лівою частиною зіткнувся з лівою стороною напівпричепа, марки «GROENEWEGEN DR 012273», державний номерний знак НОМЕР_5 автопоїзда (належність т.з. ТОВ «Укртрансторг») у складі з сідловим тягачем, марки «VOLVO FH12», державний номерний знак НОМЕР_6 (належність ТОВ «Укртрансторг»), який перебував у нерухомому стані, будучи припаркованим на лівому узбіччі відносно напрямку руху до м. Хмельницького. Після цього зіткнення фургон «KAMAZ» втратив стійкість, перекинувшись на праву сторону, впав на зустрічну смугу руху, ліве узбіччя та зупинився, а причеп «Ackermann» зупинився позаду фургона на проїзній частині.
В результаті цього водій фургона «KAMAZ» ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин та масивної поширеної міжм`язової і підфасціальної гематоми на передній поверхні лівого стегна на межі верхньої та середньої третини, яка розповсюдилась на нижню третину лівого стегна, колінний суглоб та на верхню третину лівої гомілки, які ускладнилися реактивним синовіїтом запаленням синовіальної оболонки лівого колінного суглобу, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали тривалий розлад здоров`я, а саме понад 21 добу.
Порушення водієм ОСОБА_9 п.п. 2.3 (б), 10.1, 14.2 (в), 14.6 (в) Правил дорожнього руху України та вимог горизонтальної розмітки 1.1, згідно яких:
-п.2.3 «б» «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язанийбути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»,
-п.10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,
-п.12.3 «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,
-п.14.2 «в» «перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані»,
-п.14.6 «в» «обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом»,
- горизонтальна розмітка: 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів,
майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей, лінію 1.1 перетинати забороняється, - знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що сталися.

Не погоджуючись з вироком суду в частині задоволення цивільного позову, представник ПрАТ «СК «Уніка» просить вирок суду змінити та стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 72183 гривні 28 копійок та моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.
Стягнути з ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 49000 гривень.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Свої вимоги аргументує неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для вирішення справи (неповнота судового розгляду), а також неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зазначає, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.
Таким чином, на думку апелянта, виплата страхового відшкодування Стаховиком за пошкодження в спірній ДТП, має відбуватись лише за Полісом, який забезпечував цивільно-правову відповідальність щодо тягача, оскільки ДТП сталась в момент, коли тягач та причіп перебували у складі одного транспортного состава, а тому відповідальність могла б виникнути лише за умови, якщо причіп не перебував у з`єднанні із тягачем.
Акцентує увагу, що судом першої інстанції не застосовано вимог п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Різницю між сумою 65 243 грн. та 49 000 має бути стягнуто з ФОП ОСОБА_12 , з яким ОСОБА_9 перебував у трудових відносинах у момент дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

Свої вимоги аргументує неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Стверджує, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано суду допустимих і переконливих доказів його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а висунуте обвинувачення є таким, що ґрунтується на припущеннях, які покладені в основу ключового за значенням даного провадження висновку авто-технічної експертизи, оскільки вихідні дані про обставини ДТП взяті виключно зі слів потерпілого та протоколу огляду місця події і схеми до нього, однак дані документи є недопустимими доказами, так як складені з грубим порушенням закону, про що захисником були заявлені відповідні клопотання.
Вказує, що взагалі не були взяті до уваги його показання про обставини
ДТП. Огляд місця дорожньо-транспортної пригоди та слідчий експеримент проведені без його участі, що свідчить про однобічність та упередженість дослідження обставин кримінального провадження.

