КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/754/2018 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 314 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_11 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року у кримінальному провадженні № 0005650 щодо обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року з підготовчого судового засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005650 від 11 червня 2018 року, стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору.

Цією ж ухвалою застосовано відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожного окремо, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 5 жовтня 2018 року включно, з визначенням кожному із обвинувачених застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 140 960 грн. та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави.

Своє рішення в частині повернення прокурору обвинувального акта суд обґрунтував тим, що цей процесуальний документ не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Зокрема, суд указав на те, що в порушення вимог ст.ст. 91, 92 КПК України, в обвинувальному акті, а саме у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, які містять ідентичну інформацію, не зазначено коли, де та за яких обставин особи, які обвинувачуються у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб, домовились про час, місце та спосіб вчинення злочину, не визначена роль кожної особи, оскільки не наведено як були розподілені ролі між обвинуваченими, яка роль відводилась ОСОБА_9 , а яка ОСОБА_10 , не указано чи були у них спільна мета та умисел, отже не конкретизовані дії кожного обвинуваченого, які утворюють об`єктивну сторону інкримінованого їм злочину.

За таких обставин, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , визнавши, що пред`явлене обвинувачення є неконкретним і порушує права обвинувачених на захист.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року, якою повернуто обвинувальний акт стосовно ОСОБА_9 і ОСОБА_10 прокурору, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду про невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не відповідають фактичним обставинам провадження, змісту обвинувального акта та вимогам кримінального процесуального закону, а тому судове рішення є незаконним та необґрунтованим.

В обвинувальному акті, як стверджує прокурор, викладено: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення, яке є чітким і зрозумілим, та правову кваліфікацію кримінального діяння ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Між тим, фактичні обставини кримінального правопорушення підлягають доказуванню саме на стадії судового розгляду, отже суд позбавлений можливості перевірити їх правильність, повноту або відповідність наявним у справі доказам на стадії підготовчого провадження.

Апелянт також звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 338 КПК України, у випадку встановлення нових фактичних даних кримінального правопорушення під час судового розгляду, прокурор має право змінити правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення і таким правом прокурор може скористатися також у цьому провадженні, з огляду на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не давали показань на стадії досудового розслідування.

Крім того, прокурором були подані клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на 60 днів, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що складає 140 960 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та клопотання про продовження строку тримання під вартою кожного з обвинувачених, заперечення захисників та обвинувачених щодо апеляційного прохання і клопотань прокурора, які, вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим, просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати кожному обвинуваченому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги і клопотань прокурора, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені пп. 1-9 ч. 2 ст. 291 цього Кодексу, серед яких в п. 5 виокремлено необхідність наявності в ньому таких складових: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

У разі встановлення невідповідності обвинувального акта цим вимогам суд у підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повертає його прокурору.

На переконання колегії суддів, повертаючи прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 для усунення недоліків, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення слідчим, прокурором вимог ст. 291 КПК України.

Так, зі змісту обвинувального акта вбачається, що в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, зазначена правова кваліфікація правопорушення з посиланням на положення закону і частини статті Закону про кримінальну відповідальність, а також наведене формулювання обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожного окремо, з урахуванням, всупереч тверджень суду, положень ст. 91 КПК України, тобто викладена позиція сторони обвинувачення в такому виді, як це вважає за правильне прокурор.

Крім того, на думку колегії суддів, викладені в обвинувальному акті на виконання вимог ч. 5 ст. 291 КПК України відомості, є достатніми для розуміння суті обвинувачення. А посилаючись в ухвалі на неконкретність сформульованого обвинувачення, суд першої інстанції фактично вийшов за межі питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання, як на це обґрунтовано звертає увагу прокурор в апеляційній скарзі.

Враховуючи, що згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає по формі обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України та чи не містить він положення, що суперечать одне одному, а обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто суть обвинувального акта є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті, колегія суддів уважає, що висновок суду першої інстанції про наявність недоліків в обвинувальному акті, з посиланням на неконкретність обвинувачення, не відповідає фактичним обставинам провадження та не ґрунтується на вимогах закону.

Таким чином, під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції колегією суддів не було встановлено порушень, допущених при складанні обвинувального акта щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які б перешкодили призначенню кримінального провадження до розгляду, отже доводи апеляційної скарги про відсутність у суду першої інстанції законних підстав для повернення цього обвинувального акта прокурору є обґрунтованими.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року, як постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Що стосується клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, то в їх обґрунтування прокурор зазначив про те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, кримінальне правопорушення кожним з них вчинено повторно, за наявності не знятої та непогашеної судимості, отже як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_10 , будучи обізнаними про покарання, яке може бути застосовано відносно кожного з них у разі визнання винуватими, можуть ухилитися від суду, а з огляду на стійку антисоціальну поведінку та схильність кожного з них до вчинення злочинів, вони також можуть вчинити нове кримінальне правопорушення.

Положеннямист. 177 КПК України визначено, що підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з вимогами ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини, зазначені в законі.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Як убачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вони обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжкого злочину, за що передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_9 неодружений, утриманців немає, до затримання суспільно-корисною працею не займався, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого, тяжкого злочину, 12 квітня 2018 року. ОСОБА_10 неодружений, утриманців немає, до затримання суспільно-корисною працею не займався, раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких, у тому числі і корисливих злочинів, стан його здоров`я незадовільний. При цьому відсутні підстави вважати, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки в місці їх постійного проживання.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що наведені у клопотаннях прокурора ризики, запобігання яких є метою та підставою застосування запобіжних заходів, з моменту застосування як до обвинуваченого ОСОБА_9 , так і обвинуваченого ОСОБА_10 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

Таким чином, наявні в матеріалах кримінального провадженні дані та обставини, у тому числі на які прокурор посилається у клопотаннях, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому слід зазначити, що сторона захисту, хоча і заперечила щодо задоволення клопотань прокурора, проте переконливих доводів у цій частині не навела, додаткових документів, які характеризують особу обвинувачених, не надала.

Отже, враховуючи наявність ризиків, викладених у ст. 177 КПК України, а також приймаючи до уваги обставини, які відповідно до положень ст. 178 цього Кодексу, повинні враховуватися, як при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при продовженні строку тримання під вартою, колегія суддів вважає необхідним, з метою забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покладених на них процесуальних обов`язків і запобігання передбаченим законом ризикам, продовжити кожному обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, із визначенням як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_10 , альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що складає 140 960 грн. та з покладенням на кожного із них, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_11 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005650 від 11 червня 2018 року, стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_11 про продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 грудня 2018 року включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що складає 140 960 (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень та з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_9 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 грудня 2018 року включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що складає 140 960 (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень та з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_10 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4