Постанова
Іменем України
29 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 654/1573/14-к
провадження № 51-1915км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року, а також касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 1 березня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гладківки Голопристанського району Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у цьому АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 1 березня 2017 року ОСОБА_7 засуджено: за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 135 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 15 березня 2013 року близько о 3:00, керуючи у стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем ВАЗ 21063 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись по вул. Лісній з боку с. Гладківки у напрямку с. Чулаківки, в районі житлового будинку № 35, в порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3, підпункту «а» пункту 2.9 та 12.3. Правил дорожнього руху України (далі ПДР), проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, при виявленні перешкоди для руху не вжив можливих заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , котрий рухався попереду у зустрічному напрямку. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких загинув на місці події.
Після цього ОСОБА_7 , маючи реальну можливість впевнитись у тому, що потерпілий перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, умисно не виконав вимоги підпункту «а», «г» пункту 2.10 ПДР, не залишився на місці події, а з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин на вказаному автомобілі поїхав з місця ДТП, не надавши допомогу потерпілому ОСОБА_8 , якого своїми діями поставив у небезпечне для життя та здоров`я становище, у зв`язку з чим потерпілий був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан.
Згідно з ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 травня 2017 року виправлено описку, допущену у вироку цього суду від 1 березня 2017 року вказано в описовій частині дату вчинення кримінального правопорушення, якою є 15 березня 2013 року.
Апеляційний суд Херсонської області ухвалою від 16 травня 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує на те, що оскаржене судове рішення постановлене незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), яка входила до складу колегії, не могла брати участь у перегляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , з огляду на те, що вона при попередньому апеляційному розгляді поставила під сумнів висновки автотехнічних експертиз, якими місцевий суд обґрунтував доведеність вини ОСОБА_7 під час нового судового розгляду.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування постановлених щодо ОСОБА_7 судових рішень та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Аргументуючи свою позицію зазначає, що всупереч вимогам п. 6 ч. 2 ст. 87 КПК слідчий експеримент від 28 листопада 2013 року за участю ОСОБА_7 та висновок експертизи № 598 від 6 березня 2014 року. проведеної з урахуванням даних експерименту безпідставно визнано судом належними та допустимими доказами вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів з тих підстав, що ці докази, були отримані з його показань як свідка. Вважає, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду, неправильно розтлумачив позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 9 червня 2016 року у справі № 5-360 кс15, та не врахував, що у справі, про яку йдеться у постанові, слідчий експеримент, проведений за участю особи як свідка, яка потім набула статусу підозрюваного, та отриманий за його результатами висновок автотехнічної експертизи, не були покладені в обґрунтування обвинувачення. Крім того, як зазначає адвокат у касаційній скарзі, набуття особою статусу підозрюваного або обвинуваченого має наслідком автоматичне призначення їй захисника, тоді як свідок позбавлений такої можливості, а тому ОСОБА_7 був позбавлений права на захист. Стверджує, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є показаннями з чужих слів, апеляційний суд необґрунтовано визнав допустимими, з огляду на відсутність згоди сторін провадження. Також вказує на те, що зібрані у кримінальному провадженні докази не підтверджують того, що саме ОСОБА_7 за кермом його автомобіля здійснив наїзд на потерпілого.

Позиції учасників судового провадження
Прокурор не підтримав касаційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 , просив залишити оскаржені судові рішення без змін.
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Від потерпілої ОСОБА_12 надійшла заява про розгляд провадження за її відсутності.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок, а виходить із фактичних обставин, встановлених судами.
З касаційної скарги захисника вбачається, що він не погоджується з даною судом оцінкою доказів, що, за вимогами викладених вище норм закону, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Щодо твердження захисника про те, що зібрані у кримінальному провадженні докази не підтверджують доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК, то вони є безпідставними та не були підтверджені під час судового розгляду.
Так, у результаті касаційного перегляду було встановлено, що висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК.
Зокрема, такий висновок суд обґрунтував на показаннях: потерпілої ОСОБА_12 матері ОСОБА_8 про те, як 15 березня 2013 року близько 02:00 їй зателефонував ОСОБА_13 та повідомив, що ОСОБА_7 збив на смерть її сина; потерпілого ОСОБА_11 батька ОСОБА_8 про те, як йому близько 02:00 15 березня 2013 року зателефонував ОСОБА_13 та повідомив про загибель сина, зі слів ОСОБА_13 , він знає, що ОСОБА_7 мив свою машину вдома від слідів та особисто сказав свідку про те, що він думав, що наїхав на бревно; свідка ОСОБА_14 про те, що він на автомобілі ОСОБА_13 разом з ним та ОСОБА_15 приїхавши на вул. Лісну виявили труп ОСОБА_8 , який лежав поперек дороги, ближче до обочини; свідка ОСОБА_16 охоронника в барі с. Таврійського про те, як близько 01:00 він бачив ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, який повернувся до бару на машині, щоб забрати свою співмешканку, в цей час ОСОБА_13 та ОСОБА_8 вже не було.
Ці показання є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку об`єктивними доказами, а саме: даними протоколу огляду місця ДТП від 15 березня 2013 року, під час якого оглянуто частину вул. Лісної в с. Таврійському біля будинку № 35, зафіксовано місце ДТП, положення трупа ОСОБА_8 , ушкодження на трупі; даними протоколу огляду місця події від 15 березня 2013 року, під час якого за добровільною згодою ОСОБА_7 було оглянуто його автомобіль ВАЗ 21063 та зафіксовано зовнішні пошкодження бампера; даними висновку судово-медичної експертизи від 29 березня 2013 року № 31/ГП про характер, локалізацію та тяжкість заподіяних ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, від яких він помер; даними висновку судової автотехнічної експертизи від 27 березня 2013 року № 783 про технічно справний стан автомобіля ВАЗ 21063; даними висновку судової автотехнічної експертизи від 6 березня 2014 року № 598, згідно з яким водій ОСОБА_7 , за умови дотримання ним вимог п. 12.3 ПДР мав технічну можливості запобігти виникненню ДТП; даними висновку комплексної комісійної судово-медичної та автотехнічної експертизи від 15 січня 2014 року № 69/3795 про розташування пішохода ОСОБА_8 в момент наїзду, механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у нього, характер пошкоджень виступаючими частинами автомобіля; даними протоколу слідчого експерименту від 28 листопада 2013 року за участю ОСОБА_7 , під час якого визначалася видимість, відстань до пішохода, з урахуванням швидкості автомобіля, обставин ДТП.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги як належний та допустимий доказ протокол слідчого експерименту від 25 вересня 2013 року за участю свідка ОСОБА_7 та здійсненого на його підставі висновок експерта від 7 жовтня 2013 року № 3079 через те, що процесуальним керівником вказаний слідчий експеримент був визнаний таким, що проведений з порушенням прав потерпілої у зв`язку з чим останнім винесено постанову про закриття кримінального провадження. Разом з тим, не залишилося без оцінки суду і твердження ОСОБА_7 про те, що він переїхав потерпілого, який вже лежав на землі. Суд ретельно перевірив вказану версію як обраний спосіб захисту ОСОБА_7 від пред`явленого обвинувачення та визнав безпідставною, навівши відповідні аргументи на її спростування.
Ретельно дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, та оцінивши їх з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів ? з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов правильного висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження не встановлено, процесуальних порушень під час збирання, дослідження та оцінки наведених у вироку суду доказів, а тому Верховний Суд вважає, що вони отримані з дотриманням встановленого КПК порядку.
Крім того, доводи, викладені у касаційній скарзі захисника, є аналогічними за змістом доводам, наведеним у його апеляційній скарзі, ретельно перевірялися судом апеляційної інстанції та були спростовані, про що в судовому рішення наведено докладні мотиви на його обґрунтування. З такими висновками погоджується і Верховний Суд та не вбачає підстав для закриття кримінального провадження згідно з п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.