Також, як зазначає обвинувачений, у даному кримінальному провадженні не проведено судово-трасологічну експертизу щодо розташування транспортних засобів відносно один одного в момент зіткнення, а висновки проведених судово-медичних експертиз мають значні протиріччя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, доводи учасників апеляційного провадження, обговоривши і перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні, доведеності та переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у порушенні Правил дорожнього руху, за обставин встановлених та викладених у вироку, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_13 заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, ґрунтуються на наявних в матеріалах провадження доказах, досліджених в ході судового розгляду на предмет відповідності їх вимогам належності та допустимості.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом дослідження місцевого суду були питання на з`ясуванні яких неодноразово наголошував Верховний Суд України у своїх правових висновках, викладених у постановах від 05 листопада 2015 року №5-218кс15 та 10 грудня 2015 року №5-41кс15, а саме наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України причинного зв`язку між допущеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху та суспільно небезпечними наслідками що настали.
В ході розгляду справи місцевим судом встановлено та доведено причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ОСОБА_9 п.п. 10.1, 14.2 (в), 14.6 (в) та вимог дорожньої розмітки 1.1 ПДР України та наслідками, які призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди, в ході якої спричинені потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Зокрема, факт керування обвинуваченим автомобілем з порушенням правил дорожнього руху, перетину ним суцільної лінії, виїзду внаслідок обгону на зустрічну смугу руху, по якій рухався назустріч автомобіль під керуванням ОСОБА_13 , що призвело до їх зіткнення та пошкодження автомобіля «Volvo» підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_13 , наданими в суді першої інстанції на наглядно продемонстрованими під час проведення із ним слідчого експерименту.
Дані показання ОСОБА_13 щодо фактичних обставин ДТП повністю узгоджуються із показаннями свідка очевидця події ОСОБА_15 , який повідомив, що автомобіль під керуванням обвинуваченого виїхав на зустрічну смугу руху, по якій рухався автомобіль потерпілого, та зіткнувся з останнім.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №32 від 21 квітня 2017 року внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Сам обвинувачений у судах першої та апеляційної інстанцій не заперечував факту виїзду на зустрічну смугу руху, перетнувши при цьому суцільну лінію дорожньої розмітки, що в подальшому призвело до зіткнення з автомобілем під керуванням потерпілого.

Місце розташування автомобіля обвинуваченого після ДТП на смузі руху автомобіля потерпілого підтверджується даними протоколу огляду місця події та фототаблицями до нього.
Даними відеозапису, зафіксованими камерою відеоспостереження з місця дорожньо-транспортної пригоди, простежуються дії учасників ДТП до події та після, зокрема, перетин автомобілем обвинуваченого суцільної лінії розмітки та виїзд на зустрічну смугу руху.

Із даних, що містяться у висновку автотехнічної експертизи № 1062/17-26 від 10 березня 2017 року, вбачається те, що в даній дорожній обстановці дії водія автопоїзда у складі тягача «DAF» та напівпричепа «BERGER» ОСОБА_9 не відповідали технічним вимогам п.п. 10.1, 14.2 (в), 14.6 (в) та вимогам дорожньої розмітки 1.1 ПДР України і знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Наведені докази є взаємопов`язаними та узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , викладені у його апеляційній скарзі, щодо непричетності до ДТП та винуватості у події потерпілого, оцінки діям якого в ситуації що склалась на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою місцевим судом не надано, не приймаються колегією суддів до уваги, так як спростовуються даними висновку автотехнічної експертизи №1062/17-26 від 10 березня 2017 року відповідно до яких потерпілий не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням обвинуваченого, шляхом своєчасного застосування гальмування і зупинки керованого ним транспортного засобу до зіткнення з моменту виникнення небезпеки для його руху, тобто, його дії не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП.
Матеріалами провадження встановлено і те, що на момент ДТП, автомобіль потерпілого знаходився на своїй смузі руху, і в діях останнього немає порушень ПДР.

Таким чином, місцевим судом дано оцінку усім учасникам дорожньо-транспортної пригоди, тим самим дотримано роз`яснень, які містяться у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року №5-18кс14 та постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року, на які посилається апелянт у поданій апеляційній скарзі.

Формально ПДР дають змогу водію вибирати один із варіантів реагування на виявлену перешкоду під час руху, зокрема об`їхати перешкоду або зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу. Однак, вибір виду поведінки не може бути абсолютно довільним і залежати лише від розсуду водія, адже маневр водія при об`їзді перешкоди не повинен створювати небезпеку для інших учасників дорожнього руху.
Обстановка у якій допустив маневрування обвинувачений ОСОБА_9 , не свідчить про те, що порушення ним ПДР були вимушеними. Навпаки, саме його невиправдане і небезпечне маневрування на дорозі було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків у виді травмування потерпілого ОСОБА_13 , дії якого, як учасника ДТП, носили вимушений характер і були обумовлені намаганням уникнути зіткнення автомобілів в аварійній ситуації, створеній обвинуваченим.

Таким чином, правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діянь, інкримінованих ОСОБА_9 , дають підстави колегії суддів зробити висновок, що судом першої інстанції норму закону про кримінальну відповідальність щодо дій обвинуваченого застосовано правильно.

Як органами досудового слідства так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень так і його ступеня.
Зокрема, призначено та проведено судово-медичні дослідження вказаних обставин. З метою усунення будь-яких суперечностей щодо ступеня тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, органом досудового розслідування за клопотанням сторони захисту призначено комісійну судово-медичну експертизу, за результатами проведення якої дано вичерпні відповіді на спірні питання, в тому числі щодо ступеня отриманих потерпілим ОСОБА_13 внаслідок ДТП тілесних ушкоджень.

З урахуванням викладеного, твердження апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, суперечність висновку комісійної судово-медичної експертизи та її необ`єктивність, є голослівними.
Не встановила колегія суддів порушень при проведенні даного експертного дослідження, вихідні дані на проведення якого бралися з належних і допустимих доказів, а саме показань потерпілого; свідків; медичних карток стаціонарного та амбулаторного хворого ОСОБА_13 за №4115, 905; консультативних заключень нейрохірурга, хірурга і травматолога ХОЛ; протоколів огляду місця події, транспортних засобів та інших письмових матеріалів кримінального провадження.

Що ж стосується тверджень обвинуваченого про неврахування місцевим судом висновків судово-медичних експертиз №213 від 21 грудня 2016 року та №465 від 12 квітня 2017 року, у частині ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, то вони не відповідають дійсності, оскільки зі змісту вироку вбачається, що такі відомості не залишилися поза увагою суду, адже критично ним оцінені, у зв`язку із протиріччям, не достатньою обґрунтованістю та неузгодженістю із сукупністю інших доказів у справі.

Жодним чином не спростовує вину обвинуваченого у недотриманні ним ПДР і відсутність у матеріалах кримінального провадження підтверджуючих документів на вантаж, який перевозився автомобілем потерпілого ОСОБА_13 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесне ушкодження, та з кваліфікацією його дій за ч.1 ст.286 КК України.

Призначене ОСОБА_9 покарання, як основне так і додаткове, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями).

Дотримано місцевим судом і вимог закону щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», та звільнено його від відбування як основного так і додаткового покарання.

Вирішено відповідно до вимог закону і заявлений у справі цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 .

Так, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У даній справі власником транспортного засобу та напівпричепа до нього, яким керував винуватець дорожньо-транспортної пригоди, є ФОП ОСОБА_12 . З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність цього підприємця застрахована полісами обов`язкового страхування №АЕ/7376119, №АЕ/7376120, місцевий суд, дотримуючись положень ст.ст.1166, 1167 ЦК України та ст.ст.22,24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», правильно визначив відповідальність страховика та підприємця за матеріальну та моральну шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого.

За таких обставин, твердження представника цивільного відповідача про необґрунтоване стягнення з ПрАТ «СК «Уніка» грошового відшкодування матеріальної та моральної шкоди є безпідставними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_9 , в апеляційному порядку не виявлено.
Підстав для скасування чи зміни вироку суду колегією суддів не встановлено.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,
п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 14 лютого 2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «УНІКА» та обвинуваченого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2