Справа № 636/3997/18
Провадження № 1-кп/636/638/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2018 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню за №0000375, внесеному 12 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно обвинуваченого: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього військовослужбовця, який проходив строкову військову службу в військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони у військовому званні «старший солдат», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до наказу командира військової частини польова-пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №231 від 30 грудня 2016 року, ОСОБА_4 прибув з військової частини НОМЕР_3 для проходження строкової військової служби та 30 грудня 2016 року зарахований до списків особового складу військової частини польова-пошта НОМЕР_2 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони. Відповідно до талону посвідчення водія серії НОМЕР_4 , виданого 23 липня 2014 року, старший солдат ОСОБА_4 допущений до керування транспортними засобами категорії «А1», «А», «В», «С».

Будучи особою, яка керує військовою транспортною машиною - ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , військової частини НОМЕР_6 та маючи відповідний стаж водіння, старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», з метою забезпечення безпеки управління транспортного засобу, за управлінням якого знаходився, повинен був достовірно знати, неухильно додержуватись та керуватись «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, п.п. 31, 241, 243, 244, 246, 251, 252, 255 259 «Настанови з автомобільної служби», затвердженої наказом Міністра оборони СРСР від 01.09.1977 року № 225, яка діє і на цей час, Наказу Міністра оборони України від 10.01.1995 № 10 «Про порядок використання автомобільної техніки у Збройних Силах України», та був зобов`язаний: твердо знати обладнання, технічні можливості та правила експлуатації закріпленої за ним машини; вміти керувати закріпленої за ним машиною вдень та вночі в різних дорожніх умовах та в будь-яку погоду; утримувати машину справною і в постійній бойовій готовності; знати та точно дотримуватися Правил дорожнього руху, команди , сигнали регулювання та керування, водію категорично забороняється передавати управління машиною будь-кому та курити при керуванні машиною; знати періодичність та обсяг робіт з технічного обслуговування, міжремонтний ресурс, строк служби машини, шин та акумуляторних батарей; знати причини основних експлуатаційних несправностей, вміти їх виявляти та усувати, не допускати поломок машини, доповідати про них командиру та негайно усувати; перед виходом машини із парку перевіряти технічний стан машини та вести нагляд за нею в путі, звертаючи увагу за нею в путі, звертаючи особливу увагу на справність гальм, рульового керування, шин, тягово-сцепного пристрою, зовнішніх світових приборів, склоочисників, на правильну установку дзеркала заднього виду, чистоту та видимість номерних та пізнавальних знаків; при керуванні машиною мати при собі водійське посвідчення, документ, який посвідчує особистість водія, шляховий лист, талон на право експлуатацією машиною; вживати заходи безпеки при експлуатації, ремонті та евакуації машини.

Вищевикладені вимоги нормативно-правових актів достеменно були відомі старшому солдату ОСОБА_4 , як військовослужбовцю, водію відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони, які він, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був знати та неухильно виконувати.

Однак, старший солдат ОСОБА_4 , діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, 12 жовтня 2017 року вчинив порушення правил водіння бойової машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, при наступних обставинах.

12 жовтня 2017 року старший солдат ОСОБА_4 , будучи особою, яка керує технічно справною військовою транспортною машиною - ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , відповідно до наряду на використання автомобілів військової частини НОМЕР_6 на 12 жовтня 2017 року № 11/10 та дорожнього листа № 11667, виїхав з автомобільного парку військової частини НОМЕР_6 до аеродрому військової частини НОМЕР_6 з метою перевезення особового складу чергової зміни патрулів спостережних постів військової частини НОМЕР_1 . Старшим машини відповідно до положень дорожнього листа №11667 призначено капітана ОСОБА_5 .

Будучи особою, яка керує технічно справною військовою транспортною машиною - ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до п.п. 1.3, 2.1, 2.3 "а", 2.3 "б", 12.1, «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, п.п. 241, 243, 244, 246, 251, 252, 255 259 «Настанови з автомобільної служби», затвердженої наказом Міністра оборони СРСР від 01.09.1977 року № 225 , яка дії і на цей час, Наказу Міністра оборони України від 10.01.1995 № 10 «Про порядок використання автомобільної техніки у Збройних Силах України», повинен був знати та керуватися вимогами вищевказаних правил, які приписують водію під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху враховувати дорожню обстановку та умови, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед виїздом перевірити та забезпечити технічну справність стану та комплектність транспортного засобу.