Апеляційний суд обґрунтовано з огляду на вимоги ст. 97 КПК визнав допустимими доказами показання з чужих слів ? показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з тих підстав, що допитати безпосередньо ОСОБА_13 про обставини загибелі ОСОБА_8 не можливо, оскільки він загинув, а надані показання узгоджуються з показаннями інших свідків, наведеними у вироку суду.
Доводи сторони захисту про безпідставне визнання апеляційним судом належними та допустимими доказами протоколу слідчого експерименту від 28 листопада 2013 року за участю ОСОБА_7 та висновку експертизи від 6 березня 2014 року № 598, проведеної на його основі,з тих підстав, що вказані докази були отримані з його показань як свідка, є необґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, процесуальна дія у вигляді слідчого експерименту проводилася з дотриманням вимог ст. 240 КПК, а участь під час вказаної слідчої дії ОСОБА_7 , як свідка, котрий надалі визнаний підозрюваним, не є порушенням ст. 87 КПК. Крім того, слідчий експеримент проведено з метою відтворення обставин ДТП, а не одержання від свідка ОСОБА_7 викривальних показань. З матеріалів справи видно, що свідок ОСОБА_7 двічі допитувався органом досудового розслідування, як і інші свідки у кримінальному провадженні, з дотриманням встановлених КПК гарантій допиту свідка. Сторона захисту жодним чином не була обмежена в реалізації свого права оспорювати докази, отримані в результаті таких дій. Тому, на думку Верховного Суду, під час проведення вказаної слідчої дій не було допущено порушення його права на захист.
Таким чином, у касаційній скарзі захисника не наведено переконливих аргументів, що ситуація, яка склалася у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 відрізняється від правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду України від 9 червня 2016 року у справі № 5-360кс15, та не наведено жодної, передбаченої ст. 438 КПК, обставини, яка б свідчила про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило б суду постановити законний та обґрунтований вирок.
Посилання прокурора, як на підставу для скасування ухвали апеляційного суду, на те, що вказане судове рішення постановлене незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), яка входила до складу колегії, не могла брати участь у перегляді кримінального провадженнящодо ОСОБА_7 , не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
За матеріалами кримінального провадження встановлено, що ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 17 грудня 2014 року у складі головуючого судді ОСОБА_10 , суддів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 було скасовано вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2014 року, за яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК, та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. При цьому, підставою для скасування вищевказаного вироку, зокрема, було те, що суд не виклав своїх висновків щодо допустимості як доказів протоколів проведення слідчих експериментів від 25 вересня та 28 листопада 2013 року і висновків судових автотехнічних експертиз, зроблених на підставі даних, встановлених під час слідчих експериментів, проведених за участю ОСОБА_7

1 березня 2017 року Голопристанський районний суд Херсонської області ухвалив обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 , який ґрунтувався, зокрема на протоколі слідчого експерименту від 28 листопада 2013 року, а також висновку судової автотехнічної експертизи від 6 березня 2014 року № 598. Крім того, суд визнав неналежними та недопустимими доказами протокол слідчого експерименту від 25 вересня 2013 року, та здійснений на його підставі висновок експерта від 7 жовтня 2013 року № 3079, навівши мотивовані висновки на підтвердження своїх аргументів.
Надалі Апеляційний суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_19 , суддів ОСОБА_18 , ОСОБА_9 16 травня 2017 року залишив без змін зазначений вирок суду.
З огляду на викладене, Верховний Суд не вбачає обставин, які б свідчили про упередженість судді ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 . Водночас будь-яких інших даних, на підставі яких прокурор міг дійти висновку, що суддя ОСОБА_9 не мала права брати участі у перегляді справи, скаржник не навів.
При призначенні покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог статей 50, 65 КК, оскільки врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, наслідки у вигляді смерті людини, дані про особу засудженого, вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння як обставину, яка обтяжує покарання, та відсутність обставин, що його пом`якшують.
Таким чином, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, на думку Верховного Суду, визначене місцевим судом засудженому ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду вимогам ст. 419 цього Кодексу.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування судових рішень при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 . Верховним Судом не встановлено.
Врахувавши наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подані касаційні скарги слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 1 березня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3