Крім того, відповідно до вимог п. 12.1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, належні дії водія військової транспортної машини - ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , старшого солдата ОСОБА_4 , полягали в обов`язковому під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху урахуванню дорожньої обстановки, а також особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Проте, 12 жовтня 2017 року приблизно о 09 год. 40 хв., старший солдат ОСОБА_4 , діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, вчинив порушення правил водіння транспортної машини та правил безпеки дорожнього руху, передбачених ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п. п. 1.3, 2.1, 2.3 "а", 2.3 "б", 12.1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, ст.ст. 23, 31, 241, 242, 243, 245, 274, 276, 278 «Настанови з автомобільної служби», затвердженої наказом Міністра оборони СРСР від 01.09.1977 року № 225, яка діє і на цей час, Наказу Міністра оборони України від 10.01.1995 № 10 «Про порядок використання автомобільної техніки у Збройних Силах України», яке виразилося в тому, що здійснюючи перевезення особового складу чергової зміни патрулів спостережних постів військової частини НОМЕР_1 в кунзі військової транспортної машини ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , рухаючись згідно визначеного маршруту, а саме, територією аеродрому військової частини НОМЕР_6 зі сторони вартового приміщення в напрямку злітно-посадкової смуги, перед зміною руху та виїздом на перехрестя, не врахував дорожню обстановку, технічний стан машини, відсутність будь-яких перешкод руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух військової транспортної машини та безпечно керувати нею, внаслідок чого при виконані маневру лівого повороту перед в`їздом на злітно-посадкову смугу військова транспортна машина ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 втратила стійкість та перекинулась на праву бічну сторону.

В результаті перекидання військової транспортної машини, військовослужбовцям військової частин НОМЕР_1 , які знаходилися в кунзі військової транспортної машини ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , було спричинено тілесні ушкодження, а саме: військовослужбовцю ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14-964/18 від 18 травня 2018 року, спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини з закритим перелом тіла лівої лопатки, військовослужбовцю ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 451-4/17 від 21 грудня 2017 року, спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому ключиці, військовослужбовцю ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 452-4/17 від 21 грудня 2017 року, спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла лопатки.

Порушення правил водіння військовою транспортною машиною - ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , старшим солдатом ОСОБА_4 , а саме, п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», відповідно до висновку судово-автотехнічної експертиз № 24566/443 від 17.01.2018 року, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, вищевикладене дозволяє зробити висновок про те, що своєчасним і належним виконанням п. 12.1 Правил дорожнього руху, водій військової транспортної машини ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , старший солдат ОСОБА_4 мав би технічну можливість запобігти перекидання вказаного автомобіля.

Порушення старшим солдатом ОСОБА_4 вищезазначених правил безпеки дорожнього руху та водіння військовою транспортною машиною потягли суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що він проходячи строкову військову службу в військовій частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , на посаді водія відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони, у військовому званні «старший солдат», будучи особою, яка керує технічно справною військовою транспортною машиною ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, 12 жовтня 2017 року приблизно о 09 год. 40 хв. вчинив порушення правил водіння транспортною машиною, передбачених ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п. п. 1.3, 2.1, 2.3 "а", 2.3 "б, 12.1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, ст. ст. 23, 31, 241, 242, 243, 245, 274, 276, 278 «Настанови з автомобільної служби», затвердженої наказом Міністра оборони СРСР від 01.09.1977 року № 225, яка діє і на цей час, Наказу Міністра оборони України від 10.01.1995 № 10 «Про порядок використання автомобільної техніки у Збройних Силах України», яке виразилося в тому, що здійснюючи перевезення особового складу чергової зміни патрулів спостережних постів військової частини НОМЕР_1 в кунзі військової транспортної машини ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , рухаючись згідно визначеного маршруту, а саме, територією аеродрому військової частини НОМЕР_6 зі сторони вартового приміщення в напрямку злітно-посадкової смуги, перед зміною руху та виїздом на перехрестя, не врахував дорожню обстановку, технічний стан машини, відсутність будь-яких перешкод руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух військової транспортної машини та безпечно керувати нею, внаслідок чого при виконані маневру лівого повороту перед в`їздом на злітно-посадкову смугу військова транспортна машина ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , втратила стійкість та перекинулась на праву бічну сторону. В результаті перекидання військової транспортної машини, потерпілим військовослужбовцям військової частин НОМЕР_1 , які знаходилися в кунзі військової транспортної машини ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , спричинено тілесні ушкодження, а саме: військовослужбовцю ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини з закритим перелом тіла лівої лопатки, військовослужбовцю ОСОБА_7 - середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому ключиці, військовослужбовцю ОСОБА_8 - середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла лопатки.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 415 КК України, тобто порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Від потерпілихОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до суду надійшли заяви, в якіх вони просили суд розглянути справу за їх відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають. Суд, відповідно до ст. 325 КПК України, заслухавши думку учасників судового провадження, прийшов до висновку щодо можливості за відсутності потерпілих з`ясувати всі обставини під час судового розгляду і вирішив провести судовий розгляд без них.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб його вчинення. Зокрема він пояснив, що дійсно, будучи особою, яка керує військовою транспортною машиною, 12 жовтня 2017 року приблизно о 09 год. 40 хв. вчинив порушення правил водіння транспортною машиною, внаслідок чого постраждали троє осіб. Просив суд суворо його не карати, уточнений позов прокурора визнав в повному обсязі.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, доходить висновку, що вина обвинуваченого у порушенні правил водіння транспортної машини, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження доведена повністю. Дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 415 КК України.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не одружений, утриманців не має, має постійне місце мешкання, за місцем служби характеризується позитивно, не судимий, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 415 КК України у межах санкції цієї статті.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що покарання обвинуваченому потрібно призначити у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Розглядаючи заявлений та уточнений прокурором в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_7 (Військово-медичний клінічний центр Північного регіону в м. Харкові) цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування коштів, витрачених на лікування потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у розмірі 18 360,28 грн., суд приходить до наступного:
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.
В частині 5 цієї статті зазначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з п. 12 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як слідує зі змісту уточненої позовної заяви, прокурор просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 18 360,28 грн., а саме витрати на лікування внаслідок заподіяння потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 середньої тяжкостітілесних ушкоджень. На підтвердження заявлених вимог суду надано копії довідок-розрахунківвійськової частини НОМЕР_7 , згідно з якими під час лікування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , державою в особі військової частини НОМЕР_7 затрачено грошові кошти на загальну суму 18 360,28 грн. (а.к.п. 38-43 т. 2), до теперішнього часу зазначена сума обвинуваченим ОСОБА_4 не відшкодована.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 цієї статті зазначає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
З аналізу вище приведених норм закону слідує, що особою, яка вчинила злочин, відшкодовуються витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.
Відповідно до матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню, потерпілими від злочину, вчиненому ОСОБА_4 , визнано ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Таким чином, суд вважає, що уточнені позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню, а відтак з обвинуваченого необхідно стягнути на користь військово-медичного клінічного центру Північного регіону в м. Харкові витрати на лікування потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що становить 18 360,28 грн., оскільки винуватість обвинуваченого в спричиненні їм тілесних ушкоджень середньої тяжкості встановлена під час розгляду справи в суді, сума понесених затрат в розмірі 18 360,28 грн. на лікування підтверджується наданими суду довідками.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Таким чином, суд, керуючись ст. ст. 124, 368 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз, а саме: судової автотехнічної експертизи за №617/18 від 07.07.2018року у розмірі 2 288 грн.; судової автотехнічної експертизи за №24566/443 від 17.01.2018 у розмірі 4 004 грн.
Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вважає за необхідне визначити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Уточнений цивільний позов прокурора Військової прокуратури Харківського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_7 до ОСОБА_4 про відшкодування коштів, витрачених на лікування потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ) на користь держави в особі військової частини НОМЕР_7 (Військово-медичний клінічний центр Північного регіону в м. Харкові) (61058, м. Харків, вул. Культури, 5, , МФО 820172, р/р НОМЕР_9 , банк - ДКСУ м. Київ) кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у розмірі 18 360 (вісімнадцять тисяч триста шістдесят) грн. 28 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ) на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, у загальному розмірі 6 292 (шість тисяч двісті дев`яносто дві) грн.

Речовий доказ військову транспортну машину ЗІЛ-131, військовий номер НОМЕР_5 , передану на зберігання військовій частині НОМЕР_6 залишити в розпорядженні військової частини НОМЕР_6 .
Запобіжний захід не обирався.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча: